Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

07 грудня 2023 року в провадження Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованості: - за кредитним договором №2311394 в розмірі 11 187,00 гривень, з яких: 6 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5 187 гривень - сума заборгованості за відсотками; - за кредитним договором №07984-02/2022 в розмірі 19 925,50 гривень, з яких: 7 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 925,50 гривень - сума заборгованості за відсотками; а всього стягнути: 31 112,50 гривень та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 31 серпня 2021 року між ТОВ "Лінеура" та [PERSON] укладено кредитний договір №2311394. 08 лютого 2022 року між ТОВ "ФК "Інвеструм" та [PERSON] укладено кредитний договір №07984-02/2022. Вказані договори були підписані електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на його номер телефону. За загальними умовами вказаних кредитних договорів позичальник - [PERSON] отримала кредитні кошти на умовах платності користування та зобов`язалася повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами. Однак, в подальшому відповідач не виконала свої зобов`язання щодо повернення наданих їй кредитних коштів. 17 травня 2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу №17052023, відповідно до умов якого ТОВ "Лінеура Україна" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "Лінеура Україна" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором №2311394 від 31 серпня 2021 року, укладеним з відповідачем. 08 грудня 2022 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу №08122022, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Інвеструм" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за оплату, належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "Інвеструм" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором №07984-02/2022 від 08 лютого 2022 року, укладеним з відповідачем. Таким чином, за вказаними договорами факторингу до ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" перейшло право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] по вищевказаних кредитних договорах. Оскільки позичальник не виконав свої зобов`язання добровільно, товариство змушене було звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 08 грудня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. 25 грудня 2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач, посилаючись на неправомірне нарахування відсотків по вищевказаних кредитних договорах, а саме: нарахування відсотків після спливу строку кредитування та не надання позивачем детальних розрахунків суми нарахованих по ним процентів, не наведення сум тіла кредиту, на яку їх нараховано, застосованої процентної ставки, строку, за який нараховано проценти, ненадання позивачем доказів, що право грошової вимоги стосовно саме неї перейшло до позивача, та ненадання доказів, що позивачем сплачено грошові кошти по договорам факторингів, просить відмовити у задоволенні позову. 29 грудня 2023 року через підсистему "Електронний суд", до суду надійшла письмова відповідь на відзив позивача, в яких представник позивача зауважила, що доводи сторони відповідача про необґрунтованість позовних вимог є хибними та такими, що не спростовують підстав позовної заяви, долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень про перерахування коштів за договорами факторингу та копії реєстрів боржників. В судове засідання представник позивача не з`явився. У відповіді на відзив на позовну заяву просить справу розглядати у його відсутність за наявними письмовими доказами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги не визнає, підтримує свій відзив на позовну заяву. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 31 серпня 2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] укладено кредитний договір №2311394, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер телефону позичальника, про що свідчить п.11 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до пунктів 1.2,1.3 та 1.4.1 кредитного договору, відповідачу надано кредит в сумі 6 000 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,90% на день, строком на 30 днів, шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Згідно пункту 1.4.1 проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Дата повернення - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору, тобто 30 днів. Стандартна процентна ставка, відсотків річних застосовується у межах строку кредиту та продовженого строку (в період пролонгації та автопролонгації) - 1,90% в день (паспорт споживчого кредиту). 08 лютого 2022 року між ТОВ "ФК"Інвеструм" та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №07984-02/2022, який підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер телефону позичальника, про що свідчить п. 7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до пунктів 1.1-1.6 кредит надано в сумі 7 000 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,25 % на добу строком на 30 днів, тобто до 09 березня 2022 року, у безготівковій формі шляхом переказу на банківський рахунок клієнта. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, розміщені на сайті Товариства. Згідно з пунктом 4.3 Кредитного договору у разі якщо клієнт не поверне кредит в строк 30 днів, тобто до 09 березня 2022 року, проценти, передбачені договором продовжують нараховуватись за кожен день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору. За умовами наведених вище кредитних договорів відповідач зобов`язалася повернути отримані грошові кошти у визначений договорами строк. Фінансові установи виконали свої зобов`язання за кредитними договорами та надали відповідачу кредитні кошті згідно умов кредитних договорів, однак позичальник свої зобов`язання з договорами не виконала та не повернула отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого, в неї перед кредиторами виникла заборгованість за вказаними кредитними договорами. 17 травня 2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу №17052023, відповідно до умов якого ТОВ "Лінеура Україна" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "Лінеура Україна" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором №2311394 від 31 серпня 2021 року, укладеним з відповідачем. З витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №17052023, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2311394 від 31 серпня 2021 року в сумі 11 187 гривень, з яких: 6 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 187 гривень - сума заборгованості за відсотками. 08 грудня 2022 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу №08122022, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Інвеструм" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за оплату, належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "Інвеструм" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором №07984-02/2022 від 08 лютого 2022 року, укладеним з відповідачем. З витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №08122022, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №07984-02/2022 від 08 лютого 2022 року в сумі 19 925,50 гривень, з яких: 7 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 925,50 гривень - сума заборгованості за відсотками. З матеріалів справи вбачається, що кредитні договори були вчинені в електронній формі, а тому на них поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно п.п. 5, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи (ч.ч. 1-4, 6-8, 11-13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, електронні договори було укладено сторонами з дотриманням передбачених законом вимог. Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Як передбачено частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу вимог частини 1 статті 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновків про укладеність вищевказаних кредитних договорів між відповідачем та відповідними фінансовими установами, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в неї боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаними кредитними договорами за договорами відступлення прав вимоги. Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву стосовно того, що докази по справі не свідчать про те, що за договорами факторингу право вимоги перейшло до позивача саме відносно неї, оскільки витяги з реєстрів боржників не підписані, не завірені, не заслуговують на увагу, оскільки згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги,фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Згідно договорів факторингу, що додані до позовної заяви, вбачається, що Реєстр боржників - це інформація, що стосується боржників, оформлена за формою, встановленою в додатку №1 (форма Реєстру боржників в паперовому вигляді) і Додатку №5 (форма Реєстру боржників в електронному вигляді) і є невід`ємною частиною договору факторингу. У доданих до справи Реєстрах боржників містяться дані про боржника - [PERSON] , право вимоги до якої перейшло до позивача. Копіями платіжних інструкцій №19706 від 19 травня 2023 року та №19121 від 13 грудня 2022 року підтверджується здійснення оплати позивачем на користь первісних кредиторів за відповідними договорами факторингу. З матеріалів справи вбачається, що позичальник одержала від позивача письмові повідомлення про відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами, проте свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим за кредитними договорами виникла заборгованість. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню суми заборгованості за основними сумами боргу, тобто 6 000 гривень та 7 000 гривень, відповідно. Що стосується правомірності нарахування заборгованості за відсотками за кредитними договорами. Суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Крім того відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року №723/304/16-ц провадження №14-360цс19 стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права. За такого, після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати проценти, комісію та пеню, а має право на отримання окрім суми боргу двох видів плати: 1) компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення, 2) трьох процентів річних від простроченої суми, або іншого розміру процентів, який визначений сторонами з посиланням на ч.2 ст. 625 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з наданих суду розрахунків заборгованість по договорах складає: - за кредитним договором №2311394 в розмірі 11 187,00 гривень, з яких: 6 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5 187 гривень - сума заборгованості за відсотками; - за кредитним договором №07984-02/2022 в розмірі 19 925,50 гривень, з яких: 7 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 925,50 гривень - сума заборгованості за відсотками; При цьому, як вбачається з кредитного договору №2311394 від 31 серпня 2021 року, сторони в умовах договорів погодили, що в разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, визначений договором, проценти продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку, у межах строку кредиту, тобто 30 календарних днів, починаючим з дня укладення договору. За таких\~умов договору,\~які були\~погоджені сторонами,\~кредитор має\~право нараховувати\~відсотки за\~кредитними договорами\~лише не більше 30 календарних днів, починаючим з дня укладення договору в разі неповернення боржником грошових коштів. Як вбачається з кредитного договору №07984-02/2022 від 08 лютого 2022 року, сторони в умовах договорів погодили, що в разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, визначений договором, проценти продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору. За таких\~умов договору,\~які були\~погоджені сторонами,\~кредитор має\~право нараховувати\~відсотки за\~кредитними договорами\~лише не більше 90 календарних днів, починаючим з дня укладення договору в разі неповернення боржником грошових коштів. Оскільки боржник свої зобов`язання за даними кредитними договорами не виконала, то розмір заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами за цими договорами, з врахуванням умов договорів щодо розміру денного відсотку за користування коштами, відповідно складає: - за кредитним договором №2311394 від 31 серпня 2021 року в розмірі 3 420 гривень (6 000 гривень - тіло кредиту/100 х 1,90 % х 30 = 3 420); - за кредитним договором №07984-02/2022 від 08 лютого 2022 року в розмірі 7 875 гривень (7 000 гривень - тіло кредиту/100 х 1,25 % х 90 = 7 875). Принагідно суд зауважує на чітке визначення умовами договорів, що проценти за користування договором нараховуються не більше 30 та 90 календарних днів, відповідно, починаючим з дня укладення договору, з чим погодився і відповідач. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року №910/4518/16, на яку посилається позивач у відповіді на відзив на позовну заяву, зазначено, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на аналогічне правове регулювання можливості стягнення процентів поза межами встановленого договором строку повернення вкладу в спорах, в яких банки, на порушення умов договору банківського вкладу, не повертають вкладникам банківські вклади та нараховані за ними проценти. Проценти за банківським вкладом нараховуються лише в межах строку, визначеного у договорі банківського вкладу, тобто за правомірне користування цими коштами. Інакше кажучи, так само як банк не може нараховувати проценти за користування позичальником кредитом після спливу визначеного у договорі строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 444/9519/12), так само і вкладник за договором банківського вкладу після закінчення строку, на який зроблений вклад, позбавлений права вимагати стягнення процентів за правомірне користування банком цими коштами. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за "користування кредитом". Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за "користування кредитом" можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за "користування кредитом", сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). Позовні вимоги позивача не містять вимог про стягнення коштів, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для стягнення коштів, нарахованих поза межами строку кредитування. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по: \~ \~ \~ \~- кредитному договору №2311394 від 31 серпня 2021 року в розмірі 9 420 гривень, з яких: 6 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу та 3 420 гривень - сума заборгованості за процентами; - кредитному договору №07984-02/2022 від 08 лютого 2022 року в розмірі 14 875 гривень, з яких:7 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу та 7 875 гривень - сума заборгованості за відсотками. За змістом частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 684 гривень, ціна позову 31 112,50 гривень, позов задоволено на суму 24 295 гривень, що становить 78%, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 093,52 гривень судового збору. Розрахунок: судовий збір 2 684 х 78%/100 = 2 093,52).

Outcome: approved