Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

19.12.2022 року судом зареєстровано позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною власністю подружжя, поділ майна (а.с. 1-4). 14.09.2023 року позивач уточнила позовні вимоги (а.с. 193-195) і мотивувала тим, що в листопаді 2003 року вони із відповідачем почали спільно проживати однією сім`єю, вести спільне домашнє господарство, вони мали взаємні обов`язки, витрати, мали спільний бюджет. 17.03.2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, який був розірваний рішенням суду від 27.08.2019 року. В період з листопада 2003 року по жовтень 2004 року позивач та відповідач проживали однією сім`єю в належній [PERSON] однокімнатній квартирі [ADDRESS] , але з метою покращення житлових умов вирішили продати однокімнатну квартиру та отримати кредит для придбання квартири більшої площі. 26.10.2004 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 387-Р про отримання кредиту в сумі 7 000 доларів США під 11, 9 % річних і в цей самий день сторони спільно придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Покупцем квартири за договором купівлі-продажу був [PERSON] , а позивач [PERSON] виступила поручителем по кредитному зобов`язанню. Згідно п. 2 договору квартира була придбана за 97 000 грн., що на той час складало еквівалент 18 279,46 доларів США. За період з 26.10.2004 року по 02.04.2009 року на погашення тіла кредиту було сплачено 3 101,12 доларів США, на погашення відсотків - 2 872,41 доларів США, всього 5 973,53 доларів США. За період часу з 18.03.2009 року по 24.10.2014 року було сплачено 3 898, 88 доларів США на погашення тіла кредиту і 1 308,49 доларів США на погашення відсотків. Загальна сума коштів, сплачена позивачем та відповідачем за кредитним договором становить 11 180,90 (7 000 + 2 872, 41 + 1 308, 49) доларів США. Отже, фактична вартість придбаної позивачем та [PERSON] квартири становила 22 460, 36 доларів США (11 180, 9 + 11 279, 46). Частина сплачених коштів - 11 279,46 доларів США належала особисто [PERSON] з продажу однокімнатної квартири, а інша частина - 11 180,90 доларів США є спільною сумісною власністю подружжя згідно ч.1, 2 ст. 74 СК України в редакції, що діяла на час створення їх з відповідачем сім`ї та ч.1, 2 ст. 60 СК України. Таким чином, відповідач [PERSON] є одноосібним власником лише тієї частини квартири, яка відповідає розміру його грошового внеску у придбання - 11 279,46 доларів США. Іншу частку квартири, яка відповідає сумі спільно сплачених коштів - 11 180,90 доларів США слід визнати спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідача. Даній сумі відповідає 1/2 частка квартири [ADDRESS] , яка є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] і підлягає поділу по 1/4. Зазначаючи правовою підставою даного позову ст.ст. 57, 60, 69-71, 74 СК України в редакції станом на 01.01.2004 року позивач [PERSON] просила встановити факт проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 01.01.2004 року по 16.03.2009 року; визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача 1/2 частку квартири [ADDRESS] і поділити частку наступним чином: визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/4 частку цієї квартири; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/4 частку цієї квартири. Судом вчинені наступні процесуальні дії. Ухвалою суду від 22.12.2022 року було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі №127/29309/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна. Ухвалами суду від 28.02.2023 року від 02.05.2023 року були витребувані докази. В судовому засіданні позивач [PERSON] обставини, викладені в позовній заяві, підтримала, суду пояснила, що з [PERSON] прожили однією сім`єю 23 роки, з 2003 року в квартирі по [ADDRESS] , а потім спільно для сім`ї придбали більше житло по [ADDRESS] . До листопада 2008 року вона була в зареєстрованому шлюбі з першим чоловіком, а після розірвання шлюбу в 2009 році одразу зареєструвала шлюб із [PERSON] . З самого початку між ними були гарні стосунки, побудовані на взаємній любові, повазі та довірі, тому в 2003 році вона погодилась на пропозицію [PERSON] і перейшла до нього жити як його дружина. З того часу вони разом вели господарство, мали спільний бюджет, підтримували родинні стосунки із її родичами, часто зустрічались на сімейних святах із спільними друзями тощо. Вони разом планували майбутнє, разом шукали нове житло, планували спільний бюджет і витрати, тому вирішили на придбання нової квартири взяти кредит на 7 000 доларів США на ім`я [PERSON] , за яким вона була поручителем по договору. Протягом всього життя вона працювала, приймала участь у погашенні кредиту, несла витрати на придбання меблів, ремонт, а також вкладалась своєю працею в облаштування житла. Під час того, як [PERSON] не працював три роки, вона одна сплачувала кредит, купувала все необхідне для життя, також допомагали її батьки. Спільно кредит погасили в 2014 році. Через відсутність доходу у чоловіка вона вимушена була виїхати до Польщі на роботу, а згодом дізналась про його зраду, тому стосунки в сім`ї погіршились. В 2019 році шлюб був розірваний. До червня 2023 року вона проживала в квартирі, поки [PERSON] не звернувся до суду з позовом про виселення і не зняв її з реєстрації. Просила захистити її право, оскільки на даний час вона залишись без житла і тимчасово проживає у доньки. Представник [PERSON] - адвокат Усов Ю.В. уточнений позов підтримав за викладених обставин. Просив вимоги позивача задоволити і встановити факт проживання позивача з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 01.01.2004 року по 16.03.2009 року. На підставі ст. 74 СК України в редакції 01.01.2004 року просив визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача 1/2 частку квартири [ADDRESS] та поділити її і визнати за сторонами право власності по частці. Просив врахувати, що оскільки зміни до ст. 74 СК України були внесені лише в 2006 році, вже після фактичного створення сім`ї між позивачем і відповідачем, факт перебування позивача [PERSON] в іншому зареєстрованому шлюбі не стосується даних правовідносин. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Федчук С.М. позов не визнала, підтримала відзив на позов. Суду пояснила, що позивач до листопада 2008 року перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі і дана обставина виключає можливість встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] і [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року до 16.03.2009 року. Спірна квартира належить [PERSON] на праві особистої власності, оскільки в 2004 році він продав свою однокімнатну квартиру по [ADDRESS] , оформив кредитний договір на 7 000 доларів США та придбав трикімнатну квартиру по [ADDRESS] . [PERSON] була його знайомою, вони зустрічались, тому погодилась бути поручителем за кредитним договором. Шлюб з позивачем [PERSON] зареєстрував 17.03.2009 року, а кредит сплатив остаточно в 2014 році. Вважає, що позивач може претендувати лише на половину коштів, що були сплачені на погашення кредиту під час зареєстрованого шлюбу, що орієнтовно становить 5 206,37 доларів США (3898,88 тіло кредиту і 1308,49 проценти), а не на частку в праві власності. Відповідач пропонував позивачу сплатити 3 000 доларів США, однак, вона відмовилась. Просила відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Суду пояснив, що з позивачем він знайомий з 2001-2002 років. Оскільки вона перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі вони зустрічались 1-2 рази на тиждень, як коханці. Періодично вона жила в його квартирі, привозила продукти від батьків, готувала, але при цьому вони ніколи не вели спільного господарства і не мали спільного бюджету. Вона не працювала і не мала власного доходу, він їй допомагав матеріально. В 2004 році він продав однокімнатну квартиру та придбав трикімнатну, а оскільки коштів від продажу однокімнатної було недостатньо, оформив кредит на 7 000 доларів США, який погасив в 2014 році. Позивач у придбанні квартири участі не приймала і завжди знала, що це не її житло. Вона лише виступила поручителем по кредитному договору, оскільки сама погодилась на це, жодних своїх коштів у трикімнатну квартиру не вкладала. Просив врахувати, що ремонт [PERSON] робила в будинку першого чоловіка, де проживає її донька з дітьми. Лише після реєстрації шлюбу із [PERSON] в 2009 році вона переїхала до нього і була зареєстрована в його квартирі, з того часу вони почали жити як сім`я, але мали окремі бюджети. Він мав достатньо високий дохід, сплачував кредит і комунальні послуги, оплачував ремонтні роботи в квартирі, сам домовлявся з майстрами, придбавав меблі, а також давав [PERSON] гроші на продукти. Оскільки стосунки погіршились, в 2019 році шлюб був розірваний, а в червні 2023 року [PERSON] виїхала з квартири, забрала всі меблі, гроші і зіпсувала ремонт. Він пропонував їй сплатити 5 000 доларів, але вона не погодилась, тому мирним шляхом спір неможливо вирішити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з позивачем знайома з 90-х років, вони разом працювали, тому знає, що приблизно в 2003 році вона та [PERSON] почали зустрічатись, між ними були гарні стосунки, через деякий час вони почали жити сім`єю в його квартирі по [ADDRESS] . Неодноразово була у них в гостях в квартирі по [ADDRESS] , бачила, що вони робили ремонт, а потім [PERSON] запрошувала її та інших співробітників на новосілля. Подробиці купівлі трикімнатної квартири їй невідомі. Зауважила, що позивач гарна господиня, все потрібне купувала для облаштування квартири. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачем знайома з 1985 року, вони куми, з відповідачем знайома з січня 2003 року і з того часу вони почали дружити сім`ями, часто зустрічались на родинних святах, ходили в гості один до одного. У [PERSON] і [PERSON] вперше в гостях в квартирі по [ADDRESS] вони були з чоловіком в 2003 році, коли святкували народження онуки позивача. Їх всі сприймали як подружжя. [PERSON] дуже гарно ставився до неї як до дружини, а також до її доньки та онучки. Потім вони вирішили продати однокімнатну та придбати більшу квартиру, оскільки їх родина збільшилась. [PERSON] шукала варіанти квартир для придбання, займалась оформленням документів, сама робила деякі ремонтні роботи. Із першим чоловіком позивача вона знайома, але їх сімейне життя не склалось і вони розірвали шлюб. Із [PERSON] [PERSON] почала жити в 2003 році, задовго до офіційного розірвання шлюбу. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачем з 2002 року перебувають у дружніх стосунках, вони разом працювали і на її очах розвивались стосунки між [PERSON] і [PERSON] . Він називав [PERSON] «моя любимая женщина», гарно і з турботою до неї ставився, неодноразово пропонував їй переїхати до нього жити. [PERSON] було важко зважитись залишити чоловіка і піти з сім`ї, тому [PERSON] неодноразово просив вплинути на неї і зробити вибір на його користь. В 2003 році [PERSON] переїхала до відповідача в його квартиру по [ADDRESS] . Вона, як гарна господиня, почала облаштовувати житло, придбавала нові речі, частково зробила ремонт. Трикімнатну квартиру сторони купили разом, щоб покращити умови проживання. Неодноразово збирались сім`ями на святкуванні родинних свят, новосіллі, зустрічались із родичами. Лише в 2009 році [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб, але це не вплинуло на їх стосунки, оскільки і до того вони жили як сім`я. Відповідач завжди гарно ставився до [PERSON] , допомагав їй, весь час вони були разом. Як розподілявся бюджет сторін - не знає, але [PERSON] весь час працювала і мала дохід. Коли вона поїхала до Польщі на роботу [PERSON] почав зраджувати їй і через деякий час вони розлучились. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачем знайома протягом 40 років, з відповідачем - орієнтовно 25 років, познайомилась в компанії, з того часу він почав зустрічатись із [PERSON] . Своє 35-річчя [PERSON] святкував із [PERSON] , він відкрито говорив про свої почуття до неї, наполягав, щоб вона переїхала жити до нього і просив свідка посприяти цьому. [PERSON] ще тоді була в зареєстрованому шлюбі. В квартирі по пров. Цегельному [PERSON] і [PERSON] жили приблизно 2 роки, вони дружили сім`ями, часто з чоловіком приходили до них в гості. [PERSON] була господинею, завжди зустрічала і пригощала гостей, навела порядок в квартирі [PERSON] , робила ремонт. У них були спільні плани, спільні кошти. Потім купили трикімнатну квартиру, для цього брали кредит. Знає, що певний час [PERSON] не працював, кредит погашала [PERSON] , яка також була поручителем за договором. В новій квартирі разом робили ремонт власними силами та наймали працівників, придбавали меблі, облаштовували побут. Під час того, як [PERSON] працювала в Польщі у відповідача з`явилась інша жінка і він повідомив про бажання розірвати шлюб з [PERSON] , змінив замки на вхідних дверях. Просила врахувати, що [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб після розірвання шлюбу [PERSON] із першим чоловіком, проте сім`ю фактично створили з 2003 року. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (дівоче прізвище « [PERSON] ») 02.08.1981 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що було зроблено актовий запис № 25. Позивач змінила прізвище на " [PERSON] ". Шлюб із [PERSON] був розірваний 17.11.2008 року, про що Вінницьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області 17.11.2008 року зроблено відповідний запис про розірвання шлюбу № 1342 (а.с. 117-119). 26.10.2004 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 387-Р, згідно з яким був наданий кредит в сумі 7 000 доларів США, на строк до 24.10.2014 року, зі сплатою відсотків - 11, 9 % річних (а.с. 127-130). У зв`язку зі зміною програмного забезпечення АТ «УкрСиббанк» кредитний договір № 387-Р від 26.10.2004 року, укладений з [PERSON] змінив номер на №10703174000 від 26.10.2004 року (а.с. 136). Цільове призначення кредиту - придбання нерухомості. Кредит забезпечений порукою фізичної особи згідно договору поручительства № 895 від 26.10.2004 року. Сторонами узгоджено графік погашення кредиту, який є додатком № 1 до кредитного договору. Згідно графіку, з 10.11.2004 року по 24.10.2014 року щомісячно до сплати має відбуватись погашення кредиту в сумі 58, 33 доларів США (а.с. 131-132). 26.10.2004 року між АКІБ «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № 895, згідно з яким [PERSON] зобов`язалась відповідати за виконання позичальником усіх зобов`язань за кредитним договором № 387-Р від 26.10.2004 року (а.с. 146). 26.10.2004 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І. за реєстр. № 399, відповідач [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 62,9 кв.м., житловою 37,6 кв.м. (а.с. 25). Згідно п. 2 договору вартість квартири становить 97 000 грн. Право власності за [PERSON] зареєстровано 28.10.2004 року в «ВООБТІ», реєстр. книга № 1445/22641. В квартирі з 22.12.2004 року зареєстрований [PERSON] (а.с. 36б). В судовому засіданні сторони визнали, що дана квартира була придбана за кошти від продажу квартири [PERSON] по [ADDRESS] і за кредитні кошти, отримані за договором від 26.10.2004 року. 01.11.2004 року на забезпечення виконання умов кредитного договору від 26.10.2004 року № 387-Р між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки квартири [ADDRESS] (а.с. 133-135). Згідно звіту про оцінку майна, оціночна (ринкова) вартість квартири [ADDRESS] , загальною площею 62,9 кв.м., за порівняльним методом, станом на 27.09.2022 року складає 713 900 грн. (а.с. 17-24). Згідно виписки за кредитним договором від 26.10.2004 року, наданих АТ «УкрСиббанк», кредит був погашений у строк, передбачений договором (а.с. 147-159). В період з 18.03.2009 року до 24.10.2014 року були виплачені відсотки 1 308,49 доларів США. 30.05.2023 року АТ «УкрСиббанк» надало довідку про те, що на виконання зобов`язань за кредитним договором № 387-Р від 26.10.2004 року [PERSON] сплатив в період часу з 26.10.2004 року до 02.04.2009 року на погашення тіла кредиту 3 101,12 доларів США, на погашення відсотків 2 872,41 доларів США, сума інших платежів - 451,46 грн. (а.с. 173). Також в судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований 17.03.2009 року у Відділі РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, актовий запис № 454 (а.с. 12). Вказаний шлюб був розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.08.2019 року № 127/9111/19, яке набуло чинності 27.09.2019 року (а.с. 13). [PERSON] з 19.05.2009 року була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.05.2022 року № 127/34634/21 задоволено позов [PERSON] та припинено право [PERSON] на користування квартирою [ADDRESS] та виселено [PERSON] з квартири (а.с. 59-62). Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання права власності на частку квартири [ADDRESS] [PERSON] зазначила, що з 01.01.2004 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] , а оскільки на придбання квартири було витрачено 22 460,36 доларів США, з яких 11 180,90 доларів США (сплачене тіло кредиту і проценти в період з 26.10.2004 року до 24.10.2014 року) є спільними коштами подружжя, і дана сума відповідає частці у вартості квартири, на підставі ст. 74 СК України за [PERSON] та [PERSON] слід визнати право власності на квартиру по частці. При вирішенні спору і можливості застосування до даних правовідносин ст. 74 СК України суд враховує наступні обставини. Відповідно до ст.ст. 3, 4, 7 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Оскільки СК набрав чинності з 01.01.2004 року і зворотної сили не має, положення ст. 74 СК застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки і чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки і чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Статтею 25 СК України визначено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. При застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 08.12.2021 року у справі № 531/295/19). Так, в судовому засіданні, на підставі показань свідків і наданих доказів, було встановлено, що з кінця 2003 року сторони почали проживати в квартирі [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . Між ними склались усталені відносини, притаманні подружжю, які існували протягом тривалого часу. Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що з 02.08.1981 року позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , шлюб з яким розірвала лише 17.11.2008 року, про що Вінницьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області 17.11.2008 року зроблено відповідний запис про розірвання шлюбу № 1342. Дана обставина є такою, що виключає можливість встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року до 16.03.2009 року, виключає можливість застосування ст. 74 СК України і право [PERSON] на майно, придбане [PERSON] 26.10.2004 року, як на спільну сумісну власність. Твердження представника відповідача [PERSON] , що до даних правовідносин слід застосовувати ст. 74 СК України в редакції станом на 01.01.2004 року, до внесення змін із словами «або в будь-якому іншому шлюбі», є безпідставним, оскільки сам факт перебування в зареєстрованому шлюбі жінки або чоловіка унеможливлює створення ними іншої сім`ї в розумінні ст.ст. 3, 25 СК України і набуття майна у спільну сумісну власність в незареєстрованому шлюбі. Таким чином, оскільки квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] за особисті кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності і за кредитні кошти по кредитному договору, який також був укладений до реєстрації шлюбу із [PERSON] , дане майно є особистою власністю [PERSON] (ст. 57 СК України). Сплата [PERSON] і [PERSON] частини коштів за кредитним договором під час шлюбу в період з 17.03.2009 року до 17.03.2014 року на суму 5 206,37 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с. 147-156) не може бути підставою для визнання за [PERSON] права на це майно, набуте [PERSON] до укладення шлюбу за особисті кошти. Суд також приймає до уваги, що обов`язок [PERSON] по сплаті кредиту виник не як у подружжя, а як у поручителя за відповідним договором № 895 від 26.10.2004 року як солідарного боржника (п. 1.4 договору). Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту прав визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи наведені обставини справи і норми закону, а також те, що позивач не довела порушення свого права, суд дійшов висновку, що в задоволенні вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу і визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна слід відмовити. Оскільки в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено по суті, підстав для застосування позовної давності, про яку заявлено представником відповідача, немає. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за рахунок позивача.

Outcome: dismissed