Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся представник позивача [PERSON] - адвокат Дзюба М.Ю. з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд: розірвати шлюб між сторонами, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 02 грудня 2016 року сторони уклали шлюб. Від попереднього шлюбу у позивача є син [PERSON] , [INFO] , а у відповідача - донька [PERSON] , [INFO] . За рішенням Добропільського міського суду Донецької області від 27 грудня 2017 року у справі №227/3911/17 [PERSON] (донька відповідача) була усиновлена позивачем. Представник позивача зазначає, що спільне життя не склалось, подружжя більше року проживає окремо, діти проживають з позивачем. На переконання позивача подальше подружнє життя неможливе. Також, представник позивача зазначає, що [PERSON] , [INFO] , проживає із матір`ю, а відповідач є фізично здоровим, має стабільний дохід та можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання їх спільної неповнолітньої дочки, однак не надає її в добровільному порядку, а тому єдиним можливим шляхом захисту порушеного права позивача є стягнення із відповідача на її користь аліментів у розмірі всіх доходів до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року відкрито провадження в даній справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 05 серпня 2023 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Сіваченко В.В. направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовної вимоги про розірвання шлюбу, оскільки позивач вважає, що подальше спільне подружнє життя та збереження сім`ї є можливим, сторони постійно комунікують, оскільки фактично поживають разом. Вважає, що при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу позивач керувалась виключно емоціями. (а.с.48-51) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 серпня 2023 року призначено сторонам три місяці строку для примирення, провадження у справі зупинено до закінчення строку на примирення (а.с.63-64). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року поновлено провадження у справі (а.с.77-а). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю (а.с.78, 83-85) В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, її представник - адвокат Дзюба М.Ю. направив до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника, в якому зазначив, що сторони не досягли примирення, позивач бажає розлучитись з відповідачем, оскільки вважає, що подальше існування шлюбу неможливе та суперечить її інтересам та інтересам дітей. Заявлені позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Сіваченко В.В. в судовому засіданні пояснив, що відповідач частково заперечує проти задоволення позову - в частині розірвання шлюбу, щодо стягнення аліментів в розмірі частини не заперечує. Зазначив, що сторони проживали разом, але потім відповідач знаходився у відрядженні, позивач наразі в м.Києві не проживає, сторони спільно не проживають, але відповідач бажає зберегти сім`ю та вважає це можливим. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України). Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що між сторонами 02 грудня 2016 року було укладено шлюб (а.с.10). Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.11, 12-15). Сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Спору щодо поділу майна на час розгляду справи у сторін немає. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем неможливе. У встановлений судом строк для примирення сторони не досягли взаємної згоди щодо збереження сім`ї. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б її інтересам, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. (ч.1 ст.183 СК України) Виходячи з вищевикладеного, враховуючи як матеріальне становище позивача, з якою проживає дитина, так і матеріальне становище відповідача, який не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, а також виходячи із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дитини з боку позивача, для забезпечення її належного матеріального утримання та гармонійного розвитку, суд убачає підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача, починаючи з 06 червня 2023 року (а.с.20). Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ч.1 ст.209 ЦПК України). В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн - за вимогою про розірвання шлюбу. Крім того, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн за вимогою про стягнення аліментів, від сплати якого при зверненні до суду позивач була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved