Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про поділ спільного майна. В позовній заяві (а.с. 2 - 4) викладено наступну позицію. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 липня 1994 року до 11 січня 2019 року, під час якого набули право власності на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,06 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку, площею 0,06 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Домовленості між сторонами щодо розподілу спільного майна не досягнуто. За вказаних обставин [PERSON] просив припинити право спільної сумісної власності сторін на зазначену нерухомість, шляхом визнання за кожним з подружжя по 1/2 частки у праві спільної часткової власності на спірне майно. Відзив на позов не надходив. В судове засідання позивач, його представник не з`явилися. Від представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, відповідно до змісту якої на задоволенні позову напоягав. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`являлася, про причини неявки, їх поважність суд не оповістила; будь-яких заяв чи клопотань від неї не надходило. Судом ухвалено про заочний розгляд справи за відсутності її учасників. Судом встановлено, що, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 7), рішення Бродівського районного суду від 11 грудня 2018 року (а.с. 6), сторони перебували в шлюбі з 05 липня 1994 року до 11 січня 2019 року. Згідно з договором купівлі-продажу від 05 лютого 2000 року, серї АВЕ № 219798 (а.с. 16), [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,06 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 вересня 2005 року, серії ВСМ №229070, [PERSON] - власник земельної ділянки, площею 0,06 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). 09 червня 2006 року [PERSON] видано державні акти на право власності на земельну ділянку, площею 0,06 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер: 4620310100:12:008:0021), та земельну ділянку, площею 0,06 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15, 17). 04 грудня 2006 року видано свідоцтво про право власності [PERSON] на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 8). Згідно з Інформацією з Державного реєстру реових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 76 - 78), [PERSON] станом на 22 січня 2024 року є власником житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,06 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно - предмет іпотеки, якою забепечено виконання зобов`язань за кредитним договором. Іпотекодержателем є ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ». Як встановлено ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). У разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки - ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку». Спірні житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розташований, є об`єктами спільної сумісної власності колишнього подружжя - це є підставою для поділу майна співвласників, виходячи із принципу презумпції рівності їх часток. Поділ цього майна, відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», не порушує прав іпотекодержателя. Задоволення вимоги про поділ спірного майна тягне припинення правового режиму спільної сумісної власності на об`єкт такого права відповідно до закону (ч. 3 ст. 372 ЦК України), такий наслідок не може бути самостійною позовною вимогою в цій справі, тому додаткове зазначення в резолютивній частині рішення про припинення відповідного права не є необхідним та ефективним способом захисту.

Outcome: approved