Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

У квітні 2023 року КП «Харківські теплові мережі» в особі свого представника звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «ХТМ» заборгованість за надані послуги за опалення та гарячу воду в сумі 93 385 грн 64 коп, яка утворилася за період з 01 червня 2013 року по 31 січня 2022 року, та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначає, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із Законом Україні «Про житлово- комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в тому числі за адресою: [ADDRESS] , де зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг у боржників виникла заборгованість в сумі 93 385 грн 64 коп, яка утворилася за період з 01 червня 2013 року по 31 січня 2022 року. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 червня 2023 року, ухваленим у цивільній справі № 643/2927/23, позовну заяву КП «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання задоволено повністю. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 93\~385 грн 64 коп, яка утворилася за період з 01 червня 2013 року по 31 січня 2022 року та витрати по сплаті судового збору 894,67 грн з кожного. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою суду від 29.11.2023 була задоволена, скасовано заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 червня 2023 року у цивільній справі за позовом КП «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, справу призначено до розгляду. 11.12.2023 до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Бубліченка М. В. надійшов відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 8500 грн. Представник відповідача просив застосувати до позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» положення ст. 257 ЦК України та зобов`язати позивача надати до суду розрахунок суми заборгованості за спожиту теплову енергію за останні три роки. Також заперечував проти розміру понесених позивачем судових витрат у вигляді судового збору в сумі 2684 грн, оскільки у разі часткового задоволення позовних вимог судовий збір задовольняється пропорційно до розміру задоволених вимог. Витрати на правничу допомогу, понесені відповідачем, становлять 8500 грн, докази на підтвердження таких витрат будуть подані представником [PERSON] протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Від представника позивача 18.12.2023 надійшли додаткові пояснення, в яких висловився щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог. Представник позивача зазначає, що сама по собі заява про застосування строку позовної давності свідчить про визнання відповідачами порушеного права позивача, тобто наявність заборгованості. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 у період з 12.03.2020 до 22.05.2020 встановлений карантин на всій території України. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України карантин продовжувався на всій території України з 20.05.2020 до 30.06.2023. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ внесено зміни до законодавчих актів, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 12, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Враховуючи, що строк позовної давності за період з 11.03.2017 закінчувався 11.03.2020, карантин запроваджено до 30.06.2023, під час дії карантину строки, визначені ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, то період заборгованості з 12.03.2017 по 31.01.2022 не виходить за строки позовної давності. Представник посилається на практику апеляційного суду, зокрема по станову по справі №643/2664/23 від 20.09.2023, постанову по справі №642/1144/23 від 11.10.2023, постанову по справі №643/3611/23 від 01.12.2023. В межах строку позовної давності за період з 01.04.2017 по 31.01.2022 заборгованість складатиме 68\~991,85 грн. 10.01.2023 від представника відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що не погоджується із зазначеним розміром заборгованості та просив застосувати загальний строк позовної давності у три роки. В графі 14 «Надходження оплат» підсумкова сума становить 10\~100 грн, в графі 16 «Сплачено за місяць з урахуванням періоду» підсумкова сума становить 8904,18 грн. Вбачається, що позивачем не було зараховано 1195,82 грн з графи 14 до графи 16. Тому загальний розмір заборгованості у сумі 68\~991,85 грн є некоректним та необ`єктивним, а заборгованість з 12.03.2017 по 31.01.2022 становить 67\~796,03 грн. 08.02.2024 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в який зазначає, що як власник отриманих від споживачів коштів зараховує такі кошти відповідно до призначення платежу, а залишок коштів, які є його власністю та не підпадають під призначення платежу, вказаного споживачем у платіжному документі, зараховує на оплату послуг за попередній період відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, здійснюючи повноваження розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідач оплату за надані послуги по централізованому опаленню сплачує не регулярно, до оплати призначалася одна сума, а сплачувалася або менша, або більша сума. У квитанціях при оплаті збільшеної суми відповідача не вказувала за який період проводиться оплата, а тому позивач надлишково оплачену суму розподіляв на свій розсуд, тобто на погашення раніше утвореної заборгованості. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бубліченко М. В. направив заяву про розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] та її представника, в задоволенні позову просив відмовити, стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 8500 грн. Як встановлено судом, відповідачі є користувачами послуг теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , облік нарахувань здійснюється за особовим рахунком № [NUMBER] . Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із Законом Україні «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальних послуг (виконавець), і фізичної та юридичного особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Так, положення ст.68, 162 Житлового Кодексу України, Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. № 572, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення зобов`язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення сплачувати житлово-комунальні послуги. Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. У свою чергу заявник щомісяця направляє споживачам рахунки за послуги теплопостачання із зазначенням нарахувань за надані послуги та суми боргу. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно з п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги. Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. З наданого позивачем розрахунку заборгованості судом встановлено, що заборгованість відповідачів за користування житлово-комунальними послугами за період 01 червня 2013 року по 31 січня 2022 року становить 93\~385 грн 64 коп. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Разом з тим, представник відповідача заявив клопотання про застосування положення ст. 257 ЦК України до позовних вимог (в тексті відзиву на позов), тобто в межах останніх трьох років. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України. Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною позовною є 13 квітня 2023 року, а період нарахування заборгованості становить з 01 червня 2013 року по 31 січня 2022 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.\~\~ Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною позовною заявою 13 квітня 2023 року та період нарахування останнім заборгованості, що становить з 01 червня 2013 року по 31 січня 2022 року, строк позовної давності щодо платежів за період з 01 червня 2013 року по 11 березня 2017 року включно позивачем пропущено. Враховуючи викладене, стягненню підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з 12 березня 2017 року по 31 січня 2022 року, яка складатиме 68\~991,85 грн. При цьому суд вважає неспроможним аргумент представника відповідача щодо незарахування до оплати коштів в сумі 1195,82 грн, оскільки з наданого позивачем розрахунку вбачається, що кошти позивачем зараховувалися в погашення заборгованості за попередній період у разі сплати відповідачами за місяць суми більше, ніж було нараховано за надані послуги (за вересень 2018 року нараховано 734,37 грн, сплачено 1000 грн; за липень 2019 року нараховано 823,32 грн, сплачено 1000 грн; за лютий 2020 року - нараховано 1727,85 грн, сплачено 2000 грн; за серпень 2020 року нараховано 1118,64 грн, сплачено 2000 грн) За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в та стягнення солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за надані послуги за опалення та гарячу воду в сумі 68\~991 грн 85 коп, яка утворилася за період з 12 березня 2017 року по 31 січня 2022 року. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь позивача у загальній сумі 1982,94 грн, по 660,98 грн з кожного. Заявлені представником відповідача до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8500 грн стягненню з позивача на користь відповідача не підлягають на підставі ч. 9 ст. 141 ЦПК України. Так, ч. 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що спір виник внаслідок неповної сплати відповідачами заборгованості за надані послуги, а часткове задоволення позовних вимог зумовлено застосуванням до них позовної давності, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем покладається на останнього.

Outcome: partial