Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

29.01.2024 [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси в порядку окремого провадження із заявою, в якій просив видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , яким строком на 6 місяців заборонити останній: перебувати в місці їх спільного проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] ; переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з ним, в тому числі вести телефонні переговори або контактувати з ним через інші засоби зв`язку, як особисто, так і через посторонніх осіб; наближатися на 200 метрів до місця його перебування в місцях частих відвідувань, а саме: школах, магазинах, інших торгівельних закладах, комунальних і медичних установах та громадському транспорті. Заяву мотивував тим, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає там разом із синами [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Вищезазначена квартира належить йому на праві спільної часткової власності. З 14.01.2010 він перебуває у шлюбі з [PERSON] , однак спільно проживати з даною жінкою не може, через вчинення нею фізичного та психологічного насильства стосовно нього. Щоб якось вплинути на дружину та припинити її агресивну поведінку він неодноразово звертався до Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області, за наслідками таких звернень на [PERSON] , як кривдницю, були складені термінові заборонні приписи, зокрема серії АА № 355047 від 31.12.2023, а також протоколи про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 998255 та ВАВ № 838039 від 03.01.2024 за ст. 173-2 ч.1 КУпАП. 10.01.2024 вищевказані протоколи були направлені для розгляду до Придніпровського районного суду м. Черкаси і постановою від 25.01.2024 об`єднані в одне провадження, а [PERSON] визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. 18.01.2024 [PERSON] в чергове вчинила насильство відносно нього, про що свідчать його звернення до поліції та складений відносно кривдниці [PERSON] 19.01.2024 терміновий заборонний припис № 355096. Своєю поведінкою [PERSON] робить їх спільне проживання неможливим, здійснюючи щодо нього психологічний тиск, висловлюючи образи та погрози, застосовуючи фізичне насильство. Кожен напад [PERSON] на нього відображається на психологічному стані дітей, так як вони стають дратівливими, перебувають в пригніченому стані, бояться кожного стороннього руху. Після винесеного термінового заборонного припису від 19.01.2024 дружина своєї поведінки не змінила, продовжує систематично застосовувати психологічне насильство до нього. Так, 26.01.2024 [PERSON] вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, вкусивши його за руку та висловлюючись в його сторону нецензурною лайкою, внаслідок чого він був вимушений звернутися до поліції і останні, в черговий раз виписали відносно кривдниці [PERSON] терміновий заборонний припис № 452509 на 5 діб, а також склали відносно останньої протокол про адміністративне правопорушення ВАБ № 995864 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Для захисту себе та дітей від кривдниці, він змушений звертатися до суду із заявою про видачу стосовно [PERSON] обмежувального припису строком на 6 місяців. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.01.2024 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду в порядку окремого провадження. В судовому\~засіданні заявник\~ [PERSON] та його представник - адвокат Вакуленко О.П. заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Заявник додатково зазначив, що у разі задоволення його заяви про видачу обмежувального припису, їх спільні діти залишаться проживати з ним за адресою: [ADDRESS] , тому їх права не будуть порушені. Заінтересована особа [PERSON] та її представник адвокат Давидюк А.Ю. в судовому засіданні заперечували щодо задоволення заяви. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 14.01.2010 [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Заявнику [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . У даній квартирі заявник зареєстрований та фактично проживає там разом зі своєю дружиною [PERSON] (заінтересованою особою) та дітьми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Між заявником та його дружиною [PERSON] постійно виникають сварки та конфлікти. Заявником здійснено ряд звернень до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій дружини по відношенню до нього, що підтверджується талонами-повідомленнями єдиного обліку прийняття і реєстрації заяв (повідомлень) про кримінальне правопорушення та інші події № 403 та № 667 від 12.01.2024, а також протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 995864 від 26.01.2024. Судом також встановлено, що працівниками поліції неодноразово складалися термінові заборонні приписи відносно кривдника [PERSON] у зв`язку з вчиненням насильства в сім`ї по відношенню до [PERSON] , зокрема 31.12.2023, 19.01.2024 та 26.01.2024. Крім того, постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.01.2024 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1\~статті 173-2 КУпАП, а саме за вчинення 31.12.2023 та 03.01.2024 домашнього насильства відносно чоловіка [PERSON] . Втім, незважаючи на вжиті заходи, [PERSON] не змінила своєї поведінки та продовжує вчиняти домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно [PERSON] . Як визначено у статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У статті 27 Конституції України зазначено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Україна, як кожна держава учасниця, що ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, взяла на себе негативні та позитивні зобов`язання щодо забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції та протоколах до неї. Це означає, що з одного боку держава зобов`язується утримуватися від порушень прав і свобод людини через дії своїх повноважних осіб (негативні зобов`язання), а з іншого охороняти права і свободи людини від порушення їх з боку приватних осіб (позитивні зобов`язання). Так, стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права (рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145). Основним нормативно-правовим актом, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя. Пунктом 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно частини 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, серед яких: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до частини 3, 4 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. Таким чином, зважаючи на наведені норми Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 756/2072/18, від 09.12.2019 у справі № 756/11732/18, від 29.08.2019 у справі № 640/23804/18, від 02.09.2020 у справі № 635/4854/19-ц, від 10.02.2021 у справі № 761/49109/19 та від 12.04.2023 у справі № 374/137/22. Відповідно до статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. Проаналізувавши матеріали\~даної справи,\~оцінивши та\~дослідивши докази,суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо заявника, а тому є висока вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] необхідно видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , яким строком на 3 місяці заборони їй перебувати в місці проживання заявника за адресою: [ADDRESS] та переслідувати його, в будь який спосіб спілкуватися з ним, в тому числі вести телефоні переговори, або контактувати через інші засоби зв`язку, як особисто, так і через по сторонніх осіб. Разом з тим, суд не вбачає підстав для застосування таких обмежень як заборона кривднику наближатися на 200 метрів до місць частого відвідування постраждалої особи, оскільки заявником не конкретизовано адреси таки місць, тому в подальшому виконати таке рішення не вбачається суду можливим. З огляду\~на викладене, вимоги [PERSON] про видачу обмежувального припису підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини 3 статті 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. Згідно із частиною 4 статті 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника (частина 2 статті 350-8 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: partial