Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики №2336868 від 17.05.2021, укладеним між відповідачем та ТОВ «Маніфою», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», у розмірі 14\~865.61 грн., інфляційних витрат - 5128.62 грн., та 3% річних - 1067.88 грн., а також 2147.20 грн. судового збору та 10\~000 грн. витрат на правову допомогу. В обгрунтування позову зазначено, що 17.05.2021 відповідач [PERSON] уклав з ТОВ «МАНІФОЮ» Договір позики №2336868 в електронному вигляді, відповідно до якого відповідачу надано у позику 4800 грн. до 16.06.2021 зі сплатою відсотків, однак, у визначений договором строк відповідач кошти не повернув, відсотки за користування позикою не сплатив. У подальшому, 10.09.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 10-09/2021, а 11.07.2022 договір факторингу №1 укладено між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», відповідно до умов яких до позивача перейшло право вимоги до боржника до [PERSON] за Договором позики №2336868 від 17.05.2021. Станом на 08.11.2023 заборгованість склала 14\~865.61 грн. та складається із 4800 грн. заборгованість за кредитом, 7641.61 грн. проценти за користування кредитом, 2424 грн. проценти за прострочену позику. Враховуючи, що відповідач не повернув своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, за ним рахується заборгованість, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 27.11.2023 позов залишено без руху. 04.12.2023 представником позивача подано заяву на виконання вимог ухвали суду від 27.11.2023. 08.12.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк на подання відзиву на позов. Копію позовної заяви та доданих до неї документів надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням за його зареєстрованим місцем проживання, але відправлення повернуто до суду не отриманим із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позов до суду не надано. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням, у відповідності до ч.5\~ст.279 ЦПК України,\~до суду не надходило. Відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з розглядом справи без виклику сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи відсутність згоди позивача на заочний розгляд справи, як це передбачено п.4 ч.1 ст. 280 ЦПК України, підстави для проведення заочного розгляду відсутні. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 17.05.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] укладено договір позики №2336868, за умовами якого товариство передає відповідачу у власність грошові кошти (позику), а відповідач приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Договір укладений в електронній формі шляхом підписанням електронним підписом одноразового ідентифікатору [PERSON] . Пунктами 2.3.3, 2.3.4 Договору позики №2336868 від 17.05.2021 встановлено, що розмір позики становить 4800 грн., строк позики 16.06.2021. Згідно довідки ТОВ ФК «Вей фор пей» від 28.09.2023 ТОВ «Маніфою», ТОВ ФК «Вей фор пей» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Між підприємства укладено угоду на переказ коштів №ВП №220319-6 від 22.03.2019… Відповідно до договору ВП-220319-6 від 22.03.2019 було здійснено за дорученням ТОВ Маніфою переказ коштів клієнту: 1) 17.05.2021 на суму 4800 грн., маска картки [NUMBER] , код авторизації 390338, номер транзакції в системі WayForPay 7206929b-bcd8-4beb-9125-c05f215dca1f. 10.09.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу № 10-09/2021, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання ними відповідного реєстру прав вимог. Згідно додатку №1 до Договору факторингу № 10-09/2021 від 10.09.2021, що має назву Реєстр боржників, підписаного ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Українські фінансові операції» зазначено, що клієнт відступає фактору права вимоги до боржника [PERSON] згідно договору позики №2336868, сума заборгованості за кредитом 4800 грн., за процентами 7641.61 грн., за процентами за прострочену позику 2424 грн. 11.07.2022 між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу №1, за умовами якого фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, згідно Договору, а клієнт зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами у реєстрах боржників. Права вимоги щодо конкретного боржника переходять до фактора з моменту підписання сторонами Реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно його заборгованості. Згідно додатку №1 до Договору факторингу №1 від 11.07.2022, що має назву Реєстр боржників, підписаного ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ ФК «Фінтраст Україна» зазначено, що клієнт відступає фактору права вимоги до боржника [PERSON] згідно договору позики №2336868, сума заборгованості за кредитом 4800 грн., за процентами 7641.61 грн., за процентами за прострочену позику 2424 грн. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в\~ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в\~статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною п`ятою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Враховуючи викладене, суд вважає, що між сторонами укладено договір в електронній формі шляхом його підписання відповідачем електронним підписом, що прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19);\~\~від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження\~\~№ 61-7203 св 20). Крім того, щодо відступлення прав вимоги, суд зазначає наступне. Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). На підставі наведених положень та доданих до матеріалів справи доказів, суд зазначає, що відступлення права грошової вимоги до відповідача та набуття такого права позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов. Так, відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Статтею 1046\~ЦК України\~передбачено,\~що за\~договором позики\~одна сторона\~(позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Позивач стверджує, що на виконання умов кредитного договору, первинним кредитором було перераховано відповідачу обумовлену суму позичених коштів у розмірі 4800 грн. Частиною 1\~ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"\~передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2\~ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"\~первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені\~Законом N 996-XIV. Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 755/2284/16-ц. Разом з тим, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75\~виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. На підтвердження надання кредитних коштів [PERSON] первісним кредитором, позивач надав довідку ТОВ ФК «Вей фор пей» від 28.09.2023 про здійснення переказу за дорученням ТОВ Маніфою коштів клієнту: 1) 17.05.2021 на суму 4800 грн., маска картки [NUMBER] , код авторизації 390338, номер транзакції в системі WayForPay 7206929b-bcd8-4beb-9125-c05f215dca1f. Разом із тим, суд зауважує, що позивач не надав належних доказів на підтвердження зарахування/перерахування відповідачу [PERSON] кредитних коштів в розмірі 4800 грн. Так, вищевказана довідка ТОВ ФК «Вей фор пей» від 28.09.2023 не містить даних, що кошти були переказані отримувачу - [PERSON] , згідно договору позики №2336868 від 17.05.2021, при цьому, відомостей, що зазначена в довідці для переказу картка [NUMBER] належала [PERSON] також до позову не надано. Крім того, представником позивача не надано до суду і виписки з особового рахунку відповідача про зарахування йому кредитних коштів. Інших документів, які б містили персональні дані відповідача, інформації щодо номера його банківської картки, на яку були перераховані кредитні кошти, матеріали справи не містять. Ухвалою суду від 27.11.2023 позов залишався без руху із зазначенням представнику позивача про відсутність доказу отримання [PERSON] кредитних коштів. У відповідь на зазначене, 04.12.2023 представником позивача подано до суду заяву, згідно якої останній вказав, що ним направлено запит банку-емітенту про належність картки відповідачу та отримання ним кредитних коштів. Станом на день розгляду справи, а саме 31.01.2024, такі докази до суду не надані. При цьому, клопотань від ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про витребування вказаних доказів судом, як це передбачено ст. 84 ЦПК України, до суду не подавалось. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18). Що стосується розрахунків заборгованості, то самі по собі без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником вони не є підтвердженням наявності заборгованості. Такі розрахунки є внутрішнім документом фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, такі розрахунки не є первинними бухгалтерськими документами, оскільки не відповідають вимогам\~Закону N 996-XIV. Згідно із ч. ч. 1, 3\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, позивач не довів факту надання коштів позичальнику, оскільки не надав відповідних доказів. Також позивач не звертався із клопотанням про їх витребування. Отже, позивач не довів наявність заборгованості відповідача перед ним, як фактором, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Частиною 1\~ст.\~133,\~п.1\~ч.3\~ст.\~133\~ЦПК України\~передбачено,\~що судові\~витрати складаються\~з судового\~збору та\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. До\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~п.2\~ч.2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача. Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, сума сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed