Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання за [PERSON] права власності на 2/5 частки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий №3510100000:46:379:0037 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер двоюрідний брат [PERSON] , який за життя склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Корчак Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 430, заповів належне йому майно [PERSON] . Так, до складу спадщину увійшли, зокрема: 2/5 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , частка земельної ділянки кадастровий номер 3510100000:46:379:0037, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за вказаною адресою. Вказує, що позивач звернулась із заявою до державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2 для оформлення спадкових прав. 14.10.2022 року державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 за реєстровим № 5-500 позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/5 частки вищевказаного житлового будинку. Інша 3/5 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] . 14.10.2022 року позивач звернулась до державного нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/5 частки земельної ділянки, належної за життя її двоюрідному брату. Однак, постановою державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 від 14.10.2022 року за № 1469/02-31 позивачу відмовлено у видачі такого свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки частки у праві спільної власності співвласників земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] не зазначені, неможливо визначити склад спадкового майна - частку у праві власності на земельну ділянку, на яку має видаватись свідоцтво про право на спадщину. За вказаного позивач змушена звернутись до суду із позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.11.2022 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 01.02.2023 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда витребувано у Кропивницькій міській державній нотаріальній конторі № 2 належним чином завірену копію спадкової справи №68909953 та інформацію: хто та коли звертався із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , кому видавалось свідоцтво про право на спадщину, чи є в наявності заповіт. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.04.2023 року залучено до участі в справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління комунальної власності Кропивницької міської ради. 13.06.2023 року від завідувача Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 отримано витребувані документи. Згідно ухвали суду від 09.08.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. В судове засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги підтримала, просила задовольнити повністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, правом подачі відзиву не скористався. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст.\~12\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом з`ясовано, що позивач [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, який за життя склав заповіт посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Корчак Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 430, заповів належне йому майно [PERSON] . До складу спадщину увійшли, зокрема: 2/5 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , частка земельної ділянки кадастровий номер 3510100000:46:379:0037, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за вказаною адресою. Позивач 23.12.2021 року звернулась із заявою до державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2 для оформлення спадкових прав. 14.10.2022 року державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 за реєстровим № 5-500 позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/5 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] . Інша 3/5 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] . Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0000506562022 від 17.06.2022 року власниками земельної ділянки площею 0,0828 гектарів, кадастровий номер 3510100000:46:379:0037, розташованої: [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), є [PERSON] та [PERSON] , частка у спільній власності на земельну ділянку кожного з яких зазначена, як 1. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку площею 0,0828 гектарів, кадастровий номер 3510100000:46:379:0037, розташовану: [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] , вид спільної власності: спільна сумісна, розмір частки: 1. Постановою державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 від 14.10.2022 року за № 1469/02-31 позивачу відмовлено у видачі такого свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки частки у праві спільної власності співвласників земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] не зазначені, неможливо визначити склад спадкового майна - частку у праві власності на земельну ділянку, на яку має видаватись свідоцтво про право на спадщину. Згідно пункту 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. п. 4.18 глави 10 розділу II вказаного Порядку передбачено, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення даного питання в судовому порядку. Відповідно до положень статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно статті\~1225\~ЦК України\~Право власності\~на земельну\~ділянку переходить\~до спадкоємців\~на загальних\~підставах,\~із збереженням\~її цільового\~призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Положеннями ч. 2 ст. 370 ЦК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено правило, згідно з яким у разі поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності, чи виділу частки з нього, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, або рішенням суду. Виходячи зі змісту ст. 357 ЦК України, під терміном «визначення часток» слід розуміти визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні, внаслідок чого право власності на таке майно трансформується із спільної сумісної на спільну часткову, зберігаючи при цьому правовий режим спільної власності. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Системний аналіз змісту наведених норм ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. З огляду на викладене, [PERSON] мав право власності на 2/5 частки житлового будинки з господарсько-побутовими будівлями, а відтак право не земельну ділянку йому належало пропорційно його частці у праві власності на будинок. Враховуючи наведене, суд вважає, що заявлена позивачем вимога про визнання за [PERSON] право власності на 2/5 частки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий №3510100000:46:379:0037 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved