Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Корабельний районний суду міста Миколаєва з цивільним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд позбавити [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: невідомий, сформовано відповідний запит, адреса реєстрації: [ADDRESS] ) батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що він [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] пребувають у шлюбі, зареєстрованому 17.04.2015 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 138. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , доньку - [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що починаючи з 2021 року у них з відповідачем припинилися шлюбні відносини і відповідач стала проживати окремо. Діти залишилися проживати разом із батьком, тому заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06.12.2021 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Проте відповідач не виконує свої обов`язки щодо утримання дітей, тому утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Поміж іншого відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, з дітьми не спілкується вже понад 2 роки, не цікавиться життям, розвитком та вихованням своїх неповнолітніх дітей, ніяким чином не піклується про доньок, не цікавиться їхніми успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх розвиток. На підставі вищезазначеного позивач звернувся до суду з даним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. В судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Позивач надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив про задоволення позову, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач відзиву на позов до суду не надала, про причини неявки суд не повідомила. Крім того, ухвалу суду від 04.08.2023 року про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачу. Представник третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради надала до суду висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: невідомий, сформовано відповідний запит, адреса реєстрації: [ADDRESS] ) батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] . Частина четверта статті 223 ЦПК України, роз"яснює про наслідки неявки в судове засідання учасника справи: у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. За правилами частини першої ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони по справі пребувають у шлюбі, зареєстрованому 17.04.2015 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 138. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , доньку - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини у подружжя припиненні з 2021 року. Діти з 2021 року проживають виключно з батьком, позивачем по справі. Мати дітей проживає окремо, дітьми не піклується, більше двох років не виявила бажання до зустрічі з дітьми. Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06.12.2021 року справа № 488/2787/21 з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.07.2021 року і до досягнення дітьми повноліття. 25.01.2022 року державним виконавцем Корабельного ВДВС у місті Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Станом на 02.08.2023 року виконавчий документ відносно відповідача продовжує перебувати на примусовому виконанні. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 19.06.2023 року за вих. № 6541197/20.13-37/3 заборгованість станом на 01.06.2023 року складає 106290.29 грн., тобто, з моменту винесення рішення суду про стягнення аліментів, відповідач [PERSON] не здійснила жодної оплати для забезпечення утримання власних неповнолітніх дітей. Згідно інформаційного листа, наданого дошкільним навчальним закладом № 121 м. Миколаєва, дитина [PERSON] , [INFO] відвідувала ДНЗ № 121 з 16.09.2019 року по 23.02.2022 року, мати дитини [PERSON] не приймала участь в дошкільному житті доньки, дитиною займався тільки батько [PERSON] . Згідно інформаційного листа, наданого Миколаївською гімназією № 29 м.Миколаєва, дитина [PERSON] , [INFO] була зарахована до 1-А класу Миколаївської гімназії № 29, який працює за програмою ''Інтелект України'' 01.09.2022 року, потім була переведена до 1-Б класу, який працює за програмою НУШ. На зв`язок з керівництвом гімназії виходив тільки батько дитини [PERSON] та тітка [PERSON] , мати дитини [PERSON] жодного разу на зв`язок не виходила, справами дитини не цікавилася. На підставі Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради наданого до суду, вбачається доцільність позбавлення відповідача [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: невідомий, сформовано відповідний запит, адреса реєстрації: [ADDRESS] ) батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] . Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення матері від виховання дітей, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Таким чином, відповідач порушує свої зобов`язання закріплені в статті 51 Конституції України, а саме щодо того, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону закріплено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В статті 12 цього Закону вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 15 цього ж Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою, що відповідач свідомо не виконує своїх обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей. Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати, виховувати, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 164 Сімейного кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п. 2 ч.1 - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Верховний Суд України у своїй Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Верховний Суд України, узагальнюючи практику розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008 року, звернув увагу на те, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. У ч 1. ст. З Конвенції «Про права дитини» зазначається, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З вимог ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України та ч. 3 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", вбачається, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини. При задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Виходячи з вищевикладеного, діючи в першу чергу в найвищих інтересах дітей, суд вважає доцільним задовольнити зазначений позов. Вказані обставини об`єктивно підтверджуються перевіреними судом матеріалами справи. Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 168 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved