Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 101184 гривень 14 копійок за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що 28 жовтня 2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладений договір № 330821-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця https://my.bizpozyka.com. Укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 330821-КС-002 від 28.10.2021 року. Відповідно до умов договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 40000,00 грн. строком на 24 тижні до 14.04.2022 року, процентна ставка в день - 0,86513750%, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 3590,28%, комісія за надання кредиту - 6000,00 грн. Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Відповідно до п. 2 договору, протягом строку кредитування процента ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початку календарного дня, за період фактичного користування кредитом із урахуванням дня видачі кредиту та повернення кредиту згідно графіку платежів. Однак відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та процентів, а тому станом на 02.11.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 101184,14 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 40000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 55184,14 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 6000,00 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 101184,14 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн. 21 листопада 2023 року ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 18 січня 2024 року до Ічнянського районного суду Чернігівської області від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позову, просить відмовити в його задоволенні та вказує на те, що ніякого договору № 330821-КС-002 він не погоджував і не підписував ні в паперовій, ні в електронній формі, а відтак нарахування процентів та комісії за договором № 330821-КС-002 про надання кредиту є незаконним та необгрунтованим. Також зазначає, що позивачем не надано жодного доказу того, що відповідач підписав та погодився з умовами договору № 330821-КС-002 про надання кредиту та вказує, що відповідно до виписки з банківського рахунку від 29.10.2021 року, копія якого додана ним до відзиву, випливає, що на його рахунок не перераховувалися кошти у відповідності до договору № 330821-КС-002 про надання кредиту, прямого посилання в платіжній системі банку на вищевказаний договір про надання кредиту немає, а як видно з виписки по рахунку від 29.10.2021 року, є два платежі по 20000,00 грн., де в графі деталі операції вказано «CASH2CARDP2PCREDIT», проте це не підтверджує факт укладення між ним та позивачем договору № 330821-КС-002, а відтак не підтверджує законності нарахування суми прострочених платежів по процентам у розмірі 55184,14 грн. та суми прострочених платежів за комісією у розмірі 6000,00 грн. На сторінці 23, том №1 матеріалів справи міститься документ під назвою «Візуальна форма послідовності дій клієнта», в якому позивач ніби описує послідовність дій відповідача, але по суті це є просто таблиця, яка могла бути створена позивачем у будь-який час. Позивачем не надано електронних доказів зі своєї телекомунікаційної системи про факт укладення договору, а тому об`єктивно встановити істинність даного документу неможливо, оскільки згідно ч.2 ст. 100 ЦПК України, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом не може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження електронного підписання договору відповідачем, відсутні докази надсилання відповідачем електронного ідентифікатора в систему позивача. Факт часткової сплати коштів відповідачем у розмірі 3300,00 грн. не підтверджує факт укладення договору № 330821-КС-002. Також посилання представника позивача у позовній заяві на те, що відповідачем сплачено суму в розмірі 3300,00 грн. та таким чином вчинено конклюдентну дію та визнано договір № 330821-КС-002, суперечить самому поняттю «конклюдентна дія», до якої належить використання автоматів, придбання через касира розфасованих товарів, тощо. Укладення кредитних договорів не може вчинятися конклюдентно. Також вказує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором носить узагальнений характер, а тому також не є належним доказом перерахування коштів відповідачу. 26 січня 2024 року до Ічнянського районного суду Чернігівської області від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» Клименка Т.В. надійшла відповідь на відзив, в якій останній вказує, що відповідач заперечує факт укладення між ним та позивачем договору та отримання відповідачем кредиту. Для цього останнім потрібно було надати суду два такі докази, як довідку мобільного оператора на дату укладення кредитного договору (29.10.2021), в якій не буде смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором (G-7567), яким відповідач підписав кредитний договір та виписку з карткового рахунку № [NUMBER] (МОНОБАНК) на дату отримання кредиту (29.10.2021), де не буде наданого кредиту. Проте відповідач не надає суду жодних доказів, що спростовують позовні вимоги, а сам відзив ґрунтується на припущеннях. Крім того, як вже зазначалось у позовній заяві, відповідач здійснював платежі на погашення кредитної заборгованості за договором № 330821-КС-002, а саме 3 платежі на загальну суму 3300,00 гривень. Таким чином, здійснивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач (позичальник) вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в п. 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 95.06.2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), де зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами, а в Постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року по справі № 127/23910/14-ц зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Щодо тверджень відповідача про те, що останній не отримував кредитні кошти, зазначає, що відповідач ознайомився з Паспортом споживчого кредиту та підписав його одноразовим ідентифікатором «G-7613», що підтверджується Візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору № 330821-КС-002. Також ТОВ «БІЗПОЗИКА» до укладення кредитного договору надало відповідачу в електронній формі шляхом надання доступу до такої інформації на власному веб-сайті https://bizpozyka.com./ua в розділі «Публічна інформація про компанію», а також на вказаному сайті в розділі «Умови кредитування для фізичних осіб» клієнтам доступні всі типові Правила кредитування, кредитні договори, додаткові угоди, інформація про істотні характеристики послуги з надання мікрокредиту, споживчого кредиту, паспорт споживчого кредиту та попередження про можливі наслідки згідно із законодавстовм України для споживачів у разі користування фінансовою послугою ТОВ «БІЗПОЗИКА». Після укладення кредитного договору № 330821-КС-002, кредитний договір разом з Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗПОЗИКА» та Таблицею обчислення вартості кредиту були відправлені відповідачу на його електронну пошту [INFO] та Візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору № 330821-КС-002. Візуальна форма послідовності дій є належним та допустимим доказом, оскільки передбачена нормами ст. 5 ЗУ «про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст. 3,11 ЗУ «Про електронну комерцію», повідомленням Нацкомфінпослуг від 13.02.2019 року «Щодо порядку укладення електронного договору». Відповідач жодним чином не заперечує обставину наявності у нього власного електронного кабінету на сайті товариства, обставину надання персональних даних щодо паспорту, коду, електронної пошти, а також зазначення номеру банківського рахунку для перерахування грошових коштів, тощо. Враховуючи вищевикладене, просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив суд розглядати справу без його участі. Позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні з підстав, наведених ним у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що договору № 330821-КС-002 він не погоджував і не підписував ні в паперовій, ні в електронній формі, а тому нарахування процентів та комісії за договором № 330821-КС-002 про надання кредиту є незаконним та необгрунтованим. Зазначив, що на його рахунок не перераховувалися кошти у відповідності до договору № 330821-КС-002 про надання кредиту, прямого посилання в платіжній системі банку на вищевказаний договір про надання кредиту немає, а як видно з виписки по рахунку від 29.10.2021 року, є два платежі по 20000,00 грн., де в графі деталі операції вказано «CASH2CARDP2PCREDIT», проте це не підтверджує факт укладення між ним та позивачем договору № 330821-КС-002, а відтак не підтверджує законності нарахування суми прострочених платежів по процентам у розмірі 55184,14 грн. та суми прострочених платежів за комісією у розмірі 6000,00 грн. На сторінці 23, том №1 матеріалів справи міститься документ під назвою «Візуальна форма послідовності дій клієнта», в якому позивач ніби описує послідовність дій відповідача, але по суті це є просто таблиця, яка могла бути створена позивачем у будь-який час. Також вказав, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження електронного підписання договору відповідачем, відсутні докази надсилання відповідачем електронного ідентифікатора в систему позивача, а сам факт часткової сплати ним коштів у розмірі 3300,00 грн. не підтверджує факт укладення договору № 330821-КС-002, а наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором носить узагальнений характер, а тому також не є належним доказом перерахування коштів відповідачу. Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, 28 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладений договір № 330821-КС-002 про надання кредиту, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 40000,00 грн. строком на 24 тижні до 14.04.2022 року, процентна ставка в день - 0,86513750%, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 3590,28%, комісія за надання кредиту - 6000,00 грн. (п. 1 договору) (а.с. 17-18). Вказаний кредитний договір відповідачем [PERSON] укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи веб-сайту ТОВ «БІЗНЕС ФІНАНС» (https://my.bizpozyka.com) На підтвердження укладення договору № 330821-КС-002 від 28.10.2021 року позивачем надано візуальну форму послідовності дій щодо укладення цього договору, з якої вбачається, що 28 жовтня 2021 року о 23:35:17 клієнт, використовуючи номер телефону [NUMBER] , зайшов у особистий кабінет на сайті https://my.bizpozyka.com, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, паспортом споживчого кредиту, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. (а.с. 23) Одноразовий ідентифікатор G-7567 направлявся відповідачу [PERSON] шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер [NUMBER] , який вказувався ним при реєстрації на сайті. Кредитний договір був підписаний відповідачем 28 жовтня 2021 року о 23:41:05 шляхом введення одноразового ідентифікатора G-7567 в особистому кабінеті на веб-сайті https://my.bizpozyka.com в мережі Інтернет (а.с. 23, зворот). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна форма представлення інформації - спосіб документування інформації, що означає створення, запис, передачу або збереження інформації у цифровій чи іншій нематеріальній формі за допомогою електронних, магнітних, електромагнітних, оптичних або інших засобів, здатних до відтворення, передачі чи зберігання інформації. Електронною формою представлення інформації вважається документування інформації, що дає змогу її відтворювати у візуальній формі, придатній для сприйняття людиною. Таким чином, між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів у розмірі 40000,00 грн. підтверджено копією довідки ТОВ ФК Елаєнс від 11.11.2023 року, відповідно до якої 29.10.2021 року [PERSON] на карту [NUMBER] було перераховано 20000,00 грн. (а.с. 25), а також відповідно до копії довідки ТОВ ФК «Елаєнс» від 11.11.2023 року, відповідно до якої 29.10.2021 року [PERSON] на карту [NUMBER] було перераховано ще 20000,00 грн. (а.с. 25,зворот). На виконання ухвали Ічнянського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2023 року про витребування доказів, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надано запитувану інформацію стосовно [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , а саме повідомлено, що на ім`я [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] , видано картку № [NUMBER] (а.с. 58). Додатково надано виписку про рух коштів по карті № [NUMBER] за період з 29 жовтня 2021 року по 19 грудня 2022 року в додатку по справі, відповідно до якого на картку № [NUMBER] 29 жовтня 2021 року здійснено зарахування коштів від ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» в розмірі 40000 грн. (двома переказами по 20000,00 грн.) (а.с. 59-72). Позичальник [PERSON] в рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснив платіж на загальну суму 3300,00 грн., а тому станом на 02.11.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 101184,14 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 40000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 55184,14 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 6000,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 9-14). Згідно з копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.11.2022 року, позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, має право на здійснення таких видів економічної діяльності, як 64.92 Інші види кредитування (основний); 64.19 Інші види грошового посередництва (а.с. 36). У відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Стаття 207 ЦК України вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. П. 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 612 ч. 1 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором. Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису усіма сторонами електронної правової угоди; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до правових висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Судом встановлено, що договір про надання кредиту був укладений в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору про надання кредиту № 330821-КС-002 від 28.10.2021 року, що акцептована відповідачем шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та в подальшому відповідно до умов кредитного договору, 29.10.2021 року кредитодавець - ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» здійснив перерахунок [PERSON] на карту [NUMBER] у розмірі 40000,00 грн. двома платежами по 20000,00 грн. Зобов`язання за кредитним договором [PERSON] не виконав, доказів погашення заборгованості суду не надав. Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 101184,14 грн. (а.с. 9-14) ґрунтується на законі та підлягає до задоволення. Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, не сплатив вищевказану заборгованість в добровільному порядку, суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача вказану суму заборгованості за кредитним договором. При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно із ч.1, ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України із відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок.

Outcome: approved