Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить\~ визнати недобудований будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, а також визнати за ним право власності на 1/2 його частину, мотивуючи тим, що він знаходився з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 13.09.2003, який на підставі рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 16.03.2018 у справі №286/246/18 було розірвано. Під час спільного проживання ними було придбано нерухоме майно, а саме: недобудований будинок [ADDRESS] , який документально оформлено на відповідача. На даний час даний будинок має ще й іншу адресу [ADDRESS] . В цьому будинку проживає він та його цивільна дружина з їхніми малолітніми дітьми. Спір про майно по даний час не виникав, але нещодавно відповідачка звернулася до Овруцького РЕМ із заявою про відключення від будинку електроенергії, хоч знає, що в будинку проживає він із сім`єю, а також їх з відповідачкою повнолітній син. Дана заява нею була написана, щоб зашкодити йому нормально проживати у будинку. Вартість придбаного майна він на даний час\~ встановити не може, так як технічна документація на будинок знаходиться у відповідача. Крім того, йому необхідно зареєструвати рішення суду в Єдиному реєстрі судових рішень, але він цього не може зробити, так як із такою заявою до суду можуть звернутись лише сторони.\~\~ Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Позовна заява та додані до неї додатки не містять доказів, що спірний будинок є об`єктом незавершеного будівництва. Відповіді на відзив позивачем не надано. 05.04.2023 відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом та просить визнати автомобіль марки «NISSAN NAVARA», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , спільною сумісною власністю подружжя, а також визнати за нею право власності на 1/2\~ його частину, мотивуючи тим, що з 13 вересня 2003 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , який рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 16.03.2018 у справі №286/246/18 було розірвано. Під час спільного проживання, в серпні 2008 року вони з відповідачем за спільно нажиті грошові кошти придбали автомобіль марки «NISSAN NAVARA», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . 06.11.2008 вказаний автомобіль був зареєстрований на [PERSON] .. Провести оцінку автомобіля вона не може, так як він, а також реєстраційні документи на нього, знаходяться у відповідача.\~ В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених в позовній заяві. Щодо задоволення зустрічного позову не заперечує.\~ При цьому зазначив, що позивач погоджується сплатити за автомобіль кошти відповідачу. Сторона відповідача щодо задоволення первісного позову заперечує, з підстав зазначених у відзиві. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримали. Представник третьої особи Гладковицької сільської ради в судове засідання не з`явився, але надали клопотання, в якому просять справу слухати у їх відсутність. Щодо задоволення позову [PERSON] не заперечують.\~ Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши та дослідивши в судовому засіданні письмові докази, вважає, що позови слід задовольнити\~ з наступних підстав. У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950,\~ ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР,\~ проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. В ч. 3 ст. 368 ЦК України законодавець закріпив, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 розділу VII «Прикінцевих положень» СК\~ України зазначений Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України , тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Отже, спірні правовідносини щодо правового статусу спірного житлового будинку та автомобіля регулюються нормами СК України, оскільки майно придбано після 01.01.2004. Відповідно до ст.60 СК України\~ майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положеннями ч. 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи\~ мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав\~ та обов`язків, визначених законом.\~ Кожна сторона повинна довести ті обставини,\~ які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Крім того, згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 307/3489/18 викладено наступні висновки. Статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Такий правовий висновок викладено і у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від\~ 28 жовтня 2019 року у справі № 308/2695/16-ц зазначено, що «системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України ) та «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком за своїм юридичним статусом, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.\~\~\~\~ Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Наведене дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, за визначених законом умов, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін». Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03.12. 2018\~ у справі № 525/511/16-ц ,\~ від 20.02.2020 у справі № 496/6067/15-ц (провадження № 61-14600св19). Згідно з ч.ч.4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиційного установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиційного рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку.\~ Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відродження у мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Подібні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, від 08.06. 2021 у справі №662/397/15-ц . Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/14 зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Під час судового розгляду даної справи встановлено, що сторони з 13.09.2003 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 16.03.2018 у справі №286/246/18 було розірвано, що підтверджується копією рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 16.03.2018 у справі №286/246/18 (а. с. 7). З копій довідок виконавчого комітету Гладковицької сільської ради №498 та №499 від 01.02.2008 вбачається, що рішенням виконавчого комітету Гладковицької сільської ради №49 від 09.04.1997 [PERSON] була виділена земельна ділянка розміром 0,25 га по [ADDRESS] , на якій знаходиться будівля. Вказана земельна ділянка не приватизована (а. с.8).\~ Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 02.07.2008 у справі №2-1480/08 було визнано дійсною угоду, укладену в травні 2008 року, між [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі-продажу недобудованого будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , а також визнано за [PERSON] право власності на недобудований будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Вказане рішення свідчить, що будинок було придбано відповідачем за 5000 грн.. Рішення набрало законної сили 14.07.2008 (а. с. 6). Витяг з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 24.01.2023 свідчить, що 06.11.2008 за [PERSON] , тобто позивачем (за первісним позовом) зареєстровано автомобіль марки\~ «NISSAN NAVARA», 2008 року випуску (а. с. 82). Оцінюючи подані сторонами докази, суд відмічає, що рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 02.07.2008 у справі №2-1480/08, яким було визнано дійсною угоду, укладену в травні 2008 року, між [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі-продажу недобудованого будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , а також визнано за [PERSON] , тобто відповідачем, право власності на недобудований будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , набрало законної сили 14.07.2008, а відтак має преюдиційне значення щодо факту придбання відповідачем\~ спірного будинку в період шлюбу та відповідно поширення на вказаний будинок, як і на спірний автомобіль, який зареєстрований на позивача, дії презумпції виникнення права спільної сумісної власності подружжя. Посилання відповідача, що право власності на новостворене майно виникає з моменту завершення будівництва,\~ суд не може покласти в основу рішення по даній справі, оскільки правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу (в даному випадку придбаний під час шлюбу), може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду,\~ наведеним у вищевказаній постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 307/3489/18. При цьому, слід звернути увагу, що згідно правових позицій, наведених у зазначеній\~ постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 307/3489/18 за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Оскільки сторони в даному випадку не ставлять вимоги щодо поділу спірного будинку в натурі, то відтак встановлення\~ ступеню готовності спірного об`єкта\~ не має правового значення. Поряд з тим, суд враховує, що будинок фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, оскільки в ньому проживає позивач із їх з відповідачем повнолітнім сином, дружиною та їх дітьми, що не заперечується сторонами та підтверджується і матеріалами справи про забезпечення позову. Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, враховуючи, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, оскільки докази протилежного в матеріалах справи відсутні, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів.\~ Позивачем сплачено судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп., а відповідачем за подання зустрічного позову 1073 грн. 60 коп. в дохід держави.\~

Outcome: approved