Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] володіють квартирою [ADDRESS] , на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 27.06.2012, яка належить по частини квартири кожному, та є абонентами Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» та мають особовий рахунок № [NUMBER] . Між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з опалення, оскільки позивач фактично надавав відповідачам послуги з опалення, а відповідачі користувались даними послугами для задоволення власних потреб та не відмовлялись від них. Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно п.35 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21 серпня 2019 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, але відповідач несвоєчасно оплачує спожиті комунальні послуги. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Приписами ст.509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.13 ЦК України, а саме цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, відповідачі ними користуються. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до вимог ч.1 ст.76 ЦПК України «Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи». Як передбачено ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання відповідачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Тобто, докази, які відповідачі повинні подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які вони посилаються, як на підставу невизнання позовних вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. У порушення ст.ст.156, 162 ЖК України відповідачі не здійснюють оплату за надану їм позивачем теплову енергію та мають заборгованість у розмірі 49 072,25 грн. яка утворилась з 01.10.2015 р. по 31.07.2021 р., що підтверджується розрахунком заборгованості. Однак, відповідачками було подано заяву про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно ч. 1 ст. 253 ЦК України Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як вбачається з позову, поданого 17.09.2021 року, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01.10.2015 по 31.07.2021. Згідно п. 18 Розділу «Порядку обліку та оплати послуг» Правил надання послуг з централізованого опалення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість по оплаті за послуги теплопостачання виникла з 01.10.2015 по 31.07.2021. Тому звернувшись до суду у вересні 2021 року, позивач пропустив позовну давність до певних платежів, зокрема за період з жовтня 2015 року по серпень 2018 року. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідачів в межах строку позовної давності, необхідно розраховувати за період з вересня 2018 року по липень 2021 року. Тому, з урахування застосованих судом строків позовної давності та наданого розрахунку позивача, борг відповідачів за період з вересня 2018 року по липень 2021 року становить 28 143,89 грн., який підлягає стягненню на користь позивача. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідачів інфляційних збитків в розмірі 11811,52 грн. та 3% річних в розмірі 4000,57 грн., за період з 01.10.2015 р. по 31.07.2021 р., то дані вимоги також підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 16.12.2015 року у справі №6-2023цс15, закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними, а також інфляційне збільшення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку наданого позивачем, розмір інфляційного збільшення суми заборгованості складає 11811,52 грн. та 3% річних у розмірі 4000,57 грн., за період з 01.10.2015 р. по 31.07.2021 р. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки судом застосовано до певних платежів строк позовної давності, а саме за період з жовтня 2015 року по серпень 2018 року, тому на дану суму платежів не може нараховуватися індекс інфляції та 3 % річних. Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі № 62-97р від 3 квітня 1997 року, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. У випадках, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із платежів, які необхідно зробити в різні періоди, кожен платіж збільшується на величину індексу інфляції за відповідний період, а результати додаються. При цьому, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. По аналогії, якщо погашення здійснено с 1 по 15 число відповідного місяця, то інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця. Таким чином, інфляційного збільшення суми боргу повинно застосовуватися за період з вересня 2018 року по липень 2021 року. Загальна величина індексу інфляції за період з вересня 2018 року по липень 2021 року становить 123,197%. Таким чином, сума індексу інфляції за період з 01.09.2018 року по 31.07.2021 року становитиме: 28 143,89 грн. (сума боргу) ? 123,197% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 28 143,89 грн. (сума боргу) = 6 528,63 грн. Як вже було зазначено вище, сума основного боргу відповідачки в межах трирічного строку позовної давності становить 28143,89 грн. Суму 3 % річних, які на підставі ст. 625 ЦК України, належать позивачу за прострочення відповідачкою виконання зобов`язання, належить розраховувати за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році]. За період з 01.09.2018 року по 31.07.2021 року, сума 3 % річних складає 2461,25 грн. Відповідно до положень ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Таким чином, з відповідачів належить стягнути заборгованість перед позивачем у рівних частках. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідачів [PERSON] , [PERSON] необхідно стягнути відповідно до їх частки у праві спільної часткової власності на користь позивача заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.09.2018 року по 31.07.2021 року у розмірі 28 143,89 грн., інфляцій збитки у розмірі 6 528,63 грн., 3% річних у розмірі 2 461,25 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 01.07.2021 року. Відповідно до п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На підтвердження понесення позивачем витрат на отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у сумі 33,00 грн., надана квитанція від 31.08.2021. Таким чином з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 984,73 грн., який є пропорційним розміру задоволених позовних вимог, в річних частках по 492,36 грн. з кожного, а також витрати понесені за отримання відомостей з державного реєстру речових прав у сумі 33,00 грн., в рівних частках по 16,50 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial