Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 16 жовтня 2004 року по 16 червня 2023 року перебувала у шлюбі з відповідачем, мають спільних доньок [PERSON] та [PERSON] . Батько позивача в інтересах доньки та її родини отримав кредит на придбання незавершеного об`єкту будівництва - квартири [ADDRESS] . На вказані кошти були придбані майнові права на незавершену будівництвом квартиру. Право власності на спірну квартиру було оформлене на відповідача [PERSON] . Оскільки, значна сума коштів внесена саме батьком позивачки, як подарунок останній, просить 1/2 частину зазначеної квартири визнати її особистою приватною власністю, іншу 1/2 частину - спільною сумісною власністю подружжя та здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, остаточно виділивши у власність позивачки 3/4 частини квартири [ADDRESS] , у власність відповідача 1/4 частину вказаної квартири. Стягнути з відповідача судові витрати. 18 вересня 2023 року відповідач звернувся з зустрічним позовом, в якому ставить питання про визнання спільним майном [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя та визнати за ним та відповідачкою право власності по 1/2 частині вказаної квартири за кожним. Свої вимоги мотивує тим, що вказана квартира була придбана за спільні кошти подружжя. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, проти задоволення зустрічного позову заперечила. Представник відповідача зустрічний позов підтримав, проти первісного - заперечив. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 20 вересня 2023 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про поділ спільного мана подружжя та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя. У зв`язку з прийняттям зустрічного позову протокольною ухвалою суду відкладено підготовче судове засідання на 19 жовтня 2023 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2023 року призначено справу до судового розгляду на 14 листопада 2023 року. Згідно розпорядження №217 та протоколу повторного автоматизованого розподілу від 14 листопада 2023 року справу передано судді Шелєховій Г.В. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15 листопада 2024 року прийнято справу до розгляду, призначено судове засідання на 20 грудня 2023 року. 20 грудня 2023 року відкладено розгляд справи до 25 січня 2024 року у зв`язку з перебуванням головуючого на лікарняному. Суд, вислухавши пояснення з`явившихся учасників, свідка, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, в задоволенні зустрічного належить відмовити у зв`язку з необгрунтованістю, виходячи з наступного: судом встановлено, що з 16 жовтня 2004 року сторони знаходилися у шлюбі, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 червня 2023 року розірвано (а.с.21). Сторони мають спільних доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.19-20). Як вбачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21 травня 2009 року на ім`я [PERSON] оформлено право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 57-58). Позивач посилається на те, що 1/2 вказаної квартири є її особистою приватною власністю, з огляду на те, що вона була придбана [PERSON] , як подарунок позивачу. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] являється батьком [PERSON] (а.с.12). [PERSON] не був набувачем майнових прав на спірну квартиру, надані квитанції свідчать лише про погашення [PERSON] кредиту. Останній у зв`язку з оформленням кредиту вказаних майнових прав або права власності на спірну квартиру не набував. Крім цього, платником у квитанції від 15 серпня 2008 року №229749 на суму 20 000 грн. є саме відповідач [PERSON] (а.с 54 звор.) Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] отримано кредит за договором кредиту №750/4-5906 від 23.10.2008 року в розмірі 110 000, грн. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань між АКБ «Укрсоцбан» та [PERSON] укладений іпотечний договір, згідно якого у якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту №750/4-5906 від 23.10.2008 року передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Вартість предмету іпотеки становить 298 204,00 грн. (а.с.23-26). Згідно договору №1 про внесення змін до іпотечного договору, у зв`язку з завершенням будівництва та прийняттям в експлуатацію визначено вартість предмету іпотеки - 237 000,00 грн. (а.с.27-28). Разом з цим, вартість спірної квартири станом на 3 липня 2023 року становить 1 239 300,00 грн., що підтверджується звітом про оцінку майна НС 1/7-23 (а.с.64-83). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 06.04.2023 року у справі №199/291/21. Згідно письмових пояснень [PERSON] , кошти отримані ним за кредитним договором були спрямовані на придбання майнових прав на незавершену будівництвом квартиру [ADDRESS] , з метою допомогти придбати житло дочці для неї та її родини. Свідок [PERSON] , яка являється матір`ю позивача, в судовому засіданні пояснила, що її чоловік [PERSON] брав кредит з метою допомогти дітям купити квартиру. Вищезазначене свідчить, про те, що третя особа надавала допомогу доньці та її родині, однак, доказів на підтвердження того, що саме позивачу [PERSON] батьком були подаровані грошові кошти, які були вкладені в придбання спірної квартири суду не надано. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. За змістом пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже стаття 60 СК України, стаття 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такі висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116-16-ц, Верховного Суду від 5 вересня 2023 року у справі №750/8940/21. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши надані сторонами докази, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки вищезазначене майно було придбано за час перебування сторін у шлюбі. Позивачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірне майно, не надано належних доказів на підтвердження доводів про те, що на придбання спірної квартири, яка є предметом спору, були надані її особисті кошти. Саме по собі посилання на те, що спірна квартира була придбана за подаровані позивачу кошти не підтверджене жодними доказами. Таким чином, суд прийшов до висновку, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки вищезазначене майно було придбано за час перебування сторін у шлюбних відносинах. Таким чином первісний позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, та виділення у власність позивачу 1/2 частини спірної квартири і залишення у власності відповідача 1/2 частини спірної квартири. Що стосується зустрічних позовних вимог, суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на наступне. Згідно вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Оскільки, право власності на спірну квартиру зареєстроване за [PERSON] , його право на спірне житло жодним чином не порушене, тому підстави для задоволення зустрічних позовних вимог відсутні. 24 липня 2023 року між [PERSON] та адвокатом Юшкевич Євгенією Юріївною укладено договір №18 про надання правничої допомоги (а.с.11). П. 4 договору передбачена вартість наданих послуг в розмірі 12 000,00 грн. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в т. ч. і витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч.1,2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. В межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, а отже не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, тобто є визначеним. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного суду від 28 грудня 2020 року у справі 640/18402/19. Суд, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, пропорційно до задоволених вимог дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 6 000,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 4 647 грн. 38 коп.

Outcome: partial