Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. Позов обґрунтований тим, що в період з 09 квітня 2014 року по 25 лютого 2021 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають спільну доньку, [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що після розірвання шлюбу відповідач почав піднімати питання про проживання дитини саме з ним та його новою сім`єю. Позивачка має стабільний дохід, що підтверджується цивільно-правовим догоровом, позитивно охарактеризується, не має пагубних звичок та антисоціальними проявами не відрізняється, не перешкоджає батькові у побаченнях з донькою, має з нею тісний емоційний контакт, а відтак, місце проживання дитини має бути визначено з матір`ю. Провадження у справі відкрито 02.09.2022 р., відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. 12 грудня 2022 року ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва залучено належну третю особу - Службу у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області (смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4а, 08162). 08.02.2023 р. задоволено клопотання представника [PERSON] та об`єднано в одне провадження справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської областіпро визначення місця проживання дитини та позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Позов [PERSON] обґрунтовує тим, що з 09 квітня 2014 року по 01 травня 2020 року позивач та відповідач проживали разом. 25 лютого 2021 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва шлюб було розірвано. Рішенням Макарівського районного суду Київської областівід 04.02.2018 у справі № 370/2259/17 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] . У 2020 році Позивач залишив Відповідачці службове житло, яке надавалося мені для проживаннясім`ї. Договір на проживання в службовій квартирі закінчився у вересні 2021 року. З вересня 2021 року по 24 лютого 2022 року Відповідачка проживала в даній квартирі з двома неповнолітніми дітьми неофіційно.З 24 лютого по червень 2022 року тричі змінила місце проживання. Проживає за рахунок аліментів двох неповнолітніх дітей. Відповідачка не має постійного місця проживання та офіційного працевлаштування. Забезпечення доньки необхідним одягом, взуттям та іншими речами здійснюється за ініціативи [PERSON] . За таких обставин в інтересах дитини необхідно визначчити місце проживання з батьком.умов доньці буде краще, якщо вона буде проживати із батьком. В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат Бобович М.М. заявлений позов підтримали. Зазначили, що [PERSON] має належні умови для проживання дитини та працевлаштована. Згідно Акту обстеження проживання дитини від 23 серпня 2023 р., який був складений службою у справах дітей та сім`ї Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області умови проживання дитини є кращими за попередні, дитина має окрему кімнату, ліжко для сну та відпочинку, стіл для навчання та дозвілля. Дитина забезпечена продуктами харчуванням, одягом, іграшками.Також, у [PERSON] на праві власності є цілий житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , це підтверджуєтьсяПозивач не має шкідливих звичок та психічних відхилень. Відповідно до характеристики №б/н 15.09.2021 р. від шкільного навчального закладу, донька завжди мала охайний зовнішній вигляд, була забезпечена всім необхідним шкільним приладдям, зошитами та шкільною формою.Коли донька була ученицею ОЗО «Макарівський ліцей№2» та навчалася у 3-В класі цього ліцею то відповідно до характеристики №235 від 02.11.2022 р. з ОЗО «Макарівського ліцею №2» донька також мала охайний вигляд, вона була забезпечена усім необхідним шкільним приладдям та речами, які потрібні для навчання у ліцеї. У задоволенні позову [PERSON] просили відмовити, вказавши на те, що дочці краще проживати рвзом із матір`ю і вона виявила таке бажання, про що свідчить рішення виконавчого комітету Чабанівської селищної ради.за №78 від 27.04.2023 р. [PERSON] та його представник адвокат Кухаренко О.В. під час розгляд справи просили у задоволенні позову [PERSON] відмовити, а позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Свої мотиви обґрунтовує наступним. Кожен із позивачів просить суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з позивачем. [PERSON] веде здоровий спосіб життя, схильностей до негативних звичок не має, антисоціальними проявами не вирізняється, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, у психоневрологічному диспансері та у нарколога на обліку не перебуває, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, у взаємовідносинах із малолітньою донькою має тісний емоційний контакт. Позивач проживає у двокімнатній квартирі, з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. [PERSON] слідкує за розпорядком дня дитини, її харчуванням, у разі необхідності надає рекомендоване лікарем лікування, організовує відпочинок, відвідування школи, дозвілля, відвідування гуртків тощо. Відповідно до висновків спеціаліста психолога-психоаналістика Слободянюк О.О. від 17 березня 2023 року, [PERSON] не може побудувати професійну ідентифікацію з матір`ю, оскільки мати не має професії та освіти та не зацікавлена в саморозвитку. В цьому процесі [PERSON] може спиратися тільки на батька. Батько безумовний авторитет для дитини та прагне дати дитині всебічний розвиток, фізичну та психологічну безпеку. Його слова стосовно дитини та його дії узгоджені. Образ матері у уяві дитини розщеплений. Мати нехтує базовими потребами дітей в якісному та безпечному просторі. [PERSON] відвідує Середню загальноосвітню школу №162 з 01 вересня 2023 року, де окрім навчання, дитина забезпечена активним позашкільним життям: додатковим вивченням англійської мови та спортивними секціями та гуртками: з шахів, малювання, плавання, танців та бойових мистецтв (тхеквондо). Школа розташована у 200 метрах від фактичного проживання батька, що сприяє комфортній логістиці дитині. Враховуючи зазначене, задля забезпечення належних умов розвитку дитини на сьогодні та в подальшому є підстави визначити місце проживання дитини саме з батьком. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року у справі №761/32098/20. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 09 квітня 2014 року. Як свідчать матеріали справи, рішенням Макарівського районного суду Київської області від 08 лютого 2018 року у справі №370/2259/17 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається з відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київської області від 30.05.2023 року аборгованість по сплаті аліментів, що стягуються за судовим рішенням відсутня. Відповідно до довідки від 08.02.2023 року [PERSON] працює у в/ч [NUMBER] та займає посаду військовослужбовця, його заробітна плата за період з лютого 2022 року по 01 січня 2023 року склала 857 350,08 грн. Відповідно до довідки від 07.06.2023 року [PERSON] буде зарахована на посаду кухаря Новосілківського академічного ліцею «Ерудит» з 01 вересня 2023 року. Станом на день розгляду справи, доказів працевлаштування [PERSON] та наявності у позивача постійного заробітку, його розміру отримано не було. Так, як свідчать матеріали справи, батьки [PERSON] мають позитивні характеристики, стано здоров`я, який дозволяє займатися вихованням дитини. Умови місць проживання позивачів, що підтверджується відповідними Актами наявними в матеріалах справи, свідчать про створення батьками належних умов для проживання неповнолітньої [PERSON] . Згідно висновку про доцільність визначення місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] року, затвердженого рішенням виконкому Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області від 27 квітня 2023 року за №78, виконавчий комітет вважає за доцільне можливість визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , як з матір`ю - [PERSON] , так і з батьком - [PERSON] . Відповідно до Актів обстеження умов проживання, умови проживання дитини створені як матір`ю, так і батьком. Як вбачається з висновку спеціаліста психолога Слободянюк О.О. від 17.03.2023 року Когнітивний розвиток дитини відповідає віковій нормі. Інтелектуально [PERSON] зацікавлена навколишнім світом та процесами навколо неї. Фізичний розвиток відповідає віковій нормі. Психоемоційний розвиток дитини демонструє емоційну стабільність. Батько безумовний авторитет для дитини та прагне дати дитині всебічний розвиток, фізичну та психологічну безпеку. Його слова стосовно дитини та його дії узгоджені. Образ матері в уяві дитини розщеплений. Дитина не ставиться критично до тих фактів психічного насильства, які були перелічені вище, але дитина однозначно страждає через залякування, образи та погрози. Задля сталого розвитку особистості дитина має рости в повазі до себе і до оточуючих. Надана інформація говорить про протилежне - мати проявляє грубу неповагу до особистості дитини. У судовому засіданні 18 вересня 2023 року за участі психологів було опитано дитину, [PERSON] , [INFO] , яка повідомила, що на даний час вона проживає разом із батьком та бажає жити з ним і надаліи. Батько забезпечує всі її потреби, вона відвідує школу та гуртки, їздить з батьком відпочивати та вона відчуває, що батько за нею дбає, подарував собаку про яку мріяла. Натомість, у мами ніколи не було часу на неї, разом із матір`ю ніколи не їздили відпочивати та вона не відвідувала гуртки. [PERSON] повідомила, що любить обох батьків, але проживати хоче разом із батьком. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , повідомила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та не заперечує проти проживання дитини разом з батьком. Пояснила суду, що була очевидцем неналежного ставлення матері до виконання батьківських обов`язків, дитина постійно була брудна та недоглянута. [PERSON] постійно змінює співмешканців, що створює у дитини хибне уявлення про побудову сім`ї. Разом із чоловіком вона забезпечує дитині все необхідне, відвідування школи, гуртків, а також забезпечують належний відпочинок та за необхідності лікування. Дитина самостійно обирає гуртки та діяльність, яка їй подобається, а вони забезпечують реалізацію. За положеннями ч. ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частинами 4-6 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21), зроблено висновок, що «відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із тим згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією». Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання дитини. В ході розгляду справи встановлено, і це не заперечувалось учасниками процесу, що дитина проживає разом із батьком. З матеріалів справи вбачається, та дана обставина не спростована сторонами, що дитина відвідує Середню загальноосвітню школу №162 з 01 вересня 2023 року. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність. Допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або неврахування кожного доказу (групи доказів). Суд з врахуванням доказів, досліджених під час розгляду справи, та встановлених на їх підставі обставин надходить до висновку щодо визначення місця проживання дитини разом із батьком, оскільки, незважаючи на те, що обидва з батьків характеризуються позитивно, не мають шкідливих звичок, забезпечені житлом, але саме батько після розірвання шлюбу приділяє більше уваги розвитку та навчанню дитини, що є підготовкою до самостійного життя, намагається весь свій вільний час присвятити вихованню доньки, зберегти та зміцнити відносини між ними. При цьому, у судовому засіданні 18 вересня 2023 року за участі психологів було з`ясовувано думку дитини, яка виявила бажання проживати разом із батьком, а не з матір`ю. У зв`язку з наведеним, суд, враховуючи вік дитини, психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, найкращим інтересам буде відповідати визначення місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , оскільки зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дівчинки з огляду на її вік, потребу в турботі, догляді, повноцінному вихованні та розвитку. Так, як було встановлено судом, з 01 червня 2023 року дитина із власної ініціативи залишилася проживати разом із батьком, відвідує поряд з будинком школу та позашкільні гуртки та секції, з батьком у дитини встановлений тісний емоційний контакт (прив`язаність), а тому потрапляння дитини в інше середовище без врахування думки дитини, де буде змінено її щоденне та комфортне проживання, може негативно вплинути на подальший її всебічний розвиток та психоемоційний стан. При цьому суд, враховуючи правову позицію Верховного Суду, сформульовану в Постанові від 23.03.2023 року у справі № 759/4616/19-ц (провадження № 61-8244св22), вважає за необхідно зазначити, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місце проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанні віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунками між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Крім того, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі порядок почергового проживання за графіком дитини з кожним з батьків. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме її інтересам, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, бажання дитини проживати разом із батьком, вік дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дітей разом з батьком. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме її інтересам, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, встановивши обставини справи, надходить до висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа ССД Святошинської РДА, ССД виконавчого комітету Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області, про визначення місця проживання дитини з батьком підлягає задоволенню, а для підстави задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області про визначення місця проживання дитини з матір`ю відсутні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothers v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved