Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Позивач звернувся\~до\~суду\~з\~позовом\~до [PERSON] \~ про розірвання шлюбу. Даний позов мотивує тим, що він з відповідачем 01.09.2018 року зареєстрували шлюб у Коломийському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №385. Позивач вказує, що у шлюбі у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що вони з відповідачем проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Крім того вказує, що їхній з відповідачем неповнолітній син проживає разом з відповідачем. Зазначає, що шлюб носить формальний характер, а примирення неможливе. Позивач просив в позовній заяві строк на примирення не надавати, оскільки збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Позивач просить шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстрований 01.09.2018 року у Коломийському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №385, розірвати. Також просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач у судове засідання не з`явився, однак попередньо подав до суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив суд позов задовольнити та розірвати шлюб, а сина просив залишити проживати з відповідачем. Позивач просив також розгляд справи проводити без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового засідання, у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 01.09.2018\~року сторони\~зареєстрували шлюб\~у Коломийському\~міському відділі\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції в\~Івано-Франківській\~області,\~актовий запис\~№385\~(а.с.5).\~Згідно копії\~свідоцтва про\~народження [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~вбачається,\~що батьками\~дитини є\~сторони по\~справі (а.с.11). Враховуючи наявність стійкого волевиявлення позивача, спрямованого на розірвання шлюбу, у суду склалася достатня впевненість в тому, що подальше сумісне життя подружжя неможливе, шлюб та сім`я розпалися остаточно та існують формально. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Щодо вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з відповідачем, то суд вважає її необгрунтованою й такою, що до задоволення не підлягає. Так, Сімейним кодексом України не передбачено залишення проживання дитини з одним із подружжя при розірванні шлюбу. Про таку можливість зазначив Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18, вказавши, що «за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу». Тобто, ключовим у даному випадку є відсутність спору про те, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти після розірвання шлюбу. Крім того, вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу суд може, але не повинен, оскільки Сімейним кодексом України такий обов`язок не встановлений. Виходячи з обставин справи, в якій Верховний Суд виклав цю правову позицію, ключовим було те, що Верховний Суд не вважав помилкою суду першої інстанції вирішення питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Долученими до позовної заяви доказами не підтверджено відсутності спору між сторонами щодо того, з ким з батьків буде проживати дитина сторін після розірвання шлюбу. За вказаних обставин, позов підлягає до часткового задоволення. На підставі ст. ст.104, 110, 112,\~113 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial