Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі позивач) звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з [PERSON] (далі відповідач) суми інфляційних витрат за прострочення виконання зобов`язання у сумі 13 833,25 грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі 5 012,10 грн. нарахованих за період з 30.04.2021 по 31.01.2022, та суми відсотків за обліковою ставкою НБУ у розмірі 31 890,36 грн. нарахованих за період з 31.01.2020 по 31.01.2020. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ "Приват Банк" та 10.08.2017 року підписав Анкету-заяву №б/н, чим підтвердив свою згоду на те, що дана Анкета разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», що викладені на сайті банка, склали між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Згідно цього договору відповідач отримав у користування кредитний ліміт у розмірі 200 000,00 грн.. Відповідач не виконав умови договору щодо повернення коштів. Згідно з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по цивільній справі №638/6076/21 від 17.11.2022 позовну заяву АТ КБ "Приват Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто тіло кредиту, у стягненні інших нарахувань відмовлено. На підставі зазначеного позивач просить стягнути з відповідача нараховані 3% річних, інфляційні витрати та відсотки за обліковою ставкою НБУ. Ухвалою суду від 08.02.2023 року відкрито провадження в цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Направив до суду заяву про те, що АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник також просив розглянути справу без його участі на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] відповідно до ст.128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В судові засідання не з`явився, про наявність поважних причин своєї неявки відповідно до вимог ч.3 ст.131 ЦПК України суд не повідомив, заяви про відкладення судового засідання відповідач не надав, відзиву на позов не направив. Оскільки відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися у судове засідання без поважних причини, не направили до суду відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує проти заочного розгляду спраи, суд постановив проводити заочний розгляд справи. На підставі частини 2 статті 247\~ЦПК\~України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. Судом встановлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2022 року позовну заяву АТ КБ "Приват Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н. від 10.08.2017 в розмірі 200 482,15 грн. яка утворилась станом на 11.03.2021. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками - відмовлено. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Згідно з ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти та індекс інфляції, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто, це є гарантією для кредитора у вигляді настання певних негативних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним узятих за договором зобов`язань. З правового аналізу вказаної норми вбачається, що нараховані на суму боргу три проценти річних та інфляційні витрати входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способам захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові та стягнутими заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2022 року. Великою Палатою\~Верховного Суду\~у постановах\~від 04.07.2018\~року у\~справі №\~310/11534/13-ц\~та від\~04.06.2019\~року у\~справі №\~916/190/18 визначено, що правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення. На підставі вищезазначеного, АТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення сум трьох відсотків річних та інфляційних витрат у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2022 року, яке набрало законної сили, підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед банком та його порушення. Також, судом встановлено, що згідно з довідкою АТ КБ "ПриватБанк" за кредитною карткою строк кредитування визначений до березня 2021 року. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, суд наголошує, що за загальним правилом, до спливу сроку кредитування чи у разі пред`явлення вимоги позикодавцем в порядку ч.2 ст. 1050 ЦК України останнім нараховуються проценти, що передбачені ст.1048 ЦК України. Після спливу строку кредитування права та інтереси позивача забезпечуються в порядку, передбаченому частиною другою статті 625 ЦК України та ч.1 ст.1050 ЦК України. Таким чином нарахування сум, передбачених ст. 625 ЦК України, є правильним саме після спливу строку кредитування, тобто з 01.04.2021. Позивач до позовної заяви додає розрахунок нарахувань 3% та інфляційних витрат за період з 31.01.2020 по 31.05.2022. Водночас, у позові просить стягнути суми за період за 30.04.2021 по 31.01.2022. Оскільки суд вважає правильним нарахування саме після спливу строку кредитування, то

Outcome: partial