Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON] , в якому просила визнати припиненими трудові відносини з відповідачем. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 15.11.2021 вона працює на посаді медичної сестри відділення заборного пункту медичної лабораторії «Нова діагностика», що розташований за адресою: м. Яремче і належить ФОП [PERSON] .. Примірник трудового договору у позивача відсутній, оскільки відповідач його не надавала. 06.062023 позивач подала заяву про звільнення її з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та направила на всі відомі адреси відповідача. Також 06.06.2023 позивач направила відповідачу заяву з проханням надати їй копію наказу про прийняття її на роботу, довідку про розмір заробітної плати, надати трудову книжку та виплатити заборгованість по заробітній платі. Всі поштові відправлення повернуті позивачеві буз вручення адресатові. Оскільки позивач не бажає продовжувати працювати у відповідача, трудові відносини між ними фактично припинені, однак відповідач не виконала вимоги трудового законодавства, не здійснила будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення позивача із займаної посади, порушує її права на припинення трудових відносин то датою її звільнення з роботи, згідно з вимогами ст. 38КЗпП України, слід рахувати 15-й день з дня подання відповідної заяви у відділення поштового зв`язку, тобто. 21.06.2023. Саме з цієї дати позивач просить визнати припиненими трудові відносини між нею та відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі та участі позивача. Позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судові засідання 09.01.2024 та 01.02.2024 не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належно шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації відповідача як ФОП, які повернулися без вручення із відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою". На телефонні дзвінки за номером телефону, зазначеному в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач не відповідає. Також судові повістки направлені відповідачеві на офіційну електронну адресу, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Отже, ФОП [PERSON] вважається належно повідомленою про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило. 01.02.2024 постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріли справи, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач зверталася до ФОП [PERSON] із заявою про прийняття її на посаду медичної сестри за основним місцем роботи з 15.11.2021 (а.с.5). Також 15.11.2021 [PERSON] надала згоду на обробку персональних даних (а.с.6). При цьому, наданий позивачем договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.7) суд до уваги не приймає, оскільки даний договір не підписаний роботодавцем, не містить номера та дати, а тому не може підтвердити будь-які обставини справи. Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, [PERSON] з 17.11.2021 працювала у [PERSON] та у листопаді і грудні 2021 року отримувала заробітну плату (а.с.10). 06.06.2023 [PERSON] звернулася до ФОП [PERSON] із заявою про звільнення її за власним бажанням (а.с.9) та про надання їй копії наказу про прийняття її на роботу, довідки про розмір заробітної плати, надати трудову книжку та виплатити заборгованість по заробітній платі (а.с.8), яку цього ж дня засобами поштового зв`язку направила на всі відомі їй адреси відповідача. Поштові відправлення повернуті без вручення із відміткою: «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.11). Відомості про Фізичну особу-підприємця [PERSON] містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Місцезнаходження ФОП: [ADDRESS] (а.с.14, 25). Ухвалою суду від 23.10.2023 у ФОП [PERSON] витребувано копію наказу, яким [PERSON] прийнято на роботу на посаду медичної сестри відділення забірного пункту медичної лабораторії «Нова діагностика», що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.43), ухвалу направлено за адресою реєстрації ФОП та на офіційну електронну адресу, однак поштове відправлення повернуто до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», в електронному вигляді ухвалу доставлено до електронної скриньки. Проте, не зважаючи на відсутність наказу про прийняття [PERSON] на роботу, у суду не викликає сумніву факт перебування [PERSON] у трудових відносинах і ФОП [PERSON] .. Відповідно до ст. 43 Конституції України Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007, від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Як вбачається зі ст. 2 КЗпП України Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ст. 3 КЗпП України). Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено статтею 38 КЗпП України. Тобто, розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. При цьому ч. 1 ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника. Трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дії трудового договору. Частина 2 ст. 50 ЦК України передбачає, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою. При цьому, судом встановлено, що позивач 06 червня 2023 року за офіційно оприлюдненими адресами відповідача направляла заяви про звільнення, які повернуті без вручення (а.с.11). Суд зазначає, що добросовісна поведінка суб`єкта господарювання передбачає забезпечення ним отримання кореспонденції за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Невиконання чи неналежне виконання господарських зобов`язань ПАТ «Укрпошта», навіть якщо б останнє і мало місце (чого у цій справі не вбачається), не може бути підставою для звільнення суб`єкта господарювання від розгляду звернень працівників, у тому числі позивача, оскільки у даному випадку це є гарантією передбаченою статтею 43 Конституції України (право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується). Таким чином, суд встановлює, що позивач не була звільненою у визначеному законом порядку, після подачі заяви про звільнення, а тому приходить до висновку про порушення відповідачем норм трудового законодавства щодо реалізації волевиявлення працівника на звільнення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача та визнати припиненими трудові відносини між сторонами на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням позивача (згідно заяви про звільнення позивача). Датою припинення трудових відносин суд вважає необхідним зазначити 21 червня 2023 року, оскільки це є п`ятнадцятим днем з моменту направлення заяви про звільнення за офіційно оприлюдненою адресою відповідача, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 1073,60 грн, у зв`язку із чим він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved