Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

22 вересня 2023 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до КМР про встановлення факту спільного проживання та визнання права на спадкування Позовна заява обґрунтована наступним. У 1981 році [PERSON] познайомився з [PERSON] та в подальшому вони стали друзями. Через деякий час [PERSON] переїхав до м. Саратов та згодом прийняв російське громадянство, дружні стосунки між позивачем та [PERSON] зберігалися. У 2005 році [PERSON] звернувся до [PERSON] з проханням допомагати та підтримувати його батьків, які були особами похилого віку. У 2014 році [PERSON] помер, після цього позивач перейняв на себе всі зобов`язання по догляду та забезпеченню батьків товариша. У 2014 році помер батько [PERSON] - [PERSON] , а [PERSON] , на прохання [PERSON] - дружини померлого та матері [PERSON] , починає проживати разом з нею та доглядати за нею. [PERSON] мала намір скласти заповіт на [PERSON] та заповісти йому своє майно, зокрема і квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , однак не встигла, оскільки раптово захворіла на короновірусну хворобу та померла [INFO] . Усі питання щодо організації та фінансування поховання [PERSON] взяв на себе. Наразі позивач просить суд встановити факт його спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а також визнати за ним право на спадкування за законом четвертої черги на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 вересня 2023 року цивільну справу № 753/17206/23 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 26 вересня 2023 року. 11 жовтня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання позивача. Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08 листопада 2023 року на 10:00 год. 06 листопада 2023 року до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та проводити розгляд справи за його відсутності. У підготовчому засіданні 8 листопада 2023 року було задоволено клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи доказів -постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій та задоволено клопотання про виклик свідка. Підготовче засідання призначене 08 листопада 2023 року було відкладено на 19 грудня 2023 року на 14:30 год для надання можливості представнику позивача ознайомитись із відзивом на позовну заяву. Ухвалою суду від 19 грудня 2023 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 8 лютого 2024 року. У судове засідання 8 лютого 2024 року з`явився позивач та його представник. Представник відповідача не з`явився, враховуючи поданий відповідачем відзив на позовну заяву, а також заяву про розгляд справи у відсутність представника КМР, заслухавши думку позивача та його представника, суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, вказав, що за домовленістю із товаришем доглядав за його батьками (батьком і матір`ю), а після смерті [PERSON] (батька товариша), продовжував доглядати за [PERSON] . Вирішував усі побутові питання, сплачував комунальні послуги, займався дрібним побутовим ремонтом, купляв продукти, возив до лікарів, а коли вона померла також займався організацією та проведенням поховання. Представник позивача також підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити їх, встановити факт проживання [PERSON] разом із [PERSON] однією сім`єю протягом 5 років до смерті останньої та визнати за ним право на спадкування за законом 4 черги. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до матеріалів справи докази, заслухавши пояснення позивача та його представника, врахувавши доводи представника відповідача, заслухавши показання свідка, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 5 листопада 1983 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, видане відділом РАГС Київського райвиконкому м. Донецька серії [NUMBER] (а.с. 11). Як зазначив позивач, у вказаній родині було двоє синів: [PERSON] та [PERSON] (товариш по службі позивача). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у м. Донецьк, Україна (а.с. 12). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у м. Саратов, Російська Федерація (а.с. 13). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] (батько [PERSON] та [PERSON] ) помер [INFO] у м. Києві (а.с. 14). Згідно із довідкою про причини смерті [PERSON] помер через серцево-судинну недостатність, ішемічна хвороба серці (а.с 15). Свідоцтво про поховання було видано на ім`я [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 4 квітня 2018 року [PERSON] є пережившою дружиною [PERSON] та їй належить частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя складається з квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 березня 1999 року (а.с. 21). Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем є його дружина [PERSON] спадщина, на яку видано свідоцтво складається з частки квартири за адресою: [ADDRESS] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . З довідки про причину смерті вбачається, що [PERSON] померла від коронавірусної хвороби (а.с. 17-18). Довідка на поховання [PERSON] видана на ім`я [PERSON] , який здійснив поховання померлої (а.с. 19). 20 вересня 2023 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , оскільки [PERSON] не надано документи, які підтверджують родинні стосунки між ним та [PERSON] або документи, що підтверджують факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше 5 років до часу відкриття спадщини (а.с. 121). Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). Визначальним в даному випадку є доведення належними, допустимими і достатніми доказами факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю (спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків) не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. На підтвердження факту проживання позивача [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю протягом 5 років до смерті [PERSON] до позовної заяви долучено квитанції про сплату комунальних послуг за квартирою [ADDRESS] з 2020 по 2023 роки та нотаріально посвідчену заяву [PERSON] . Крім того, за клопотанням представника позивача у судовому засіданні 8 лютого 2024 року як свідка було допитано [PERSON] . Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказав, що долучені до справи докази не підтверджують факт проживання позивача із спадкодавцем саме однією сім`єю, частина із долучених квитанції стосується періоду після смерті спадкодавця, а отже не може братись до уваги судом як належним доказ, а долучені копії свідоцтв про смерть членів родини « [PERSON] » не підтверджують факт проживання позивача із спадкодавцем. Згідно із частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] вказав, що він був сусідом [PERSON] , проживає у [ADDRESS] з 2008 року. Вказав, що позивача знає приблизно з 2012 року, [PERSON] часто приходив до родини « [PERSON] », бо був товаришем їх сина [PERSON] . Після смерті [PERSON] він (свідок) майже щодня бачив позивача. Він допомагав [PERSON] по квартирі, займався дрібними побутовими питаннями, купляв продукти, сплачував за комунальні послуги, допомагав замінювати вікна у будинку, коли їх вибило після ракетної атаки російської федерації. Сказав, що був у квартирі [PERSON] , після смерті чоловіка та до своєї смерті вона проживала одна, чужих речей у її квартирі він не бачив та й не роздивлявся. У судовому засіданні позивач не заперечував той факт, що він не проживав разом із [PERSON] , він має родину (дружину, дитину), з яким проживає за адресою: [ADDRESS] . Факт не проживання позивача разом із [PERSON] до моменту її смерті також підтвердив свідок [PERSON] . Крім того, позивачем та його представником не було доведено, а судом не було встановлено під час розгляду справи, що позивач вів із [PERSON] спільне господарство, вони мали спільні витрати, купляли майно, мали взаємні права та обов`язки. Надані копії квитанцій про оплату комунальних послуг за місцем проживання спадкодавця [PERSON] , зокрема за період з 2020 року по листопад 2022 року не свідчать про факт спільного проживання позивача із спадкодавцем, тим більше щонайменше 5 років до її смерті. Долучена до позовної заяви нотаріально посвідчена заява [PERSON] , в якій вона зазначає, що була сусідкою родини " [PERSON] ", добре знає позивача [PERSON] , який доглядав та піклувався за [PERSON] та [PERSON] , та після смерті [PERSON] . [PERSON] почав проживати із [PERSON] та проводити разом майже всі свята, не є належним та достатнім доказом для підтвердження факт спільного проживання позивача із [PERSON] , оскільки це єдиний по суті доказ вказаного. В той же час свідок [PERSON] , допитаний безпосередньо судом, вказав, що [PERSON] після смерті чоловіка та до своєї смерті проживала сама, а позивач часто приходив та допомагав їй по дому та господарству. Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 200/17947/16 такого порядку надання показань свідків як надання їх у нгтаріальній конторі та посвідчення такої заяви нотаріусом, цивільно-процесуальним законодавством не передбачено. Зокрема, у статтях ЦПК встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати їм питання усім учасникам справи. Відповідно до частин другої, третьої статті 67 ЦПК свідок зобов`язаний з`явитися до суду за викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин. У разі неможливості прибуття до суду та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за викликом суду свідок зобов`язаний завчасно повідомити про це суд. Надання показань свідків шляхом посвідчення нотаріусом не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання свідкам стосовно обставин справи. Під час розгляду справи фактично позивачем та його представником доводився факт догляду [PERSON] за спадкоємцем [PERSON] до моменту її смерті та його допомога по домашньому господарству (сплата комунальних послуг, ймовірно купівля продуктів, ліків, враховуючи покази свідка [PERSON] , вирішення питання поховання), проте факт постійного догляду не свідчить про проживання позивача та [PERSON] саме однією сім`єю, в розумінні статті 3 СК України. Відповідно до частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною третьою статті 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (стаття 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин другої, третьої статті 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Отже, надані позивачем документи, достатньо і достовірно не підтверджують факт проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю, а саме: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків протягом не менше 5 років до дня відкриття спадщини (з листопада 2017 року до 2 листопада 2022 року) Оскільки належних, допустимих і достатніх доказів про проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю та на підтвердження спільного проживання, пов`язаності спільним побутом, наявності взаємних прав та обов`язків протягом не менше 5 років до відкриття спадщини позивачем не надано, у суду відсутні підстави для визнання такого факту доведеним. Відсутність підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю унеможливлює визнання позивача спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] , оскільки ці вимоги є похідними від вимог про встановлення факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем. Розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, відповідно до статті 11 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed