Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

У вересні\~2022\~року представник\~позивача[PERSON] адвокат Олексієнко О.О. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи вимоги тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.12.1999 року, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області 25.05.2022 року розірваний. У період перебування у шлюбі сторонами була придбана за договором купівлі-продажу 11/12 частка житлового будинку [ADDRESS] та за договором купівлі-продажу земельна ділянка, пл. 0,0303 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Також, за час перебування у шлюбі сторонами була придбана за договором купівлі-продажу земельна ділянка, пл. 0,0128 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Придбане у період перебування у шлюбі сторонами спільне сумісне майно (частка житлового будинку, земельні ділянки) подружжя, були оформлені на відповідача: [PERSON] . Після розлучення сторони не можуть дійти згоди, щодо розподілу спільного майна, зокрема вищезазначеної частки житлового будинку та зазначених земельних ділянок. Позивач зазначає, що оскільки, майно було придбане відповідачем та позивачем в період шлюбу, воно (майно) належить сторонам, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за позивачем: [PERSON] частки житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки площами: 0,0303 га та 0,0128 га в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі вищевикладеного, представник позивача просив здійснити поділ майна 11/12 часток житлового будинку; земельної ділянки пл. 0,0303 га та земельної ділянки пл. 0,0128 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за позивачем право власності на частину 11/12 часток житлового будинку; частину земельної ділянки пл. 0,0303 га та частину земельної ділянки пл. 0,0128 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] . 13\~жовтня 2022 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 04.11.2022 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що з заявленими до нього вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими та такими, що заявлені безпідставно, оскільки: попри формальне перебування у шлюбі позивач та відповідач не вели спільного господарства та не мали спільного бюджету починаючи з 2017 року. 23.07.2020 року відповідачем за особисті кошти було придбано 11/12 частини житлового будинку [ADDRESS] , а також належні до цього домоволодіння: земельні ділянки пл. 0,0303 га та пл. 0,0128 га, які не належать до спільного майна подружжя та поділу не підлягають. Вищевказаний житловий будинок станом на момент звернення з позовом знесено, а відтак 11/12 його часток, які належали відповідачу, поділу не підлягають, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги про поділ 11/12 часток житлового будинку та земельних ділянок пл. 0,0303 га та пл. 0,0128 га не підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім цього, відповідач зазначив, що сторони з 24.12.1999 року по 25.05.2022 року перебували у шлюбі. Водночас, з початку 2017 року фактичні шлюбні відносини між сторонами було припинено, відповідач виїхав з квартири [ADDRESS] , в якій зареєстрована та проживає позивач, ведення спільного господарства між сторонами припинилось. Зазначена обставина підтверджується власним твердженням позивача, що викладено нею в позовній заяві про стягнення аліментів. З метою вирішення власних житлових проблем в 2017 році відповідач розпочав будівництво житлового будинку на земельних ділянках, які розташовані на території домоволодіння [ADDRESS] та які належать позивачці та відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя. З метою розширення території під забудову 23.07.2020 року відповідачем за особисті кошти було придбано 11/12 частини житлового будинку на території зазначеного домоволодіння разом з земельною ділянкою пл. 0,0303 га під частиною зазначеного будинку та прилеглою земельною ділянкою пл. 0,0128 га. За 11/12 частки житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами відповідачем відповідно до договору купівлі-продажу від 23.07.2020 року було сплачено 341100,00 гривень. Також за земельну ділянку пл. 0,0303 га відповідно до договору купівлі-продажу від 23.07.2020 року відповідачем було сплачено 20120,00 гривень. а за земельну ділянку пл. 0,0128 га відповідно до договору купівлі-продажу від 23.07.2020 року відповідачем було сплачено 4260,00 гривень. Сплачені за вказане нерухоме майно кошти були отримані відповідачем у якості позики. Оскільки зазначений будинок в подальшому був визнаний непридатним для подальшого проживання, частково займав належну іншим співвласникам земельну ділянку, за згодою інших співвласників його було знесено, а право власності на нього припинене. Тому, відповідач вважає, що здійснити поділ 11/12 часток житлового будинку, як це просить позивач, не виявляється можливим за будь-яких передбачених діючим законодавством підстав, саме у зв`язку з відсутністю значеного майна, про що позивачці достеменно відомо. На підставі викладеного, відповідач просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити. 09.11.2022 року представник позивача подав відповідь на відзив в якому зазначив, що факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя ( [PERSON] ) не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому відчуження частки цього майна на публічних торгах без згоди іншого з подружжя порушує право останнього як співвласника на вільне користування і розпорядження нерухомим майном. На підставі викладеного, представник позивача просив позов задовольнити. Ухвалою від 20.12.2022 року продовжений строк підготовчого провадження на 30 днів. Відповідач подав зустрічну позовну заяву про поділ майна, відповідно до якої просив визнати спільною\~сумісною власністю\~подружжя наступне\~майно: земельну ділянку кадастровий № 3211200000:09:014:0174 вартістю 24198 грн.; земельну ділянку кадастровий № 3211200000:09:014:0172 вартістю 21867 грн.; земельну ділянку кадастровий № 3211200000:09:014:0170 вартістю 38406 грн.; земельну ділянку кадастровий № 3211200000:09:014:0157 вартістю 86025 грн.; телевізор SAMSUNG UE55M5500 вартістю 18000 грн.; пральну машину\~Freggia\~WISL1050\~вартістю 11000\~грн.; холодильник Samsung RS50N3913BC вартістю 42000 грн.; шкіряний диван Орландо вартістю 42000 грн.; обідній комплект меблів з столу розсувного Валонь вартістю 22000 грн. та 6 стільців Аверм до нього вартістю 18000 грн.; смартфон Honor Note 10 8/128Gb вартістю 7000 грн.; відеодомофон Slinex SL-10IPT в комплекті вартістю 11000 грн.; маршрутизатор Mikrotik CRS109-8G вартістю 6000 грн. Виділити з\~спільного майна\~ [PERSON] : земельну ділянку\~кадастровий №\~3211200000:09:014:0174\~вартістю 24198\~грн.; земельну ділянку\~кадастровий №\~3211200000:09:014:0172\~вартістю 21867\~грн.; земельну ділянку\~кадастровий №\~3211200000:09:014:0170\~вартістю 38406\~грн.; земельну ділянку кадастровий № 3211200000:09:014:0157 вартістю 86025 грн. Виділити зі\~спільного майна\~ [PERSON] : телевізор SAMSUNG UE55M5500 вартістю 18000 грн.; пральну машину\~Freggia\~WISL1050\~вартістю 11000\~грн.;\~холодильник Samsung\~RS50N3913BC\~вартістю 42000\~грн.; шкіряний диван\~Орландо вартістю\~42000\~грн. Обідній комплект меблів з столу розсувного Валонь вартістю 22000 грн. та 6 стільців Аверм до нього вартістю 18000 грн.; смартфон Honor\~Note\~10\~8/128Gb\~вартістю 7000\~грн.; відеодомофон Slinex SL-10IPT в комплекті вартістю 11000 грн.; маршрутизатор Mikrotik CRS109-8G вартістю 6000 грн. Ухвалою від 10.01.2023 року вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 25.01.2023\~року представник\~позивача подав\~відзив на\~зустрічну позовну\~заяву відповідно\~до якої\~зазначив,\~що за час\~перебування у\~шлюбі, а саме 29.12.2014\~року був\~укладений договір дарування\~земельної ділянки\~відповідно до\~якого [PERSON] \~подарувала,\~а [PERSON] \~прийняла в\~дар спірну\~земельну ділянку\~пл.\~0,0218\~га,\~кадастровий номер\~№3211200000:09:014:0174, що розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~та 29.12.2014\~року був укладений договір дарування земельної ділянки відповідно до\~якого [PERSON] \~подарував,\~а [PERSON] \~прийняла в\~дар спірну\~земельну ділянку\~площею 0,0346\~га,\~кадастровий номер\~№3211200000:09:014:0170, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку з цим, дві вищевказані земельні ділянки є особистою\~приватною власністю\~відповідача за\~зустрічним позовом:\~ [PERSON] ,\~які набуті\~нею за\~час шлюбу\~на підставі\~вищезазначених Договорів\~Дарування на\~земельну ділянку та ніяк не може бути спільною сумісною власністю подружжя. Також, згідно рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.06.2022 року у справі №381/720/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання земельних ділянок спільною сумісною власністю подружжя залишено без задоволення. Крім цього,\~постановою Київського\~апеляційного суду\~від 10.11.2022\~року рішення\~Фастівського міськрайонного\~суду Київської\~області від\~22.06.2022\~року у\~справі №381/720/22\~залишено без\~змін.\~Тобто не знайшло свого підтвердження та обґрунтування доказами зі сторони [PERSON] , щодо сумісної приватної власності, а навпаки визнано ці земельні ділянки особистою приватною власністю відповідача за зустрічним позовом: [PERSON] . На підставі викладеного, представник позивача просив позов [PERSON] \~до [PERSON] \~про поділ\~спільного майна\~подружжя задовольнити. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя відмовити. Ухвалою від 01.02.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою від 22.03.2023 року в задоволенні клопотання адвоката Дубчака Ю.Є, про призначення експертизи у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя відмовлено. Ухвалою від 22.03.2023 року в задоволенні клопотання адвоката Дубчака Ю.Є, про зупинення провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя до набрання законної сили рішенням у справі № 381/2289/22 відмовлено. 23.06.2023 до суду подано клопотання адвоката Губаря А.Л. про вступ у справу представником позивача [PERSON] та про проведення судового засідання в режимі відео конференції. Ухвалою від 30.06.2023 року клопотання представника позивача адвоката Губар А.Л. про проведення судового засідання в режимі відео конференції поза межами приміщення суду за допомогою сервісу «Easy Con» - задоволено. В судовому засіданні представник позивача адвокат Губар А.Л. заявив клопотання про виклик свідків, а саме просив допитати сина сторін та сестру позивача (при цьому, письмової заяви в порядку визначеному ст. 91 ЦПК України, не подавав). Представник відповідача категорично заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що на стадії розгляду справи по суті, таке клопотання не може бути задоволено, навіть у випадку вступу у справу іншого представника. Протокольною ухвалою суду в задоволені клопотання представника позивача-адвоката Губара А.Л. було відмовлено, оскільки позивач, подавши до суду позовну заяву, не заявляла жодного з клопотань по виклик свідків і не скористалась цим правом під час підготовчого судового засідання, а також до початку розгляду справи по суті та звертає увагу, що клопотань про поновлення строку заявлено теж не було. В судове засідання призначене на 05.12.2023 представник позивача-адвокат Губар А.Л. не з`явився, подав заяву по відкладення у зв`язку з перебуванням на амбулаторному лікуванні (а.с.74,77 т.3). В цей\~же день,\~05.12.2023\~представник відповідача\~ адвокат\~Дубчак Ю.Є.\~подав через\~реєстрацію в\~канцелярії суду\~та просив\~долучити до\~матеріалів справи\~постанову Київського\~апеляційного суду\~від 22.11.2023\~відповідно до\~якої апеляційну\~скаргу [PERSON] \~на рішення\~Фастівського міськрайонного\~суду від\~15\~червня 2023\~у справі\~за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договорів дарування договорами купівлі-продажу залишено без задоволення, а рішення Фастівського міськрайонного суду залишено без змін. В судове засідання 14.12.2023 представник позивача-адвокат Губар А.Л. не з`явився у зв`язку із зайнятістю в іншій справі (т.3 а.с.96). В судові засідання призначені на 10.01.2024 та 05.02.2024 не з`явився, причини неявки суду не повідомив. В судовому засіданні 05.02.2024 представник відповідача адвокат Дубчак Ю.Є. вимоги позову [PERSON] не визнав, вважає позов недоведеним та безпідставним. Підтримав вимоги зустрічного позову [PERSON] , просив задовольнити, а також відмовився від позовної вимоги, що викладена в п.4 зустрічного позову, а саме про визнання майна спільною сумісною власністю. Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Статтею 11\~ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що сторони по справі з 24.12.1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітнього сина. Рішенням Фастівського міськрайоноого суду від 25.05.2022 за позовом [PERSON] шлюб було розірвано. Постановою Київського апеляційного суду від 08.09.2022 вищезазначене рішення було змінено, шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання на те, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені протягом останніх чотирьох років з 2016 року. У період перебування у зареєстрованому шлюбі 23.07.2020 сторонами було придбано за договором купівлі-продажу 11/12 частин житлового будинку по [ADDRESS] та земельну ділянку за цією ж адресою площею 0, 0303 га з кадастровим номером 3211200000:09:014:0171 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 31-34 т.1). Також, за час перебування у шлюбі сторонами була придбана за договором купівлі-продажу земельна ділянка, пл. 0,0128 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.27 т.1). Придбане у період перебування у шлюбі майно (частка житлового будинку, земельні ділянки) подружжя, згідно договорів купівлі-продажу, були оформлені на [PERSON] (покупець). Отже, позивач [PERSON] просила суд здійснити поділ майна 11/12 часток житлового будинку; земельної ділянки пл. 0,0303 га та земельної ділянки пл. 0,0128 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за позивачем право власності на частину 11/12 часток житлового будинку; частину земельної ділянки пл. 0,0303 га та частину земельної ділянки пл. 0,0128 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11 зазначено: «Пункт 22. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. «Пункт 23. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати\~обсяг спільно\~нажитого майна,\~наявного на\~час припинення\~спільного ведення\~господарства,\~з`ясовувати\~джерело і\~час його\~придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й\~садові будинки;\~земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 25.11.2015 року по справі №6-2333цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за яке таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Аналогічна правова позиція також викладена й в постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року по справі №6-79цс13. Норми ст.ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідач [PERSON] заперечуючи факт права сумісної власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу, стверджує, що і частину будинку і дві земельні ділянки 23.07.2020 згідно договорів купівлі-продажу, він придбав за особисті кошти та зазначив, що з 2017 року шлюбні стосунки з дружиною були припинені. Відповідно до ч.6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Як встановлено під час судового розгляду справи, з початку 2017 року фактичні шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] було припинено. Відповідач виїхав з квартири [ADDRESS] , в якій проживає позивач, ведення спільного господарства між сторонами припинилось. Вказана обставина була підтверджена показами свідків, які є сусідами за місцем проживання позивачки та відповідача в період з січня 2017 року(свідок [PERSON] , [PERSON] ) а також колегами відповідача по роботі починаючи з 2016 року (зокрема свідок [PERSON] ) Також, свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є директором ТОВ «Елас», він працює у нього на підставі договору на умовах цивільно-правової угоди, його дружину [PERSON] , вперше бачив на святкуванні нового року 2016, в подальшому починаючи з 2017 року йому стало відомо, що шлюбні стосунки між ними було припинено і останній, виїхав з квартири, в якій вони проживали і розпочав будівництво будинку по [ADDRESS] . Крім цього, зазначена обставина підтверджується власним твердженням позивачки, що викладено [PERSON] в позовній заяві про стягнення аліментів, яка подана в січні 2022 року у справі Фастівського міськрайонного суду Київської області № 381/243/22, рішення в якій набрало законної сили, а саме: «Відповідач більш як п`ять років проживає окремо, син [PERSON] проживає разом зі мною за місцем реєстрації» (т.1 а.с.153). Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] з 2017 року було формальним, оскільки сторони не вели спільного господарства та не мали спільного бюджету, починаючи з 2017 року (станом на січень 2022 року разом, однією родиною більш як п`ять років) не проживали, що підтверджено в судовому засіданні зокрема, показами свідків, а тому 11/12 частин житлового будинку [ADDRESS] , та належні до цього домоволодіння земельні ділянки кадастровий № 3211200000:09:014:0171 площею 0,0303 га та кадастровий № 3211200000:09:014:0173 площею 0,0128 га, не належать до спільного сумісного майна подружжя та поділу в порядку спільного сумісного майна подружжя не підлягають. Крім цього, судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 25.07.2022 року житловий будинок [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 235849232112) станом на момент звернення [PERSON] з даним позовом до суду, знесено (а.с.63-64 т.1). Загальна законодавча норма визначає, що відповідно до ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: зокрема знищення майна. Отже, позовна вимога [PERSON] про поділ 11/12 житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та визнання права власності на його частки не підлягає до задоволення, зокрема і з підстав відсутності предмету позову в цій частині. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є недоведеним належними та допустимими доказами, а тому відсутні підстави для задоволення первісного позову. Щодо зустрічного позову [PERSON] , суд звертає увагу на наступне. Судом встановлено, що 16\~грудня 2013 року за рахунок спільних коштів подружжя в розмірі 105 500 гривень на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. та внесений до реєстру за № 3084 було придбано частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці кадастровий № 3211200000:09:014:0153площею 0,05 га. (а.с.161-162 т.1). В вересні 2014 року на замовлення [PERSON] , згідно заяви до відповідних уповноважених органів (а.с.168 т.1) земельну ділянку кадастровий номер 3211200000:09:014:0153 було поділено на 2 земельні ділянки, а саме: - кадастровий № 3211200000:09:014:0171 площею 0,0303 га під забудовою; - кадастровий № 3211200000:09:014:0172 площею 0,0197 га вільної від забудови. Крім цього, будучи співвласником домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] звернулась до Фастівської міської ради з заявою для надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення присадибної земельної ділянки за адресою [ADDRESS] (а.с.167 т.1). Рішенням Фастівської міської ради № 25/50-LI-VI від 25.03.2014 року було затверджено проект відведення та передано у власність [PERSON] присадибну земельну ділянку кадастровий № 3211200000:09:014:0157 площею 0,0775 га до домоволодіння по [ADDRESS] (а.с. 229 т.1). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, від 17.04.2014 року [PERSON] є власником земельною ділянки з кадастровим номером № 3211200000:09:014:0157 площею 0,0775 га до домоволодіння по [ADDRESS] (а.с. 230 т.1) Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, від 30.09.2014 року [PERSON] є власником земельною ділянки з кадастровим номером № 3211200000:09:014:0172 площею 0,0197 га вільної від забудови (а.с.195 т.1). Судом також було встановлено, що з метою вирішення власних житлових проблем в 2017 році [PERSON] залишив родину та розпочав будівництво житлового будинку та відповідних господарських будівель та споруд на земельних ділянках з кадастровими номерами: № 3211200000:09:014:0172 площею 0,0197 га, № 3211200000:09:014:0170 площею 0,0346 га, № 3211200000:09:014:0174 площею 0218 га, № 3211200000:09:014:0157 площею 0,0775 га після зміни цільового призначення останніх на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться на території домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до Декларації про готовність до експлуатації індивідуального житлового будинку (а.с.137 т.1), будинок, що розташований на вищевказаних земельних ділянках не зданий в експлуатацію. Як вбачається з Реєстру будівельної діяльності єдиної державної електронної системи у сфері будівництва [PERSON] відмовлено у зв`язку з тим, що він не є титульним власником земельних ділянок, на яких здійснено будівництво, і відповідна згода (декларація) від [PERSON] не надходила (а.с.125-134 т.1) Судом встановлено, що 16.12.2016 року [PERSON] (замовник) уклав договір з ТОВ «ВМБ-ГРУП» (підрядник) на будівництво будинку садового типу за адресою [ADDRESS] , про що свідчать довідки про вартість виконаних робіт, за жовтень 2017, акти приймання виконаних будівельних робіт, підсумкова відомість ресурсів, тощо (а.с.242-268 т.1). За клопотанням позивача [PERSON] судом було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з показів свідка [PERSON] , яка працювала головним бухгалтером товариства «Елас», в якому [PERSON] є директором, з дружиною останнього вона познайомилась, коли [PERSON] в 2016 році приїздила на роботу до чоловіка і сварилась з ним за якісь грошові кошти. Протягом 2017-2018 рр., [PERSON] приїздила і скандалила. Про будівництво будинку на [ADDRESS] , її було відомо, оскільки, приїздила до директора [PERSON] підписувати різного роду документацію товариства і жодного разу за цією адресою дружину [PERSON] не бачила (а.с.47-48 т.3). Свідок [PERSON] була сусідкою родини [PERSON] по [ADDRESS] , суду пояснила, що [PERSON] з 2017 року в цій квартирі по [ADDRESS] не проживає. Також відомо, що [PERSON] будує будинок біля рощі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою [PERSON] , проживає поруч із будинком, який він будує по [ADDRESS] з 2017 року. Коли сусід їхав у відрядження, вона доглядає собак та кормить їх. Була свідком одного разу, коли [PERSON] приїздила з подругами та випивали в альтанці. Участі у будівництві будинку, [PERSON] не приймала. Свідок [PERSON] повідомив, що за спільною угодою з 2014 року працював з [PERSON] , [PERSON] вперше побачив у 2016 році, йому відомо, що з 2017 року вони припинили стосунки. До будинку по [ADDRESS] приїздив з метою підписання документів, там стояв привезений із Закарпаття будиночок на період будівництва для робітників, на подвір`ї було багато будівельних матеріалів. Фактично, на початку 2018 року будівництво майже було закінчено. Будинок побудував [PERSON] .. Аналізуючи наведені вище покази свідків, суд дійшов висновку, що на вищевказаних земельних ділянках з 2017 року розташоване, не введене в експлуатацію майно позивача [PERSON] . Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що на вищевказаних земельних ділянках, об`єкти будівництва збудовані за рахунок особистих коштів позивача за зустрічним позовом, і без виділення позивачу зі спільного майна зазначених земельних ділянок, останній позбавлений юридичної можливості здійснити введення в експлуатацію збудованого будинку. Як стверджував у судовому засіданні представник відповідача за зустрічним позовом, зазначені земельні ділянки, що передані [PERSON] на підставі рішення Фастівської міської ради, а тому на ці ділянки не поширюється режим спільної сумісної власності, ці ділянки є особистою приватною власністю відповідача [PERSON] . Так, п 5 ч. 1 ст. 57 СК України, встановлює, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею/ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її/його користуванні або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Дійсно, набуті після 13.06.2012 року [PERSON] під час шлюбу в порядку приватизації земельні ділянки з кадастровими номерами 3211200000:09:014:0157 площею 0,0775 га, та 3211200000:09:014:0172 площею\~0,0197\~га є особистою приватною власністю [PERSON] проте, на переконання суду, підлягають поділу між подружжям, оскільки призначались для обслуговування придбаної у період шлюбу в грудні 2013 року за спільні кошти частини житлового будинку по [ADDRESS] . При цьому, суд бере до уваги норми статті 377 ЦК України де зазначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Суд бере до уваги, що в статті 377 ЦК України, статті 120 ЗК України закріплено загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Отже, як випливає зі змісту вказаних правових норм, які діяли на момент приватизації відповідачем спірної земельної ділянки, отримана одним з подружжя в період шлюбу земельна ділянка шляхом приватизації є його особистою приватною власністю, а другий з подружжя, якщо на ній знаходиться будинок, який є спільною частковою власністю, в даному випадку, незавершений будівництвом будинок, що побудований за особисті кошти позивача за зустрічним позовом, може вимагати визнання за ним права власності на частину земельної ділянки у разі поділу та виділу частини цього будинку на загальних підставах, та шляхом визначення його частки у такому майні. При цьому, між сторонами відсутній спір щодо об`єкту незавершеного будівництва за адресою [ADDRESS] . За таких обставин, суд вважає, що є підстави для виділення [PERSON] в порядку\~поділу спільного\~ майна\~колишнього подружжя спірних земельних ділянок з кадастровими номерами 3211200000:09:014:0172 та 3211200000:09:014:0157 у зв`язку з тим, що останній є володільцем об`єкту незавершеного будівництва. Крім цього, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2023 року у справі № 381/2289/22, залишеним без\~змін постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року: - договір дарування земельної ділянки кадастровий № 3211200000:09:014:0170 площею 0,0346 га, укладений між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. 29.12.2014 року та внесений до реєстру за № 3238, визнано договором купівлі-продажу; - договір дарування земельної ділянки кадастровий № 3211200000:09:014:0174 площею 0,0218 га, укладений між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. 29.12.2014 року та внесений до реєстру за № 3239, визнано договором купівлі-продажу. Таким чином, земельні ділянки кадастровий № 3211200000:09:014:0170 площею 0,0346 га та кадастровий № 3211200000:09:014:0174 площею 0,0218 га теж є спільною сумісною власністю подружжя. Як вбачається зі змісту позовної заяви [PERSON] та доданих до неї звітів про експертну грошову оцінку частки земельної ділянки кадастровий № 3211200000:09:014:0173, остання посилається, а отже вважає за справедливу, вартість земельних ділянок, на яких розташоване домоволодіння [ADDRESS] , на рівні еквіваленту 299 доларів США за 0,01 га в перерахунку в гривню за курсом Національного банку України (а.с.19-23 т.1). При цьому, суд бере до уваги, що клопотань про призначення експертизи з метою встановлення дійсної вартості майна на час розгляду справи [PERSON] заявлено не було. У разі визначення вартості земельних ділянок домоволодіння [ADDRESS] на рівні еквіваленту 300 доларів США при поточному курсі 37 гривень за долар США, вартість забудованих позивачем земельних ділянок становитиме: -кадастровий № 3211200000:09:014:0174 24 198 гривень (0,0218 га *300/100*37) -кадастровий № 3211200000:09:014:0172 21 867 гривень (0,0197 га*300/100*37); -кадастровий № 3211200000:09:014:0170 38 406 гривень (0,0346 га*300/100-37 ); -кадастровий № 3211200000:09:014:0157 86 025 гривень (0,0775 га*300/100*37). Отже, загальна оціночна вартість земельних ділянок на день звернення з зустрічним позовом становить 170 496,00 гривень. Крім цього, як стверджує позивач [PERSON] та не спростовано відповідачем у відзиві на зустрічну позовну заяву та в процесі судового розгляду, у постійному користуванні [PERSON] за місцем її проживання перебуває рухоме майно, до якого позивач не має доступу та вважає за необхідне виділити зазначене майно відповідачці, а саме: -Телевізор SAMSUNG UE55M5500 вартістю 18000 гривень. -Пральну машину Freggia WISL1050 вартістю 11000 гривень. -Холодильник Samsung RS50N3913BC вартістю 42000 гривень. -Шкіряний диван Орландо вартістю 42000 гривень. -Обідній комплект меблів з столу розсувного Валонь вартістю 22000 гривень та 6 стільців Аверм до нього вартістю 18000 гривень. -Смартфон Honor Note 10 8/128Gb вартістю 7000 гривень. -Відеодомофон Slinex SL-10IPT в комплекті вартістю 11000 гривень. -Маршрутизатор Mikrotik CRS109-8G вартістю 6000 гривень. Отже, загальна вартість зазначеного майна на момент придбання становить 177 000 гривень. Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Оскільки стороною відповідача за зустрічним позовом не заперечувалась вартість зазначеного майна, суд вважає справедливим виділити його на користь відповідача [PERSON] з урахуванням того, що це майно перебуває в її користуванні, та виділення на користь позивача [PERSON] в порядку\~поділу спільного\~майна колишнього\~подружжя земельних ділянок дещо нижчої вартості, що буде відповідати положенням СК України та реальним інтересам сторін. Відповідно до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, представник позивача за зустрічним позовом відмовився від позовної вимоги, що викладена в пункті четвертому зустрічного позову, а саме про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, відмова прийнята судом, а тому провадження в цій частині позовних вимог слід закрити.

Outcome: approved