Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

13 червня 2023 року ТЗВ СК «Альфа-Гарант» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 119\~398,37 грн. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 11.08.2018 року відбулась ДТП за участю автомобілів «ГАЗ 33076» д.н.з. [NUMBER] , яким керував відповідач та «РЕНО» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Вироком Хмельницького міськрайонного суду винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] та встановлено, що на момент ДТП він керував тз з несправною гальмівною системою, що полягає у внесенні непередбачених конструкцією змін. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілим в розмірі 119\~398,37 грн. Відповідач в добровільному порядку регресну виплату не здійснив, тому позивач змушений звернутись з позовом до суду, просить стягнути страхові виплати та судові витрати, які включають в себе також витрати на правничу допомогу в розмірі 10\~000 грн. 14.06.2023 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання. 04.09.2023 року відповідачем подано клопотання про застосування строків позовної давності. 04.09.2023 року справу призначено до слухання по суті. 18.09.2023 року позивачем надано заперечення на клопотання про застосування строків позовної давності з тих підстав, що при регресі строк позовної давності починає обчислюватися з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Відповідачем неодноразово заявлялись клопотання про відкладення слухання справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про здійснення розгляду справи без його участі, вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, вкотре просив відкласти слухання справи, в заяві про застосування строку позовної давності позовні вимоги не визнавав, просив відмовити в задоволенні позову. За таких обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Дослідивши надані докази, оцінивши їх у сукупності, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.08.2018 року відбулась ДТП за участю автомобілів «ГАЗ 33076» д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] та «РЕНО» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Вироком Хмельницького міськрайонного суду винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] та встановлено, що на момент ДТП він керував тз з несправною гальмівною системою, що полягає у внесенні непередбачених конструкцією змін. Копія вироку додається. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», що підтверджується копією полісу №АК/698325. Згідно вироку суду від 25.02.2019 року та рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23.09.2021 року, позивач здійснив виплату страхового відшкодування: потерпілому [PERSON] за завдану шкоду здоров`ю 9\~592,41 грн., потерпілому [PERSON] за шкоду завдану майну (знищення автомобіля «РЕНО») 91\~960,00 грн. та за шкоду завдану здоров`ю 16\~233,10 грн., а [PERSON] за завдану шкоду здоров`ю було сплачено 1\~612,86 грн., що підтверджується копіями платіжних інструкцій від 27.10.2020 року, 20.12.2021 року та від 17.03.2021 року. У зв`язку із тим, що [PERSON] вчинив ДТП, внаслідок невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР України, у позивача виникло право регресної вимоги. Відповідач подав до суду клопотання про застосування строків позовної давності і як наслідок, відмову у задоволенні позову. Суд вивчивши заявлене клопотання, вважає що воно не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідач вказує, що перебіг позовної давності розпочався з дня скоєння ДТП, 11.08.2018 року, а до суду позивач звернувся лише 13.06.2023 року, тобто поза межами встановленого трирічного строку. Однак, суд оцінює критично такі твердження відповідача та вважає, що строк позовної давності при регресі слід обчислювати з того моменту, коли страховик виплатив відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи, страхові відшкодування були виплачені 27.10.2020 року, 20.12.2021 року та 17.03.2021 року, а тому при зверненні до суду із позовом 13.06.2023 року, строки позовної давності позивачем не пропущено. Дана позиція також узгоджується із висновками Верховного Суду, зокрема у постанові № 200/13392/13-ц від 10 січня 2019 року про те, що строк позовної давності при регресі починає обчислюватися з того моменту, коли страховик виплатив відшкодування. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків має право на їх відшкодування у розмірі витрат які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Право регресу до страховика винної особи переходить саме по розміру збитків завданих пошкодженому автомобілю в межах фактичних витрат страховика. Згідно статті 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи , відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала. Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має прав зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.п. г п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнанні транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Таким чином, на підставі викладеного, із врахуванням тих обставин, що [PERSON] є винним у ДТП, подія мала місце внаслідок невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу відповідача існуючим вимогам ПДР України, то суд вважає, що позов є підставним, обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, то суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач із заявою про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не звертався. Згідно ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як вбачається із матеріалів справи, інтереси позивача ТДВ СК «Альфа-гарант» в суді представляло адвокатське бюро «Грідін і Партнери» в особі Білинової Анастасії Вікторівни, що діяла на підставі довіреності від 06.07.2022 року, договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року, ордеру серії АІ №1117727 від 26.05.2021 року, та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Як вбачається з договору про надання правової допомоги сторонами погоджений розрахунок розміру винагороди адвоката. Згідно договору про надання правової допомоги, розрахунку та опису робіт (наданих послуг), платіжної інструкції, адвокатом надана замовнику правова допомога за договором, розмір гонорару складає 10 000 грн. Відтак загальна сума витрат на професійну правничу допомогу понесених розивачем у зв`язку із розглядом вказаної справи складає 10 000 грн. Разом з тим, за змістом ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, суд також зауважує, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В питанні критеріїв слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні висновки містить додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19. Висновками у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved