Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою, у якій просив встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] в с. Іванівське Бахмутського району Донецької області. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що заявник є рідним братом [PERSON] , який загинув [INFO] в с. Іванівське Бахмутського району Донецької області під час мінометного обстрілу противником, гідно виконуючи свій військовий обов`язок по захисту Батьківщини. Отримати свідоцтво про смерть [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки останній загинув у зоні проведення бойових дій, на території, яка контролюється військами країни-агресора, і евакуювати тіло немає можливості. За таких обставин неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнятий відділом реєстрації актів цивільного стану для проведення державної реєстрації факту смерті. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження. Представник заявника в судовому засіданні підтримала вимоги за заявою, викладені судом вище. На питання відповіла, що вважає, що заявник обрав правильний спосіб захисту. Заінтересована особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, проте в судове засідання не прибула. За відсутності заперечень з боку представника заявника суд вважає за можливе провести розгляд заяви за відсутності представника заінтересованої особи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , є рідним братом [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] . Відповідно до витягу із наказу командира ВЧ [NUMBER] від 01.09.2023 № 249, молодшого сержанта [PERSON] призначено наказом командира ВЧ [NUMBER] від 01 вересня 2023 року № 245-РС на посаду стрільця-санітара 3 штурмового відділення з штурмового взводу [INFO]. [PERSON] має посвідчення серії [NUMBER] від 21.09.2023, відповідно до якого пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Відповідно до рапорту ТВО командира [INFO] від 14 жовтня 2023 року: «14 жовтня 2023 року, орієнтовно 03:45-04:04 РОП «[INFO]» [INFO] в районі ліс ([INFO]) противник здійснив мінометний обстріл в напрямку н.п. БАХМУТ, в наслідок обстрілу зник безвісти молодший сержант [PERSON] стрілець-санітар 3 штурмового відділення 3 штурмового взводу [INFO]». Командир ВЧ [NUMBER] видав доповідь від 14 жовтня 2023 року № 23106 про зникнення безвісти військовослужбовця ВЧ [NUMBER] молодшого сержанта [PERSON] . Командир ВЧ [NUMBER] видав наказ від 14 жовтня 2023 року № 5370 «Про призначення службового розслідування у зв`язку із ймовірним зникненням безвісті молодшого сержанта [PERSON] ». В акті службового розслідування від 25 жовтня 2023 року зазначено, що: «Після зміни особового складу молодший сержант [PERSON] та [PERSON] заступили на пости та зайняли оборону, а молодший сержант [PERSON] та старший солдат [PERSON] орієнтовно о 03:30 14 жовтня 2023 року розпочали висування до пункту збору особового складу з метою організації відпочинку. Однак орієнтовно через 5 хв. розпочався інтенсивний мінометний обстріл, внаслідок якого вищезгадані військовослужбовці дезорієнтувалися в просторі (була суцільна темрява) та розпочали рух до противника. Після чого молодший сержант [PERSON] вигукнув, що вони розпочали рух не туди, однак йому ніхто не відповів. Згодом ще за 5 хвилин молодший сержант [PERSON] та старший солдат [PERSON] почули звук вибуху, ймовірно спрацювала розтяжка, або ж противник кинув гранату в сторону молодшого сержанта [PERSON] та старшого солдата [PERSON] , згодом відбулася кулеметна черга зі сторони противника і вони почули нерозбірливий стогін з того напрямку. У світлий час доби 14 жовтня 2023 року розпочалися пошукові заходи, однак візуально виявити військовослужбовців не вдалося. Орієнтовно о 15:00 того ж дня один з [INFO] штурмового батальйону виявив два тіла з пов?язками на руках за зовнішніми ознаками дуже схожими на вищезгаданих військовослужбовців, які перебували орієнтовно в 20 метрах від бліндажу противника. На даний момент можливості здійснити евакуацію тіл нема. Подія відбулась біля населеного пункту Іванівське, Донецької області на 1,6 км південніше н.п. Бахмут, Донецької області; 21, км північніше від н.п. Кліщіївка, Донецької області, в лісовому масиві. Виходячи із вищевикладеного, пропоную наступне: вважати, що стрілець-санітар 3 штурмового відділення 3 штурмового взводу [INFO] військової частини [NUMBER] молодший сержант [PERSON] зник безвісти 14 жовтня 2023 року в районі населеного пункту Іванівське, Донецької області під час виконання бойового завдання». Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як роз`яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст.46 ЦК, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. За таких обставин, враховуючи надані та досліджені у судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що заявником не надано достатніх доказів, які б достовірно свідчили про смерть його брата. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Натомість надані суду доказі свідчать про те, що [PERSON] пропав безвісти у зв`язку із воєнними діями, що є підставою для оголошення його померлим за наявності передбачених законом підстав. Так, у відповідності до ч.2, 3 ст.46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Відповідно до змісту ст.305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з ч.1 ст.306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто, констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд па підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Тобто, особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). Розглядаючи справу вказаної категорії, судам слід, окрім іншого, з`ясовувати, чи може відсутність особи умисною, тобто, чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Схожий за змістом висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 та від 07 липня 2021 року у справі № 390/1443/19. Аналізуючи норми права, підставою для оголошення особи померлою є не факти, які свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Крім того, ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що загиблий (померлий) військовослужбовець виключається із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) з наступного після загибелі (смерті) дня, військовослужбовець, визнаний у встановленому законом порядку безвісно відсутнім або оголошений померлим, - з дня набрання законної сили рішенням суду. Також Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначає правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей. Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру. Згідно з ч.3 ст.4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Аналіз норм права дає підстави для висновку, що за даних обставин заявник може звернутися до суду із заявою про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім або оголошення померлим, а не про встановлення факту його смерті. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed