Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

У жовтні 2023 року позивачка звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з допоміжними спорудами та дві земельні ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що під час перебування у шлюбі сторонами було придбано земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,1000 га. з кадастровим номером 3223110100:01:019:0152 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На даний земельній ділянці був побудований житловий будинок загальною площею - 76,7 кв.м., житловою площею 24,2 кв.м., який був прийнятий в експлуатацію. У 2016 році зареєстровано право власності на житловий будинок за відповідачем. 07 квітня 2023 року відповідач по справі, подав заяву до уповноважених органів про надання дозволу на розділ земельної ділянки з кадастровим номером 3223110100:01:019:0152. Даний розподіл земельної ділянки був проведений і 13 квітня 2023 року за відповідачем в Державному земельному кадастрі було зареєстровано дві земельні ділянки площею 0,0534 га. з кадастровим номером 3223110100:01:019:0318 та площею 0,0466 га. з кадастровим номером 3223110100:01:019:0317. 02 травня 2023 року дані дві новоутворені земельні ділянки були зареєстровані у Державному реєстрі речових прав за відповідачем. Шлюб розірвано у серпні 2023 року. На даний час відповідач проживаючи в будинку, створює перешкоди в його користуванні, поділити майно в позасудовому порядку не бажає, а тому позивачка змушена звернутися до суду. 18.10.2023 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено у справі підготовче судове засідання. 19.10.2023 року ухвалою судді накладено арешт на спірне майно. 21.11.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 18.12.2023 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано до суду пояснення у справі, в яких зазначив, що позивачкою жодним чином не доведено факту порушення ї права, оспорювання чи не визнання відповідачем її права на спільну сумісну власність у майні, яке було набуто під час шлюбу. А отже, просив відмовити у позові. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі сторони відповідача, щодо позовних вимог заперечив з підстав їх не доведеності, просив відмовити. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 вересня 2012 року сторони зареєструвала шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Як зазначає позивачка, під час перебування у шлюбі сторонами придбано земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,1000 га. з кадастровим номером 3223110100:01:019:0152 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копіює договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.12.2012 року. На вказаній земельній ділянці побудовано житловий будинок загальною площею - 76,7 кв.м., житловою площею 24,2 кв.м., який прийнятий в експлуатацію. 05 липня 2016 року на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок за відповідачем [PERSON] , що підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №348986178. Відповідно до позовної заяви, 07 квітня 2023 року відповідачем по справі подано заяву до уповноважених органів про надання дозволу на розділ земельної ділянки [ADDRESS] площею 0,1000 га. з кадастровим номером 3223110100:01:019:0152 на дві ділянки площею 0,0466 га. та 0,0534 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією нотаріально посвідчено заяви. В результаті поділу, за відповідачем в Державному земельному кадастрі зареєстровано дві земельні ділянки площею 0,0534 га. з кадастровим номером 3223110100:01:019:0318 та площею 0,0466 га. з кадастровим номером 3223110100:01:019:0317 за тією ж адресою, що й земельна ділянка №3223110100:01:019:0152. 02 травня 2023 року дані дві новоутворені земельні ділянки зареєстровані у Державному реєстрі речових прав за відповідачем, що підтверджується копіями витягів. 11 серпня 2023 року рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області шлюб між сторонами розірвано. Розділити майно в позасудовому порядку відповідач не бажає. Згідно зі ст.60 СК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.61 СК України: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1); об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.2); якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3); речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.4). Так, частиною 1 статті 69 СК України, встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Шляхом дослідження письмових доказів, поданих сторонами, судом встановлено, що спірне майно, а саме: житловий будинок з допоміжними спорудами та дві земельні ділянки площею 0,0534 га. з кадастровим номером 3223110100:01:019:0318 та площею 0,0466 га. з кадастровим номером 3223110100:01:019:0317, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст. ч.2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно ст.71СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначену позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17. Тобто, ВС відновив абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Встановивши наведені обставини, враховуючи те, що спільна власність подружжя презюмується, тягар доведення належності спірного майна на праві особистої власності лежить на відповідачеві, враховуючи те, що відповідач відповідних обставин належними і допустимими доказами не довів, суд дійшов висновку про те, що спірне нерухоме майно, а саме житловий будинок та дві земельні ділянки є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та кожному із подружжя належить по 1/2 його частині. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Outcome: approved