Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з положеннями статей 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає дану цивільну справу за зверненням Позивача, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, та керується при вирішенні справи відповідно до Конституції України і чинного законодавства. Згідно зі ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон) договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] згідно укладеної угоди № UA 304121 від 31.07.2020 року з фізичною особою - підприємцем [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , придбала соковижималку SLOW JUICE (надалі - товар) вартістю з урахуванням знижки 21 600, 00 грн. Споживач вартість товару виплатив у повному розмірі, при цьому згідно Угоди нею був внесений завдаток у розмірі 18 200, 00 грн., а сума у розмірі 3 400, 00 грн., що сплачена за непоставлені товари двома платежами у 2016 році в сумі 2 000,00 грн. та у 2019 році в сумі 1 400, 00 грн., зарахована за домовленістю з продавцем як сплачена по цій угоді. 05.08. 2020 року придбаний товар споживачем отримано. Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що після отримання товару та ознайомившись з його властивостями позивач виявив, що він не відповідає зазначеним на презентації відповідача характеристикам товару. Отже, придбаний товар позивача не влаштував за своїми параметрами, що унеможливлює використання товару за призначенням. При цьому позивач зазначив, що аналогічного товару з іншими характеристиками, які б його задовільнили, у відповідача не було в наявності. Також позивач вважає, що Угоду між ним та відповідачем було укладено внаслідок здійснення нечесної підприємницької діяльності, яка заборонена п. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон). Крім того, позивач зазначає, що під час презентації товару відповідачем зазначались виключно переваги товару, а про істотні умови Угоди, такі як гарантійне обслуговування, умови повернення товару або розірвання Угоди, строк її дії не йшлося. Також консультанти відповідача запевнили позивача про те, що країною-виробником товару є Німеччина. Однак тільки вдома позивач вирішив перевірити штрих-код країни-походження товару за допомогою Інтернету та виявив, що інформація не підтверджується. Лише з часом позивач зрозумів, що придбав товар з іншими показниками, ніж той, що рекламувався на презентації. Отже, на той час позивач не мав можливості здійснити усвідомлений вибір, у зв`язку з чим було укладено Угоду. Оскільки позивач є особою, яка не володіє спеціальними знаннями, пов`язаними з дрібною побутовою технікою, а саме соковижималкою, тому не був здатен самостійно отримати всю повну і достовірну інформацію про товар, внаслідок чого був позбавлений можливості зробити свідомий і компетентний вибір. Таким чином, невідповідність товару інформації щодо країни- виробника, яка була надана продавцем, є недоліком товару, тому позивач має право на повернення сплачених за товар грошових коштів. Позивач стверджує, що під час продажу товару відповідачем було введено його в оману, внаслідок чого він уклав Угоду. Крім того, позивач зауважив, що ціна товару у 26 600, 00 грн. істотно перевищує середню ринкову вартість соковижималки, а надання йому знижки відповідачем у 5 000, 00 грн. виглядає виключно, як спосіб його впливу на прийняття позивачем рішення на користь придбання товару. 07.08.2020 року позивач звернувся до відповідача з претензією. Однак, до теперішнього часу його вимоги відповідачем задоволені на були. Внаслідок неправомірних дій відповідача, позивач, як споживач, зазнав моральної шкоди, яка полягає у тому, що він є літньою людиною, а порушення відповідачем його прав призводить до погіршення стану здоров`я, у зв`язку з чим позивач змушений витрачати свій час і сили на повернення грошей за придбання непотрібного товару. Будучи чесною і законослухняною громадянкою, позивач змушений терпіти нехтування його правами та інтересами, а також виступати в ролі прохача чим грубо порушується його людська гідність та все це негативно позначається на його здоров`ї, самопочутті, психічному та емоційному стані. Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Положеннями ч. ч. 1 та 2 ст. 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). При цьому, за приписами частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вищевказаних вимог процесуального закону позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, викладених у позові. Право споживача\~на належну\~якість продукції унормовано, зокрема, у ст. 6 Закону, згідно якої Продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію, крім того, на вимогу споживача зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції. Із дослідженої в судовому засіданні угоди № UA 304121 від 31.07.2020 року, укладеної [PERSON] з фізичною особою - підприємцем [PERSON] , убачається, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, а також зазначені умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зокрема, п. 4 «Додаткові умови» визначено, що підписуючи угоду, Сторони підтверджують умови придбання та розрахунків, вказаних у цій угоді (п. 4.1), покупцеві також надана для ознайомлення повна інформація про товар (п. 4.4). Вищевказана угода була підписана позивачем без зауважень та заперечень. Крім того, у п. 6.1 розділу 6 «Гарантії» Угоди зазначено, що гарантійні зобов`язання та вказівки по догляду за виробами викладені в рекомендаціях з догляду, які вручені покупцю. В п. 8.1 вказано, що дана угода вступає в дію з дати підписання і діє до остаточного розрахунку між сторонами. В угоді зазначено: дату укладання 31.07.2020 року, про повну оплату товару та його доставку покупцеві 05.08.2020 року, про що засвідчено підписами сторін договору. Вимог про визнання укладеної угоди недійсною позивачем не заявлялося. Доводи позивача,\~що ціна\~соковижималки в\~розмірі 26\~600,\~00\~грн.\~істотно перевищує\~середню ринкову\~вартість,\~а надання\~відповідачем знижки\~в сумі\~5\~000,\~00\~грн.\~є способом\~впливу на\~неї при\~прийнятті рішення\~на користь\~придбання товару,\~також судом\~визнаються необґрунтованими,\~оскільки згідно\~зі ст.\~632\~ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. [PERSON] як покупець ніяких заперечень, зауважень чи незгоди з умовами (пунктами) угоди, зокрема й щодо ціни товару, визначеними на розсуд сторін і погоджені ними, не висловлювала Вказаними обставинами спростовуються доводи позивача про те, що відповідачем порушена ст. 15 Закону, оскільки їй не була надана детальна, необхідна і достовірна інформація про властивості товару, тому була позбавлена можливості зробити свідомий і компетентний вибір. Така інформація доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), визначеним відповідними нормативно-правовими актами, у тому числі технічними регламентами, або, прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. У судовому\~засіданні позивач\~стверджувала,\~що після\~укладення угоди\~безпосередньоза місцем знаходження продавця та сплати вартості соковижималки, вона 05.08.2020 року там же особисто отримала товар. Підтвердила, що при отриманні придбаної соковижималки здійснено її огляд, внаслідок чого не виявлено ушкоджень чи інших недоліків, які б унеможливили прийняття чи використання придбаного приладу. Безпідставними є посилання позивача на порушення відповідачем вимог ст. 19 Закону та ведення ним нечесної підприємницької діяльності стосовно неї, а також введення її як споживача в оману, що спонукало дати згоду на укладення цієї невигідної угоди, оскільки жодних доказів на підтвердження цих обставин позивачем надано не було. Усвою чергу, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, серед іншого, обов`язок споживача перед початком експлуатації товару уважно ознайомитись з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; в разі необхідності роз`яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару звернутися за роз`ясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції. Між тим, позивач не надав суду доказів щодо неможливості ознайомитись з правилами, викладеними в наданій продавцем документації на товар, а також виконання визначеного законом обов`язку звернутися за роз`ясненнями до продавця (виробника) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції. Твердження позивача в частині того, що придбаний товар взагалі її не влаштовує за своїми параметрами та його використання за призначенням є неможливим, розцінюються судом самі по собі як припущення, а відтак судом до уваги не приймаються. Позивачем не надано суду жодних доказів наявності у придбаного у відповідача товару ознак його фальсифікації чи наявності істотного недоліку. Відповідно до ст. 8 Закону у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків товару споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Як зазначила [PERSON] у своїй позовній заяві, отримавши товар та самостійно ознайомившись з його властивостями, виявила, що він не відповідає зазначеним на презентації відповідача характеристикам товару. В зв`язку з цим, 07 серпня 2020 року звернулася до відповідача з претензією, але до цього часу її вимоги залишаються незадоволеними. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що на підтвердження доводів щодо цих обставин позивачем не надано ніяких доказів стосовно того, яким шляхом (усно, письмово, електронними засобами тощо) вона зверталась до відповідача, та з приводу яких конкретних чи істотних недоліків товару, а також які вимоги пред`явлені продавцю, виходячи із положень ст. 8 Закону, на які посилається позивач. До того ж суд зауважує, що з моменту придбання товару позивач соковижималку відповідачу так і не повернув і наразі зберігає цей товар у себе, що підтвердив позивач у судовому засіданні. Враховуючи викладене, оскільки відповідно до вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України позивачем не надано необхідних і беззаперечних доказів на підтвердження обставин придбання нею товару неналежної якості та винних дій відповідача, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача грошових коштів, сплачених позивачем за соковижималку у розмірі 21\~600, 00 грн. Як наслідок, суд відмовляє у задоволенні похідних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 15\~000, 00 грн. У зв`язку з відмовою у позові судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed