Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

До Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшла позовна заява Кредитної спілки Лозівський взаємний кредит до [PERSON] , про стягнення заборгованості по відсотках з застосуванням процентної ставки 54 % річних за договором споживчого кредиту (пенсійний) ПД №6 від 21.01.2021 року за період лютий 2021 року-жовтень 2023 року включно в розмірі 14 326, 09 гривень та судових витрат у розмірі 2 684, 00 гривень. В обґрунтування позову, позивач вказує, що 21.01.2021 року між Кредитною спілкою «Лозівський взаємний кредит» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту (пенсійний) ПД №6, за яким останній було надано кредит в розмірі 20 000,00 гривень, під 54% річних, загальним строком користування 24 місяці, з обов`язком погасити кредит до 21.01.2023 року. У відповідності до п. 3.3 Договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів здійснюватиметься щомісячно згідно графіку, платіжним доручення на поточний рахунок Кредитодавця та/або за заявою Позичальника шляхом зарахування зобов`язань Кредитодавця по наданню кредиту, та/або за заявою Позичальника шляхом зарахування зобов`язань Кредитодавця по надання кредиту за іншим договором, або за заявою Позичальника шляхом зарахування коштів з додаткового пайового внеску. Згідно п. 3.1 Договору плата за користування кредитом (проценти) становить 54% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня оформлення кредиту. В разі порушення строку погашення кредиту, але не раніше 1 числа місяця, наступного за місяцем, в якому повинно було відбутися погашення кредиту, на прострочену суму платежу нараховуються 90% річних. Тип процентної ставки-фіксована. Відповідно п.3.2. Договору, нарахування процентів здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році. Кількість днів у році приймається за 360, для цілей розрахунку процентів використовується метод факт/360. Станом на жовтень 2023 року заборгованість за тілом кредиту у відповідачки відсутня, але несплата нею прострочених траншів по кредиту призвела до виникнення заборгованості по відсотках з застосуванням процентної ставки 54 % річних за період лютий 2021 року - жовтень 2023 року включно в сумі 14 326,09 грн, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачки по справі вищевказану заборгованість, а також судові витрати у розмірі 2 684,00 гривень. Провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано сторонам час для надання заяв по суті. 23.11.2023 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила, що позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між ним та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту та надано відповідачці кредит у розмірі 20 000,00 гривень, що є недоведеним та необгрунтованим. Також вказує, що у позовній заяві не наведено розрахунок заборгованості, а додано таблицю з сумами заборгованості, яка не містить математичних розрахунків заборгованості за відсотками, із зазначенням формули розрахунку і бази нарахування відсотків. З поданого позивачем розрахунку неможливо встановити спосіб та порядок визначення складових кредитної заборгованості. На підтвердження наявної заборгованості має бути надано розрахунок з якого чітко вбачається наявність складових заборгованості, з урахуванням вищевикладеного відповідачка вважає, що поданий розрахунок заборгованості не є належним доказом та не може бути прийнятий судом до уваги при вирішенні справи по суті, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 27.11.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача посилався на те, що ним у позові було зазначено, що у відповідачки заборгованість за тілом кредиту відсутня, та він вимагає лише сплати заборгованості по відсотках, тому ніяких інших складових заборгованості немає. Розрахунок заборгованості по відсотках зроблено у відповідності до п.п.3.1, 3.2 Договору, що і є формулою розрахунку. Чіткий розрахунок заборгованості по відсотках наведено у довідці про нарахування та сплату відсотків за договором споживчого кредиту (пенсійний) ПД №6 від 21.01.2021 року за №24/10/2-2 від 24.10.2023 року. Базою для розрахунку відсотків є залишок по кредиту на відповідну дату, що зазначено у вищевказаній довідці. З урахуванням вищевикладеного, позивач просив його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Матеріалами справи встановлено, що 21.01.2021 року між Кредитною спілкою «Лозівський взаємний кредит» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту (пенсійний) ПД №6, за яким останній було надано кредит в розмірі 20 000,00 гривень, під 54% річних, загальним строком користування 24 місяці, з обов`язком погасити кредит до 21.01.2023 року (а.с.8). У відповідності до п. 3.3 Договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів здійснюватиметься щомісячно згідно графіку, платіжним доручення на поточний рахунок Кредитодавця та/або за заявою Позичальника шляхом зарахування зобов`язань Кредитодавця по наданню кредиту, та/або за заявою Позичальника шляхом зарахування зобов`язань Кредитодавця по надання кредиту за іншим договором, або за заявою Позичальника шляхом зарахування коштів з додаткового пайового внеску. Згідно п. 3.1 Договору плата за користування кредитом (проценти) становить 54% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня оформлення кредиту. В разі порушення строку погашення кредиту, але не раніше 1 числа місяця, наступного за місяцем, в якому повинно було відбутися погашення кредиту, на прострочену суму платежу нараховуються 90% річних. Тип процентної ставки -фіксована. Збільшення фіксованої процентної ставки за Договором можливе виключно за письмової згоди Позичальника. Орієнтовна реальна процентна ставка складає 54,75 % (у процентному виразі) та орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника на дату укладення цього Договору 33 449,75 гривень та включає у себе суму загального розміру кредиту та проценти за користування кредитом. Відповідно до ксерокопії довідки про стан заборгованості по кредиту від 24.10.2023 року за №24/10/1-2 (а.с.9) станом по жовтень 2023 року включно, заборгованість по кредиту за договором споживчого кредиту відсутня. Як зазначило у позові КС Лозівський взаємний кредит, несплата позичальником прострочених траншів по кредиту призвела до виникнення заборгованості по відсотках з застосуванням процентної ставки 54 % річних за період лютий 2021 року - жовтень 2023 року включно в сумі 14 326,09 грн. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідачки по справі вищевказану заборгованість по відсотках, а також судові витрати у розмірі 2 684,00 гривень. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відзиві відповідачка зазначає, що твердження викладені позивачем в позові є необгрунтованими, також відповідачка не згодна з розрахунком заборгованості, який було складено позивачем, та вважає вимоги позивача, про стягнення з неї заборгованості по відсотках такими, що не підлягають задоволенню через їх недоведеність та безпідставність. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вказує у позовній заяві позивач, після укладення договору відповідачці було надано кредитні кошти у розмірі 20 000,00 гривень, але жодного доказу, який би підтверджував передачу даних коштів, суду надано не було. Тобто, для доведення існування ймовірної заборгованості відповідачки перед позивачем, позивач зобов`язаний був надати виписки, платіжні доручення, меморіальні ордери та/або інші первинні бухгалтерські документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: « Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).» У постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц, в якій відображена стала позиція Верховного Суду стосовно необхідності дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості. Причому важливими є наступні висновки: 1. «Відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили з того, що позивач у порушення вимог частини першої статті 60 ЦПК України в редакції Кодексу, що діяла на час розгляду справи, не довів належними доказами (первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») наявність заборгованості у відповідача перед банком.» 2. «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.» Як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано жодного первинного бухгалтерського документа, що підтверджував би факт здійснення господарської операції, в тому числі, надання кредитних коштів відповідачу, оплати відповідачкою певних сум по кредиту, нарахування відсотків тощо. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц. Як зазначено позивачем у відповіді на відзив, чіткий розрахунок заборгованості відповідачки по відсотках наведено у довідці про нарахування та сплату відсотків за договором споживчого кредиту (пенсійний) ПД №6 від 21.01.2021 року за №24/10/2-2 від 24.10.2023 року. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку або іншої фінансової установи). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Позивач посилається у якості доказів наявності заборгованості по відсотках на довідку про нарахування та сплату відсотків від 24.10.2023 року. Однак, дана довідка не є належним доказом, що підтверджує наявність та розмір боргу. Таким чином, подані позивачем докази щодо заборгованості, не є підтвердженням виконаних фінансових операцій. Суд позбавлений можливості перевірити чи виникла зазначена заборгованість саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору. З поданих до суду доказів взагалі неможливо встановити факт виконання кредитодавцем зобов`язань згідно договору, зокрема п.2.2 відповідно до якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит в строк не пізніше 2 банківських днів від дати підписання цього Договору та п.2.4 згідно якого кредит надається шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у заяві. Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 №578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом наявності заборгованості за кредитним договором та того, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. Отже, надана позивачем довідка не є доказом розміру боргу, який позивач просить стягнути, оскільки ним не доведено виконання зобов`язань кредитодавцем та факт укладення договору. З огляду на наведене, беручи до уваги не надання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження викладеного у позові, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Зважаючи на результат вирішення спору, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed