Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

Суть питання, що вирішуються рішенням. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зазначає, що вона зареєстрована у квартирі і проживає, а [PERSON] з 16.05.2008 у квартиру не вселялась, а тільки була в ній зареєстрована, оскільки повернулась до постійного місця проживання у квартиру чоловіка, в якій постійно проживає і на даний час. Враховуючи те, що [PERSON] у спірній квартирі ніколи не проживала без поважних причин, особисті речі в останній відсутні, має інше житло для проживання, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71,72 ЖК України, у зв`язку з її довготривалою відсутністю понад 14 років поспіль у спірній квартирі без поважних причин. [PERSON] проти задоволення позову заперечувала та звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що позивач чинить постійні перешкоди у користуванні і нормальному проживанню в спірній квартирі, не пускає її до квартири, змінює замки на дверях, не визнає її право проживання у квартирі. Окрім того, [PERSON] зазначає, що позивач вже зверталась до суду з позовом про її виселення у 2020 році, за результатом чого Верховний суд залишив без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що вона є пенсіонеркою, квартира чоловіка є його особистою власністю, іншого житла для проживання, окрім спірної квартири вона не має. Враховуючи, що саме умисні протиправні дії позивача унеможливлюють її проживання в квартирі, просить суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення та зобов`язати позивача не чинити перешкоди у користуванні нею квартирою. Рух справи. 17.05.2023 визначено склад суду. 18.05.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 22.06.2023. 22.06.2023 від представника [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий та долучений до матеріалів справи. 22.06.2023 підготовче засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, підготовче засідання призначено на 10.07.2023. 29.06.2023 представником [PERSON] подано відповідь на відзив та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, які прийняті та долучені до справи. 10.07.2023 у підготовчому судовому засіданні оголошена перерва у зв`язку з витребуванням доказів на 29.08.2023. 29.08.2023 підготовче засідання відкладено на 19.09.2023, у зв`язку з клопотанням представника [PERSON] 19.09.2023 підготовче судове засідання відкладено на 26.09.2023, у зв`язку з клопотанням представника [PERSON] 26.09.2023 до провадження прийнято зустрічний позов, у зв`язку з чим оголошена перерва на 02.10.2023. 29.09.2023 надійшов відзив на зустрічний позов. 02.10.2023 надійшла відповідь на відзив за зустрічним позовом. 02.10.2023 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду на 25.10.2023. 25.10.2023 судовому засіданні змінено порядок дослідження доказів, допитано свідків, які з`явились та засідання відкладено, у зв`язку з клопотанням представника [PERSON] на 23.11.2023. 23.11.2023 судове засідання відкладено у зв`язку з клопотанням [PERSON] на 27.11.2023. 27.11.2023 судове засідання не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на 22.01.2023. 22.01.2023 в судовому засіданні оголошено перерву, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на 26.01.2023. 26.01.2023 ухвалено рішення. Доводи учасників справи. [PERSON] та представники останньої позов підтримали з підстав зазначених в останньому та заявах по суті справи та просили відмовити у задоволенні зустрічного позову. [PERSON] пояснила, що вона зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] і проживає, а відповідач [PERSON] з 2008 року не проживала і не проживає в цій квартирі, оскільки проживає з чоловіком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зазначає про те, що факт реєстрації відповідача у спірній квартирі порушує право на вільне розпорядження і користування майном, вважає, що [PERSON] втратила право користування квартирою [ADDRESS] у зв`язку з тим, що з 2008 року вона так і не вселилась у спірну квартиру, лише зареєструвала місце проживання в ній та отримала ключі від неї, з 2008 року ніколи там не проживала, не сплачувала комунальні послуги, жодної участі в утримані квартири не брала, квартирою не цікавилась, із заявою про бронювання за собою місця проживання у спірній квартирі у встановленому законом порядку не зверталась. Зазначає, що ні за час життя її колишнього чоловіка [PERSON] ні після його смерті жодних перешкод ніхто [PERSON] в користуванні і проживанні в квартирі не чинив. Окрім того, [PERSON] має інше житло для проживання, а саме квартиру її чоловіка за адресою: [ADDRESS] та будинок за адресою: [ADDRESS] , отриманий у спадок від рідної тітки [PERSON] . Вважає, що у зв`язку з 14 річною безперервною відсутністю у квартирі за адресою: [ADDRESS] без поважних причин, [PERSON] втратила право користування цим житловим приміщенням, що і просить встановити рішенням суду. [PERSON] та представник останньої зустрічний позов підтримали з підстав зазначених в останньому та заявах по суті справи та просили відмовити у задоволенні первісного позову. [PERSON] пояснила, що у 2008 році вона, її брат [PERSON] , та [PERSON] , яка на той час була його дружиною, отримали від держави квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій всі зареєстрували своє місце проживання. Вона не вибувала на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення, оскільки вона взагалі була позбавлена можливості користуватися спірним житловим приміщенням через неправомірні дії інших співмешканців квартири, що також встановлено рішенням суду. У 2017 році, її брат [PERSON] розлучився з [PERSON] . З моменту смерті свого брата у 2020 році [PERSON] відмовляється пускати її до спірної квартири, чим чинить постійні перешкоди у користуванні квартирою та нормальному проживанні в ній. Зазначає, що у 2020 році [PERSON] вже намагалася виселити [PERSON] зі спірної квартири через суд, але остаточною постановою ВС від 12.07.2022 їй було відмовлено в задоволені позову. Після рішення ВС, [PERSON] восени 2022 року вселилась у квартиру, перевезла в одну з двох жилих кімнат свої особисті речі, досягла усної згоди з [PERSON] щодо спільного проживання у квартирі та здійсненні її приватизації. У зв`язку з цим, 03.11.2022 за її заявою Дарницьким районним судом міста Києва було закрито провадження у справ за її позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення у квартиру, у зв`язку з вирішенням спору у позасудовому порядку. Разом з тим, після закриття провадження у справі [PERSON] знову почала чинити перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою, зокрема не впускає до квартири, змінила замки на дверях, не надає змогу забрати особисті речі, які знаходятьсяу квартирі, знову подала позов до суду про її виселення. Факти перешкоджання [PERSON] у потраплянню в квартиру підтверджуються неодноразовими зверненнями в поліцію, відеозаписами, на яких зафіксовані протиправні такі дії, а також показами свідків. [PERSON] зазначає, що квартира її чоловіка є його особистою приватною власністю і через погіршення стану його здоров`я він не бажає, щоб [PERSON] постійно проживала разом із ним, вказуючи на те, що у неї є своя житлова площа. Що стосується будинку у Червоному Хуторі , то останній не придатний для постійного проживання, зокрема у холодний період і може використовуватися лише у теплий сезон. Встановлені судом обставини. [PERSON] 05.04.2005 зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. [PERSON] та його сім`ї, у складі 3 осіб: [PERSON] , [PERSON] (дружина) та [PERSON] (сестра), 16.05.2008 видано ордер № 012039 Серії Б на право зайняття житлового приміщення, яке складається з двох кімнат в ізольованій квартирі. Відповідно до архівного витягу від 11.12.2015 № 613/18 з розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.04.2008 № 358 [PERSON] на сім`ю, у складі трьох осіб: [PERSON] , дружині [PERSON] та сестрі [PERSON] , надано двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно з договором найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 21.05.2008 Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду надало [PERSON] і членам його сім`ї у безстрокове користування житло - квартиру за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.10.2017 за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб розірвано. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено актовим записом Дарницького районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 27.10.2020 № 1521. На момент отримання спірної квартири у травні 2008 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, постійно проживала та користувалась зі своїм чоловіком квартирою за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] на момент отримання квартири проживала з чоловіком за адресою: [ADDRESS] , зазначає, про наявність перешкод щодо проживання в спірній квартирі з боку [PERSON] , зокрема з часу смерті брата, [PERSON] не надавала доступу до квартири, відмовлялась відчиняти двері, позбавляючи її права користуватись квартирою будь-яким чином. У зв`язку з цим, у грудні 2020 року [PERSON] звернулась Дарницького районного суду м. Києва з позовом до позивача [PERSON] , третя особа: КП «Житло-сервіс», про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Одночасно, у грудні 2020 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою з підстави передбаченої ст. 107 ЖК України у зв`язку з відсутністю у житлі і добровільним обранням іншого місця проживання. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.06.2021 по справі № 753/21211/20 позов задоволено частково. Визнано [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: [ADDRESS] . Постановою Київського апеляційного суду від 16.11.2021 по справі № 753/21211/20 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.06.2021 в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду від 12.07.2022 по справі № 753/21211/20 постанову Київського апеляційного суду від 16.11.2021 залишено без змін. Ухвалою від 03.11.2022 провадження у справі № 753/21512/20 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням за позовом [PERSON] , яка була зупинена до розгляду спору за позовом [PERSON] після поновлення провадження, закрито згідно п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору. Зокрема, [PERSON] звернулась до суду із заявою від 13.10.2022 де вказала, що наразі вона знаходиться вже у квартирі за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] не створює їй перешкод, в квартирі вона зареєстрована і проживає в ній. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні рішення і положення закону, яким він керувався. Статтею 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі ст. 61 ЖК України, користування житловим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на житлове приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як зазначено в п.п. 33, 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 (зі змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (внаслідок неправомірної поведінки членів сім`ї, інше) суд може продовжити пропущений строк. Верховний Суд неодноразово підкреслював, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, виселення особи має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (зокрема постанова ВС від 18.01.2023 у справі № 442/810/22, провадження № 61-8377св22). Судовими рішеннями по справі 753/21211/20, які набрали законної сили було встановлено, що причиною не проживання [PERSON] у спірній квартирі є створені перешкоди [PERSON] та її покійним братом. Окрім того, суд своїм рішенням встановив, що [PERSON] свідомо і добровільно не вибувала зі спірної квартири, а [PERSON] перестала бути членом сім`ї наймача з 2017 року, однак до смерті у 2020 році свого колишнього чоловіка та брата [PERSON] не зверталась до суду з позовними вимогами про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою. Окрім того, ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 03.11.2023 по справі № 753/21512/20 суд закрив провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Згідно даного судового рішення, підставою для закриття провадження стала заява позивача [PERSON] від 03.10.2022, в якій остання вказала, що наразі вона знаходиться вже у квартирі за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] не створює їй перешкод, в квартирі вона зареєстрована і проживає, у зв`язку з чим,просила закрив провадження у справі за відсутністю предмету спору. Таким чином, рішеннями судів по справам № 753/21211/20 та № 753/21512/20 встановлено, що станом на липень 2022 року [PERSON] добровільно не вибувала з квартири: [ADDRESS] , а станом на листопад 2022 року [PERSON] надала [PERSON] безперешкодно проживатиу квартирі. Згідно ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, доводи [PERSON] щодо обставин, які були встановлені та перевірені судами трьох інстанцій, зокрема щодо часу та причин не проживання [PERSON] у спірній квартирі, не можуть бути переглянуті під час розгляд даного спору за новим позовом [PERSON] з аналогічними вимогами, оскільки всі сторони даного спору приймали участь у попередньому спорі за аналогічними вимогами за результатом якого ухвалено остаточне рішення, про що зазначено вище. Разом з тим, згідно показів свідка [PERSON] , оглянутими відеозаписами від 31.01.2023, 14.03.2023, 24.10.2023 рр., на яких зафіксовані відмови [PERSON] впускати у квартиру [PERSON] , та виклики останньої поліції на вказані дії, листом Дарницького управління поліції від 16.02.2023, якими підтверджено факт звернення [PERSON] до поліції за захистом своїх прав. Крім того, факти того, що [PERSON] намагалась потрапити до квартири підтверджуються показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , особисто вказала, що не надавала можливості разом із [PERSON] потрапити [PERSON] до квартири. Сідок [PERSON] показала, що [PERSON] не бачила. В свою чергу судом вбачається, що з 2022 року по теперішні час, тобто у період який не розглядався раніше, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що [PERSON] чинить перешкоди у цьому, що унеможливлює постійне проживання відповідача у спірній квартирі. [PERSON] неспростовні доводи [PERSON] щодо наявності створених нею перешкод для доступу до спірної квартири і зазначене підтверджується вище наведеними доказами. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності її у приміщенні понад 6 місяців та поважність причин такої відсутності. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19.05.2021 у справі № 759/19579/17. У постанові ВС від 14.06.2022 у справі № 161/20415/19 суд зробив висновки, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення. Суд також вважає неспроможними доводи позивача про наявність у відповідача іншого житла для проживання, оскільки суд враховує, що [PERSON] є літньою людиною, пенсіонеркою, у приватній власності чи користуванні інших об`єктів нерухомого майна, зокрема іншого придатного для проживання житла не має. При цьому, положення ч. 6 ст. 29 ЦК України надає право фізичній особі мати кілька місць проживання. Таким чином, наявність у особи інших місць проживання не є підставою для позбавлення її права користування одним із житловим приміщень, набутого нею згідно вимог закону. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод , яка гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі PowellandRayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бутипередбачене законом і необхіднев демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі,захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не втратила інтересу до квартири, її відсутність в житловому приміщенні пов`язана із поважними причинами, зокрема чинення перешкод у користування квартирою з боку [PERSON] , місце реєстрації [PERSON] в добровільному порядку не змінювала, а тому відсутні підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Судові витрати. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача за зустрічним позовом підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, а також витрати на професійну правову допомогу відповідно до ст. 137 ЦПК України.

Outcome: approved