Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 04 грудня 2023 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Тимофєєва Анна Олегівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, та просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , квартира загальною площею 22,2 кв.м. , яка в свою чергу складається з 1- коридору площею 7,0 кв.м., 2- санвузла - ванної площею 2,8 кв.м., 3- кухні площею 8,5 кв.м., 4-житлової кімнати площею 10,3 кв.м., 5- житлової кімнати площею 11,9 кв.м., 6-кладовки площею 0,3 кв.м., балкон 0,7 кв.м. після померлого [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог, позивачка у позовній заяві посилалася на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Крім неї залишилася сестра [PERSON] (відповідачка по справі). Позивачка відповідно до ст.1269 ЦК України подала заяву до приватного нотаріуса Тимофєєвої А.О. про прийняття спадщини. Під час свого життя, знаючи, шо прізвище позивачки було переведено на українську мову як [PERSON] , батько залишив заповіт, який оформив 06 травня 2017 року (НМА 651224), завірений приватним нотаріусом Меншиковою К.О., та зареєстрований у реєстрі за №956. Згідно до заповіту батько розпорядився спадковим майном наступним чином: належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] він заповідав в рівних частках позивачці та її сестрі [PERSON] . Інше майно - дачний будинок у CT «Ювілейний-2», та розташовану там же земельну ділянку тільки позивачці. Оригінали документів на квартиру знаходяться у відповідачки, а на дачний будинок та земельну ділянку у позивачки. Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг від 02.03.2023 №14/5-2282, в спірній квартирі окрім померлого зареєстрованих осіб не було. Відповідачка чинить перешкоди в реалізації позивачкою своїх спадкових прав, не надаючи зазначені документи нотаріусу. 20 жовтня 2023 року приватний нотаріус Тимофеева А.О. винесла постанову про відмову вчинення нотаріальних дій відносно спадкової квартири через відсутність документів на спадкову квартиру. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 04 грудня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Ухвалою судді від 08 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху. 17 грудня 2023 року позивачка усунула недоліки, через які позовну заяву було залишено без руху. 20\~грудня 2023\~року згідно\~із вимогами\~ч.\~8\~ст.\~187\~ЦПК України\~суддя звернувся\~до Єдиного\~державного демографічного\~реєстру,\~а також\~в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України - до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради стосовно інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачки. 20 грудня 2023 року ухвалою суду провадження у справі відкрито. Цією ж ухвалою витребувано у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Тимофєєвої Анни Олегівни копію спадкової справи № 702182042 у реєстрі, № 8/2023, яка в подальшому, 09.01.2024 року надійшла до суду. 17 січня 2024 року до суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, якою підтверджено відомості з цього приводу, зазначені позивачкою в своїй позовній заяві. Позивачка подала до суду клопотання, у якому просила задовольнити позов у повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. Відповідачка надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, в якій визнала позовні вимоги у повному обсязі. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом. [INFO] помер батько сторін - [PERSON] . 17 лютого 2023 року позивачка відповідно до ст.1269 ЦК України подала заяву до приватного нотаріуса Тимофєєвої А.О. про прийняття спадщини після померлого батька. Відповідно до заповіту від 06 травня 2017 року (НМА 651224), завіреного приватним нотаріусом Меншиковою К.О., та зареєстрований у реєстрі за №956 [PERSON] належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] заповідав в рівних частках позивачці та відповідачці. Згідно відповіді Дніпровського міського бюро технічної інвентаризації №14/5-2282 від 02.03.2023 року на запит адвоката Немчинової Л. від 17.02.2023 року №24/02-14, станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі на квартиру [ADDRESS] містяться відомості про право власності в цілому за [PERSON] . Однак, оригінали документів на квартиру знаходяться у відповідачки, та вона їх позивачці, або нотаріусу для оформлення спадщини не передала. У зв`язку з цим, 20.10.2023 року ПН [PERSON] винесла постанову про відмову вчинення нотаріальних дій відносно спадкової квартири через відсутність документів на неї. Судом перевірено, чи не відчужувалася спірна квартира [PERSON] у період з 31.12.2012 року (останньої відомої дати належності цієї квартири померлому згідно відповіді БТІ) до теперішнього часу, та встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №420630 від 25.01.2024 року, на теперішній час за [PERSON] обліковується лише дачний будинок з господарчими будівлями та спорудами [ADDRESS] . З наведеного суд доходить до висновку про те, що спірна квартира належить померлому, адже відомостей про її відчуження Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить, та останніми відомостями щодо права власності на неї, які обліковані уповноваженими на це органами, є згадані вище відомості про його право власності на спірну квартиру, що містяться у відповіді Дніпровського міського бюро технічної інвентаризації №14/5-2282 від 02.03.2023 року на запит адвоката Немчинової Л. від 17.02.2023 року №24/02-14, станом на 31.12.2012 року відповідно до даних інвентаризаційної справи. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 15 ЦК України також передбачає право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього ж кодексу право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, вказуючи в якості одного зі способів захисту цивільних прав та інтересів визнання права. Ст. 392 ЦК України також передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України, - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 1268, 1270 ЦК України, - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Нормами статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно або майнові права, як обтяжені, або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за виданням йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. В даному\~випадку позивачка\~прийняла спадщину,\~подавши відповідно до ст.1269 ЦК України відповідну заяву до приватного нотаріуса Тимофєєвої А.О., однак отримала відмову нотаріуса через відсутність правовстановлюючих документів на спадкову квартиру, що знаходяться у відповідачки. Водночас, судом встановлено, що зазначена квартира на момент смерті заповідача (батька позивачки [PERSON] ) дійсно належала йому. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», - отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Згідно з абз.2 п.23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», - свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту свого права. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Враховуючи наведене, слід дійти до висновку, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після [PERSON] , який помер [INFO] , щодо 1/2 частини квартири [ADDRESS] , квартира загальною площею 22,2 кв.м. , яка в свою чергу складається з 1- коридору площею 7,0 кв.м., 2- санвузла - ванної площею 2,8 кв.м., 3- кухні площею 8,5 кв.м., 4-житлової кімнати площею 10,3 кв.м., 5- житлової кімнати площею 11,9 кв.м., 6-кладовки площею 0,3 кв.м., балкон 0,7 кв.м. після померлого. Однак, у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, позбавлена можливості отримати свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі. Оцінюючи дослідженні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті, та враховуючи встановлені судом обставини, виходячи з того, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, доходить до висновку, що право позивачки підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної квартири за заповітом. Отже, позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 8421,55 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved