Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

06.01.2023 позивач [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказує, що 29.10.2022 між ним та відповідачем ФОП [PERSON] був укладений договір GI 1632 на придбання та встановлення метало-пластикових вікон та захисних жалюзі /далі Договір/. Вартість замовлення склала 28074 грн., яка позивачем була сплачена. Водночас, на момент звернення позивача до суду, відповідач ФОП [PERSON] так і не приступила до виконання своїх зобов`язань за договором, а саме метало-пластикові вікна та захисні жалюзі не встановила. Таким чином, на підставі п.3.2 Договору, у зв`язку з невиконанням свої зобов`язань, відповідач зобов`язана сплатити позивачу неустойку в розмірі 0,1% від вартості Договору за кожен робочий день прострочення, яка становить 1066,81 грн. (28074 х 0,1:100) х 38 = 1066,81), де 28074 вартість Договору; 0,1% - розмір неустойки за кожен робочий день; 38 кількість прострочених робочих днів. Крім того, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору, позивачу було завдано моральної шкоди розмір якої він оцінює у 8422,20 грн. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача ФОП [PERSON] на його користь неустойку в розмірі 1066,81 грн. та моральну шкоду в розмірі 8422,20 грн., а всього 9489,01 грн. Представник відповідача адвокат Мисечко К.О. подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що із укладеного між сторонами Договору вбачається, що позивач [PERSON] підтвердив, що йому в повному обсязі надана інформація про товар, умови оплати та доставки, волевиявлення учасників угоди було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинений у формі, встановленій законом і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідачем умови договору були виконані вчасно та в повному обсязі. Відповідно до п.1.1 Договору відповідач ФОП [PERSON] зобов`язалась організувати роботи по виготовленню та передачі у власність позивача ПВХ конструкцій за розцінками відповідача, водночас, будь-яких умов щодо монтажу та демонтажу ПВХ конструкцій Договір не передбачає, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтовані (88-93). Позивач [PERSON] подав відповідь на відзив в якій вказав, що відзив було подано поза межами процесуального строку, а тому його слід повернути відповідачу (а.с.104-105). Заперечення на відповідь на відзив відповідачем не подані. В судовому засіданні сторони у справі надавали аналогічні пояснення, що викладенні в позовній заяві, відзиві на позовну заяву та відповіді на відзив. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Сумом встановлено, що 29.10.2022 між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] був укладений договір GI 1632 на придбання та встановлення метало-пластикових вікон та захисних жалюзі (а.с.11-12). Пунктом 1.1 встановлено, що відповідач ФОП [PERSON] за доручення позивача [PERSON] зобов`язалась організувати роботи по виготовленню та передачі ПВХ конструкцій (а.с.11). В свою чергу позивач [PERSON] зобов`язаний сплатити вартість виробів в сумі 28074 грн. (п.3.1 Договору). Позивач [PERSON] підписавши Додаток №1 до Договору підтвердив, що йому у повному обсязі надана інформація про товар, умови оплати та доставки (а.с.55). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Визначено Договором сума вартості виробів була сплачена позивачем в повному обсязі (а.с.13-15). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Представником відповідача в якості доказів належного виконання відповідачем зобов`язань за Договором було долучено до матеріалів справи Акт прийому-передачі ПВХ виробів від 20.12.2022, який підписаний позивачем без зауважень (а.с.56) та заяву позивача [PERSON] в якій він вказує, що роботи передбачені Договором були виконані в повному обсязі, претензій до відповідача він не має (а.с.57). Вказані докази суд вважає належними та допустимим, а підстави їх відхилення відсутні. Згідно ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, суд вважає, що свої зобов`язання, передбачені умовами Договору відповідач ФОП [PERSON] \~виконала належним\~чином та\~в повному\~обсязі. Водночас, доводи позивача [PERSON] щодо неналежного виконання відповідачем умов Договору в частині встановлення метало-пластикових вікон та захисних жалюзі, суд вважає необґрунтованими, оскільки Договором передбачено лише виготовлення та передача у власність позивача ПВХ конструкцій, а не їх монтаж (а.с.11). Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача ФОП [PERSON] неустойки за неналежне виконання нею умов Договору задоволенню не підлягають. Щодо стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Стаття 23 ЦК України\~передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. Тлумачення статей 11 та 1167\~ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди. Оскільки, з матеріалів справи вбачається, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення неустойки, та, оскільки така вимога задоволенню не підлягає, то відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди, за відсутності належних та допустимих доказів завдання відповідної шкоди. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, він підлягає компенсації за рахунок держави. Представником відповідача надано квитанцію про понесені відповідачем витрати на правничу допомогу на суму 8000 грн. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі\~№922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.\~Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18. Чинне процесуальне законодавство встановило такі\~основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за\~статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. У постановах Верховного Суду у\~справі №905/1795/18\~та у\~справі №922/2685/19 вказано, що\~суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved