Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов Військової частини\~ [NUMBER] \~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості у розмірі 13904,97 грн. основного боргу та судового збору у розмірі 2\~684,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Згідно ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна (ст. З Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України»), Відповідачу [PERSON] , як офіцеру Збройних Сил України, за відсутності житлової площі у військовій частині [NUMBER] , було надано у тимчасове використання житлове приміщення у вивільненій будівлі № [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] у тимчасовому гуртожитку Військової частини [NUMBER] , розташованому за адресою: [ADDRESS] , згідно договору № 107 від 02.01.2013 року (термін дії договору скінчився 02.01.2018 року). Відповідно до п. 2.2.2 Договору №107 від 02.01.2013 року відповідач зобов`язався своєчасно здійснювати оплату за проживання та комунальні послуги. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, заочним рішенням Малиновського районного суду' м. Одеси від 03.04.2019 року у справі №521/21129/18 позовні вимоги Військової частини [NUMBER] було задоволено в повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на користь Військової частини [NUMBER] заборгованість за спожиті комунальні послуги в розмірі 12662, 56 грн. Термін дії договору № 107 від 02.01.2013 закінчився 02.01.2018 року, але відповідач, продовжуючи проживати у займаному приміщенні, ухиляється від укладання нового договору. У зв`язку із систематичною несплатою спожитих комунальних послуг заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.01.2022 року по справі №521/9365/21 позовні вимоги Військової частини [NUMBER] було задоволено в повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на користь Військової частини [NUMBER] заборгованість за спожиті комунальні послуги в розмірі 25 644,38 грн. В порушення норм чинного законодавства України відповідач і надалі не вносив плату за спожиті комунальні послуги, що призвело до утворення, станом на 01.08.2023 року, заборгованості в загальній сумі 13 904,97 грн., що підтверджується довідкою щодо заборгованості відповідача за спожиті комунальні послуги станом на 01.08.2023 року. Відповідач добровільно не сплачує заборгованість за спожиті комунальні послуги, у зв`язку із чим Військова частина [NUMBER] вимушена звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача та відповідач в судове засідання не з`явились, проте про час та місце розгляду справи були обізнані, про що свідчать відповідні розписки, а також коринці поштових відправлень про отримання судових повісток. Суд ухвалює заочне рішення за відсутності учасників справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Згідно ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна (ст. З Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України»), Відповідачу [PERSON] , як офіцеру Збройних Сил України, за відсутності житлової площі у військовій частині [NUMBER] , було надано у тимчасове використання житлове приміщення у вивільненій будівлі № [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] у тимчасовому гуртожитку Військової частини [NUMBER] , розташованому за адресою: [ADDRESS] , згідно договору № 107 від 02.01.2013 року (термін дії договору скінчився 02.01.2018 року). Відповідно до п. 2.2.2 Договору №107 від 02.01.2013 року відповідач зобов`язався своєчасно здійснювати оплату за проживання та комунальні послуги. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, заочним рішенням Малиновського районного суду' м. Одеси від 03.04.2019 року у справі №521/21129/18 позовні вимоги Військової частини [NUMBER] було задоволено в повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на користь Військової частини [NUMBER] заборгованість за спожиті комунальні послуги в розмірі 12662, 56 грн. Термін дії договору № 107 від 02.01.2013 закінчився 02.01.2018 року, але відповідач, продовжуючи проживати у займаному приміщенні, ухиляється від укладання нового договору. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. В силу ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі Типового договору. Відповідно до вимог Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 року, у разі розміщення одружених військовослужбовців, осіб офіцерського складу та членів їх сімей або проживання осіб, звільнених з військової служби в запас або відставку, та членів їх сімей (за їх згодою), які .залишилися перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання, оплата комунальних послуг та енергоносіїв здійснюється відповідно до укладених з ними договорів. У таких випадках відшкодування коштів військовій частині, витрачених на оплату комунальних послуг та енергоносіїв, проводить військовослужбовець за тарифами для населення. Згідно ст. 68 Житлового кодексу УРСР, Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Кабінетом Міністрів України від 08 жовтня 1992 року, Закону України «Про житлово- комунальні послуги» споживач зобов`язаний щомісячно вносити плату за комунальні послуги. На підставі ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок виконавця послуг підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, обов`язок власника квартири укласти договір про надання житлово- комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п.7 Правил користування приміщенням житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року. Також відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за дінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За правилами ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальна сума боргу становить 13\~904,97 грн. В свою чергу, відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, позов Військової частини [NUMBER] до [PERSON] про стягнення заборгованості про стягнення боргу підлягає задоволенню. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України та прийняте судом рішення, на користь Військової частини\~ [NUMBER] до [PERSON] має бути стягнуто судовий збір у розмірі 2684,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved