Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

16 травня 2023 року представник акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (далі - АТ «ТАСКОМБАНК») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 04.02.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3585850939, на умовах встановлених цим договором, позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування на умовах: сума кредиту - 124 585,06 грн, строк користування - 48 місяців, річні проценти - 0,01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти - 2,49 % від суми кредиту, при наданні кредиту - 5 % від суми кредиту. Також, п. 3.3 кредитного договору визначено, що всі умови кредитного договору викладені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» (www.kreditmarket.ua) та з якими позичальник ознайомився до укладення цього договору, та приєднався підписавши договір. 01.09.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір про відступлення права вимоги № 01/09/21, відповідно до умов якогоТОВ «ФК «ЦФР» відступив АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги за кредитним договорами, в тому числі за кредитним договором № 3585850939 від 04.02.2022 з усіма наступними додатками та змінами. Неодноразовими телефонними повідомленнями банк повідомляв позичальника про наявність заборгованості за кредитом та необхідність її погашення, та як наслідок, станом на 30.04.2023 заборгованість позичальника за кредитним договором становить 170 719,36 грн, з яких: 124 585,06 грн - заборгованість по тілу кредиту в тому числі прострочена, 15,37 грн - заборгованість по річних процентах (в тому числі прострочена), 46 118,93 грн - заборгованість по щомісячних процентах. Посилаючись на вищевикладені обставини представник позивача просив суд задовольнити позов. 05 вересня 2023 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву. Як на підставу заперечень посилався на те, що кредитний договір був укладений строком на 48 місяців, та повинен бути повернутий не пізніше 04.02.2026, тобто строк повернення кредиту ще не настав. Відповідач не отримував досудовому вимогу про дострокове повернення кредиту, та матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження вказаного факту. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 35858550939 від 04.02.2022 станом на 30.04.2023 розмір простроченої заборгованості становить: 76 706,56 грн, з яких: 33 263,15 грн - заборгованість за тілом кредиту, 13,03 грн - заборгованість по річних відсотках, 43 430,38 грн - заборгованість по щомісячних відсотках, та саме в цій частині відповідач визнав позов, а іншу частину вимог вважав передчасною з оглядку на те, що строк повернення кредиту ще не закінчився. Представник позивача Бойко О. С. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] просив суд частково задовольнити позов, в розмірі 76 706,56 грн, із посиланням на заперечення викладі у відзиві. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 04.02.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3585850939, яким визначено суму кредиту - 124 585,06 грн, строк користування - 48 місяців, річні проценти - 0,01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти - 2,49 % від суми кредиту, при наданні кредиту - 5 % від суми кредиту. Пунктами 1.3, 3.3 кредитного договору визначено порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів). Всі умови кредитного договору викладені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» (www.kreditmarket.ua) та за якими позичальник ознайомився до укладення цього договору та до яких приєднався підписавши цей договір. Відповідно до графіку платежів, відповідач зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту із визначенням кількості та розміру платежів, періодичністю їх внесення терміном до 04.02.2026. Також, до кредитного договору додано Умови отримання фінансових кредитів, якими визначено порядок та умови надання кредитів, проценти, відповідальність сторін, виконання грошових вимог, черговість погашення вимог, вирішення спорів. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 01 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір про відступлення права вимоги № 01/09/21, відповідно до умов якогоТОВ «ФК «ЦФР» відступив АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги за кредитним договорами, в тому числі за кредитним договором № 3585850939 від 04.02.2022 з усіма наступними додатками та змінами. 21 лютого 2023 року [PERSON] було направлено повідомлення-вимогу, якою сповіщено про відступлення прав вимоги за кредитним договором, з вимогою достроково повністю повернути кредит в розмірі 96 692,92 грн, з яких: 0,52 грн - строкова заборгованість за процентами, 27 892,14 грн - прострочений борг, 12,36 грн - прострочена заборгованість за процентами, 37 226,04 грн - прострочені щомісячні проценти, 2437,42 грн - строкові щомісячні проценти. Нормою статті 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України, з аміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням Згідно ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до розрахунку заборгованості позивача станом на 30.04.2023, заборгованість відповідача становить 170 719,36 грн, з яких: 124 585,06 грн - заборгованість по тілу кредиту в тому числі прострочена, 15,37 грн - заборгованість по річних процентах (в тому числі прострочена), 46 118,93 грн - заборгованість по щомісячних процентах. В ході слухання справи судом встановлено, що відповідачем не було отримано повідомлення-вимогу від 21.02.2023, та вказана обставина не була доведена позивачем належними доказами, що свідчить про необізнаність відповідача про заміну позичальника правонаступником. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Письмовими матеріалами справи встановлено невиконання відповідачем умов кредитного договору № 3585850939 від 04.02.2022, відповідно вимоги позивача щодо погашення заборгованості є правомірними. Однак враховуючи те, що строк вказаного договору закінчується 04 лютого 2026 року, відповідач досудову вимогу про дострокове повернення кредиту не отримував, про заміну кредитодавця не був обізнаний, відповідно задоволенню підлягають вимоги позивача лише в частині стягнення простроченої суми заборгованості станом на 30 квітня 2023 року в розмірі 76 706,56 грн. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та для позивача при зверненні до суду з даним позовом, станом на 2023 рік, складала 3243,43 грн. З урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1457,31 грн. (76 706,56 х 3243,43: 170 719,36 = 1457,31). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial