Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеною заявою, мотивуючи її тим, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З 2012 року вона проживала з [PERSON] , яка є її родичкою, однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [INFO] [PERSON] померла, заявниця здійснила усі заходи щодо поховання тітки та згодом звернулася до Управління пенсійного фонду в Харківській області із заявою про призначенні їй пенсії по втраті годувальника, але отримала негативну відповідь, мотивовану відсутністю доказів знаходження [PERSON] на утриманні [PERSON] та факту сумісного проживання. Заявник [PERSON] в судове засідання не з?явилась. Представник заявника адвокат Бірючинський Е.О. просив суд заяву задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи ОЖК «СФЕРА» до суду не з?явився, але через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Просив ухвалити рішення за результатами дослідження поданих заявником доказів. З урахуванням зазначених положень ЦПК України та враховуючи думку представника заявника, суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з?явилися. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним обставини. Факт проживання заявниці [PERSON] в квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] в період з 2012 року по день смерті [PERSON] , а саме по 06.04.2021 року підтверджується показами, які надав суду допитаний в судовому засіданні свідок[PERSON] . Свідок надав суду покази про те, що з [PERSON] він був знайомий десь 2000 року. Вона була його сусідкою по будинку та з нею довгий час підтримували дружні стосунки його батьки. Десь в 2012 році [PERSON] почала хворіти та до неї поселилася [PERSON] , яка є далекою родличкою [PERSON] . 3 2012 року по день смерті [PERSON] , воии проживали разом квартирі [ADDRESS] . Коли [PERSON] померла у [INFO] року, [PERSON] організуваля поховання. Так як [PERSON] довгий час не працювала, бо хворіла на тяжке хронічне ахворювання, її утримувала [PERSON] , так як вона отримувала підвищену пенсію. Крім того, [PERSON] сплачувала комунальні платежі за своїм фактичним міснем проживания. В квартирі знаходилися її особисті речі. Він знає про ці обставини з того, що часто ходив в гості до [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , у відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис про смерть № 7426. З листа Управління Пенсійного фонду України в Харківській області вбачається, що [PERSON] після смерті [PERSON] зверталася до пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника, у чому їй було відмовлено, так як вона не надала доказів знаходження на утриманні [PERSON] та сумісного проживання з померлою. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом 3-ї групи за загальним захворюванням, про що свідчить надана суду копія довідки МСЕК. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Поняття "проживання однією сім`єю" та "член сім`ї" не є тотожними. Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім`ї, проте не проживати з ним однією сім`єю. Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у ст. 3 Сімейного кодексу України. Отже, проживання пов?язаних між собою родинними відносинами однією сім`єю осіб, є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права на перехід майнових та немайнових прав. Для встановлення факту проживання осіб однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Відповідно до статті 36 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявником відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо встановлення факту її проживання із [PERSON] однією сім`єю, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог у цій частині. Враховуючи наведе, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки, від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, діючим законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, воно не пов`язано з наступним вирішенням спору про право і встановити його іншим шляхом неможливо, у зв`язку із чим, заява підлягає задоволенню. При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Вище викладене відповідно до ст.315 ч.2, ст.319 ЦПК України дає підстави суду для задоволення заяви. Відповідно до положень частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved