Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

21.09.2023 р. позивачка [PERSON] звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з моменту подання позову і до закінчення навчання, але не більше ніж до 23 років. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вони з відповідачем являються батьками [PERSON] , [INFO] . Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. До повноліття дитини з відповідача за рішенням суду стягувалися аліменти. 25.04.2022 р. син досяг повноліття. На даний час він перебуває на повному утриманні позивачки та навчається на ІІІ курсі в Черкаському державному технологічному факультеті. Термін навчання з 01.09.2021 р. до 30.06.2025 р., форма навчання - денна, навчання за рахунок кошів фізичних осіб. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 84960,00 грн. Вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить 21240,00 грн. навчальний рік. Фактично син продовжує навчання, тому він не має змоги забезпечувати свої потреби самостійно і в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги з боку батька. Відповідач матеріальної допомоги на навчання сина не надає, хоча по стану здоров`я працездатний, офіційно працює, отримує стабільну заробітну плату, інших аліментних платежів не сплачує, тобто має можливість надавати допомогу на дитину. На момент подання позову позивачкою виключно за її рахунок сплачено за навчання сина 36116,00 грн. Позивачка працює, але її доходу в сумі 6700,00 грн. вкрай не вистачає на оплату навчання дитини. Інших доходів, окрім заробітної плати позивачка не має. Син потребує коштів не лише на оплату навчання, а й на оплату проживання в гуртожитку, придбання підручників, канцтоварів, одягу, взуття, предметів особистої гігієни, продуктів харчування, проведення дозвілля, оплату проїзду на навчання. Відповідач вирішити дане питання в добровільному порядку не бажає, тому позивач змушена звертатися до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 24.10.2023 р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому останній вказує, що позов є безпідставним. Позивачем не доведено жодним належним доказом як потреби повнолітнього сина в матеріальній допомозі в зв`язку з навчанням, так і можливість відповідача надавати таку допомогу. Відповідач вказує, що він являється непрацездатним особою з інвалідністю 2-ї групи. Через інвалідність та наявність низки захворювань не може працювати, а для підтримання здоров`я має періодично проходити курси лікування, які потребують матеріальних затрат. Також відповідач зазначає, що має обов`язок піклуватися про свою матір [PERSON] , яка також являється особою з інвалідністю 2-ї групи, непрацездатною та такою, що потребує сторонньої допомоги, оскільки її захворювання пов`язане з хворобами опорно-рухового апарату. Його брат [PERSON] не може здійснювати догляд за матір`ю, бо проходить службу в ЗСУ. 09.11.2023 р. надійшла відповідь позивача на відзив, в якій позивач звертає увагу, що нею додано до позову як доказ понесених витрат на навчання сина копії квитанцій. Також вказує на те, що відповідачем до відзиву не додано доказів того, що він хворіє, перебував/перебуває на лікуванні, придбання ліків тощо. Позивач звертає увагу на те, що її дохід 6700,00 грн. та дохід відповідача, який становить 6226,02 грн. майже однакові, як і однаковий обов`язок батьків щодо утримання сина. 17.11.2023 р. від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких відповідач вказує, що законодавством визначено обов`язок утримувати повнолітню дитину, що продовжує навчання лише в разі, якщо батьки мають таку можливість, а дитина цього потребує. Позивачем не надано доказів, що син потребує матеріальної допомоги; доказів понесених витрат на придбання підручників, канцелярських приладів та інших витрат, пов`язаних з навчанням, на оренду житла, проїзд до місця навчання. Також відповідач звертає увагу на те, що позивачка уклала договір про навчання сина на комерційній основі на власний розсуд, без згоди відповідача та виходячи з власних фінансових можливостей. Відповідач зазначив, що саме він здійснює догляд за матір`ю, оскільки його брат [PERSON] проходить військову службу в ЗСУ. Позивачка у судовому засіданні наполягала на заявлених вимогах з підстав викладених у позові та просила їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач та його представник адвокат Міщенко С.В. позовні вимоги не визнали та просили відмовити в позові повністю. Представник відповідача зазначив, що відповідач не має змоги надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання. Адвокат вказав, що позивачка не довела, що син не отримує доходів, що він не має змоги працювати в позаурочний час. Не доведено витрат, яких потребує син на навчання. Також позивачем на надано доказів того, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу сину. Відповідач у судовому засіданні вказав, що він являється особою з інвалідністю, є непрацездатним, проживає з матір`ю, оскільки вона самостійно не може рухатися та здійснює за нею догляд, тому він не має можливості працювати і як наслідок не може надати сину допомогу. Вислухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що позивач та відповідач являються батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки від №125/23 від 08.09.2023 р. [PERSON] є здобувачем вищої освіти Черкаського державного технологічного університету, денної форми навчання, за рахунок коштів фізичних осіб. Термін навчання з 01.09.2021 р. до 30.06.2025 р. 17.08.2021 р. між Черкаським державним технологічним університетом та [PERSON] укладено Договір №163 про надання освітніх послуг для [PERSON] . Згідно даного договору загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 84960,00 грн., а за один навчальний рік - 21240,00 грн. З копій квитанцій вбачається, що за навчання [PERSON] в університеті сплачено кошти: 06.04.2022 р. 6000,00 грн., 08.09.2022 р. 11682,00 грн., 13.02.2023 р. 13434,00 грн., 07.09.2023 р. 5000,00 грн. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків від 03.08.2023 р. №287/2313-23-0208 за період з 4 кварталу 2022 по 1 квартал 2023 р. сума доходу (заробітна плата) позивачки становила 6700,00 грн. щомісячно. Довідкою Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради №298 від 18.04.2023 р. стверджено, що позивачка на обліку в управлінні не перебуває, допомогу, соціальні виплати та компенсацій не отримує. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Зокрема, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги та спосіб сплати аліментів (ст.199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Аналіз ст.ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах 1, 2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом із тим, аліменти, спрямовані на утримання повнолітніх дочки, сина, повинні бути достатніми і, разом із тим, співмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААВ №355984 від 07.12.2021 вбачається, що відповідач [PERSON] з 07.12.2021 р. має 2-гу групу інвалідності, яка встановлена безтерміново, загальне захворювання. У довідці зроблено висновок про умови та характер праці працепристосування. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності лікування та нагляд невропатолога, кардіолога, сімейного лікаря. Відповідно до копії трудової книжки [NUMBER] [PERSON] 11.09.2023 р. звільнений з ПрАТ «Золотоніський машинобудівний завод» за власним бажанням. З довідки про доходи №1516175942541564 від 10.10.2023 р., вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Черкаській області (Золотоніський відділ обслуговування громадян) і отримує пенсію по інвалідності: січень-лютий 2023 р. 6126,02 грн./місяць, березень-вересень 2023 р. 6226,02 грн./місяць. Сума пенсії за період з 01.01.2023 р. по 30.09.2023 р. складає 55834,18 грн. Дослідивши надані відповідачем докази щодо неможливості сплачувати аліменти, суд бере до уваги довідку до акту огляду МСЕК від 07.12.2021 р., довідку про доходи від 10.10.2023 р. Що стосується інших доказів, суд доходить висновку, що вони не доводять позицію відповідача, з огляду на наступне. Відповідач посилається на неможливість сплачувати аліменти через здійснення догляду за своєю матір`ю [PERSON] . Проте суд звертає увагу на те, що мати відповідача дійсно являється особою з інвалідністю 2-ї групи, що стверджено копією довідки до акту огляду МСЕК. Надана копія акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 16.11.2023 р. засвідчує факт проживання відповідача разом із матір`ю та вказує на здійснення відповідачем догляду за нею. Натомість доказів того, що мати відповідача потребує стороннього догляду відповідачем не надано, як і не надано доказів понесених витрат у зв`язку з її доглядом, з урахуванням того, що [PERSON] , як особа з інвалідністю, отримує пенсію. Відповідачем не було надано суду документів, які б свідчили, що він перебуває на обліку в Управлінні соцзахисту як особа, що здійснює догляд за матір`ю. Також відповідач не надав суду доказів понесених витрат на своє лікування, оздоровлення. Судом встановлено, що [PERSON] , є повнолітнім, однак не досягнув віку двадцяти трьох років, продовжує навчання на 3 курсі денної форми навчання в Черкаському державному технологічному факультеті, закінчує навчання у червні 2025 року і доказів отримання ним доходу суду не надано. Суд вважає, що відповідач є особою з інвалідністю 2-ї групи, але заборон до роботи за станом здоров`я не має та може працювати в умовах працепристосування. Тобто, за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем відповідач може виконувати обов`язки щодо утримання сина, який досяг повноліття, продовжує навчання та в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Зважаючи на викладене вище, суд приходить до переконання, що з урахуванням фінансових можливостей та стану здоров`я відповідача, з останнього на користь позивача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, оскільки такий розмір буде достатнім для належного утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються - особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю (п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»). Позивачка при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, відповідач як особа з інвалідністю 2-ї групи також звільнений від сплати судового збору, тому суд вважає, що судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial