Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, мотивуючи тим, що коли вона повинна була йти в третій клас, її мама [PERSON] шляхом обману дирекції забрала її зі школи та з того часу примусово утримувала її в бабусиному будинку по [ADDRESS] аж до серпня 2023 року, коли їй вдалося втекти з дому. Вказує, що увесь цей час вона примусово утримувалась у будинку, на прогулянку її випускали рідко, до того ж в межах подвір`я лише вночі та під постійним наглядом матері. Від родичів, сусідів та знайомих мама разом з бабусею її умисно приховували. У відповідь на запитання щодо неї та її місцезнаходження брехали про її відсутність з різних причин. Для входу і виходу з кімнати мати, зазвичай, використовувала вікно, а не двері. Усі ці роки вона проживала разом із мамою в одній кімнаті під ключ. Задоволення фізіологічних потреб (приготування їжі та використання туалету) відбувалося в межах кімнати, в якій вони проживали. При цьому, їжі, зазвичай, або не було, або було в обмеженій кількості. При наявності їжі, мати змушувала її вживати таку швидко та повністю незалежно від її бажання та самопочуття, тобто у багатьох випадках всупереч її волі. Туалет у них був відсутній, відтак справлення відповідних потреб відбувалося в межах кімнати, в якій вони проживали, з використанням горщиків та відер, вміст яких опісля їх наповнення, мати виливала через вікно або ж на гній. Мились вони також в межах кімнати з використанням горщиків та відер один або два рази на тиждень. Окрім цього, весь цей час зі сторони матері до неї застосовувалося психологічне насильство, яке неодноразово доводило її до нервових зривів. Її ситуація завжди була ускладнена також і економічною залежністю від матері. За таких умов вона не мала та не могла мати друзів чи знайомих, до яких могла б звернутися за допомогою. Зазначає, що до 15 років мати намагалася самостійно навчати її в домашніх умовах. Після цього, вона припинила навчати її та перешкоджала їй навчатися самостійно. Це супроводжувалося психологічним насильством зі сторони матері, яке полягало в глумінні над нею та усіляких образах. Стверджує, що мати систематично вчиняла щодо неї дії, які мали ознаки сексуального насильства: дотики всупереч її волі до її інтимних зон, ніг, стегон та сідниць без проникнення в її тіло, всупереч її волі інколи лягала спати поруч з нею, на її заперечення, як правило, не реагувала, або реагувала лише тоді, коли вона впадала в істерику, або ж ображалась. З цього приводу 25.08.2023 року вона зверталася із заявою у відділення поліції №2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області про притягнення до відповідальності [PERSON] . Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 07.09.2023 року [PERSON] визнано винною у вчиненні насильства в сім`ї та накладено адміністративне стягнення. Також 30.12.2023 року вона зверталася із заявою до Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області з вимогою прийняти міри до матері, яка переслідувала її, надсилаючи їй 29.12.2023 року SMS повідомлення з погрозами, однак адмінматеріали не складали через низький рівень небезпеки. Вважає, що обмежувальним приписом необхідно заборонити [PERSON] протягом шести місяців перебувати у місці її проживання за адресою: [ADDRESS] , а також особисто та через третіх осіб розшукувати, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби звязку і т.ч і через третіх осіб. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 07.02.2024 року прийнято заяву до розгляду, призначено судовий розгляд на 08.02.2024 року. Заявник та її представник в судовому засіданні заяву підтримали з мотивів, викладених в такій, дали пояснення аналогічні викладеним в заяві. Крім цього, заявниця вказала, що зараз вона проживає в квартирі свого двоюрідного дядька, який нею опікується. Зокрема, він допоміг їй отримати паспорт громадянина Украіни у формі ай-ді карти, оскільки така раніше нею не отримувалась і жодних документів, окрім свідоцтва про народження, у неї не було. Він же допоміг їй пройти медичне обстеження та отримати консультацію офтальмолога, за наслідками якої вона почала носити окуляри для корекціі зору, при цьому вказала, що раніше мати не забезпечувала їй отримання медичного нагляду. Вказала, що вона ніде не навчається, та навіть не має свідоцтва про базову середню освіту, а тому намагається освоїти шкільну програму. Коло її спілкування зараз складає двоюрідний дядько [PERSON] з цивільною дружиною, та його племінник зі своєю сім?єю, в якій є діти її однолітки. Саме за адресою місця проживання [PERSON] і просить встановити обмеження відвідування для матері. Крім цього вказала, що мати постійно намагається вплинути на неї з метою повернення її та отримання контролю. Свого батька вона взагалі не знає, інші родичі самоусунулись від проблеми. Зазначає, що має почуття безпеки тільки в оточенні людей, самостійно не виходить на вулицю, оскільки боїться, щоб її не повернули до матері силоміць. На запитання головуючого вказала, що вона втекла від матері за допомогою соціальної служби, які в подальшому, повідомили про ситуацію працівників поліції, що і послужило підставою для притягнення матері до алміністративноі відповідальності. Пояснила, що протягом тривалого часу боялась втекти від матері, а наважилась на це лише в серпні 2023 року. Наполягають категорично на задоволенні заяви. Заінтересована особа в судовому засіданні заперечила вимоги, однак чітких послідовних та логічних пояснень по суті таких та з приводу викладених в заяві обставин не надала. Уривками пояснила, що в с.Низи знаходиться батьківський будинок, в якому вони з донькою проживали лише останній рік, там хороші умови проживання, є ванна кімната, однак вказала що будинок старий, з сусідами вони не спілкувались. До цього вони проживали у м.Львів, вона перевела свою доньку на домашнє навчання, однак не вказала коли це відбулось та не змогла пояснити чи є у доньки документи, які б підтверджували здобуття нею базової освіти. Зазначила, що дочку вона не переслідує, остання викрала зі спадку свого дідуся 6000 тисяч доларів, проте в своїх поясненнях плуталась, такі давала не послідовно, уривчато, не зв?язуючи між собою події, при чому без зазначення привязки подій до часових проміжків, переважно вказуючи на події дитинства заявниці. В ході судового засідання не реагувала на зауваження головуючої, порушувала порядок в судовому засіданні, не давала висловитись заявниці, постійно коментувала її пояснення, ходила по залу судового засідання, намагаючись постійно завадити заявниці давати пояснення, а тому після неодноразових зауважень була видалена з зали судового засідання. Крім цього, вказала, що не погоджується із рішенням суду про притягнення її до адміністративної відповідальності, тому оскаржила таке, однак доказів не надала. Вважає, що на її доньку впливає колишній в`язень, алкоголік, наркоман, шахрай [PERSON] (двоюрідний брат її матері), тому з цьому приводу вона зверталася в правоохоронні органи, хоча підтвердження суду не надала. Крім цього, не змогла спростувати твердження заявниці про відсутність медичного догляду, оформлення особистих документів, тощо. Заслухавши пояснення заявника, її представника, заінтересовану особу їх доводи, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю заявника [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] проживали в с.Низи Червоноградського району Львівської області. Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 07.09.2023 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, з такої вбачається, що в продовж тривалого часу [PERSON] по місцю проживання вчинила насильство в сім`ї відносно доньки [PERSON] , 2005 р.н., яка проявилася у тому, що мати не випускала доньку на двір гуляти, спілкуватися з однолітками, відвідувати школу, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Наслідком таких дій стало те, що 18.08.2023 р. [PERSON] втекла з дому (а.с.8). [PERSON] подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Постановою Львівського апеляційного суду від 17.10.2023 року апеляційну скаргу [PERSON] на постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 07 вересня 2023 року, в справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП повернуто апелянту. Згідно з п.3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно розділу IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. У відповідності до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України Про запобігання та протидію домашньому насильству на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ст. 26 вказаного Закону постраждала особа або її представник мають право звернутись до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно кривдника. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, окрема: - заборона перебувати у місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; - заборона наближатись на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; - заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), лише якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону). Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону). Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» , видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Як встановлено судом, [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, що підтверджується судовим рішенням, яке набрало законної сили. Крім цього, оцінюючи пояснення учасників судового розгляду в судовому засіданні, суд вважає пояснення заявниці більш вірогідними, виходячи з того, що заінтересована особа не спростувала жодне твердження заявниці. Крім цього, пояснення заявниці були чіткими, послідовними, логічними (хоча бездіяльність відповідних служб, завданням яких є нагляд за дотриманням прав дітей та їх захист, свого пояснення в судовому засідання не знайшла та залишиться для суду незрозумілим), а також її поведінка вказувала на бажання дистанціюватись від матері та небажання з нею спілкуватись, в той час як пояснення заінтересованоі особи були плутаними, не послідовними, уривчатими, емоційними, але не інформативними, не наповнені жодними фактичними даними, а її поведінка в судовому засіданні по відношенню до заявниці, хоч і підкреслено ввічлива та доброзичлива, однак без здатності почути думку доньки та неодноразові твердження про те, що донька не взмозі самостійно вирішувати свою долю, власне і послужили підтвердженням того, що заявниця потребує захисту у вигляді установлення обмежувального припису. Оцінюючи ризики повторного вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно заявниці, суд враховує, що оскільки [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, своєї поведінки не змінила, в судовому засіданні неодноразово знецінювала думку своєї доньки, ставила під сумнів її здатність самостійно приймати рішення, адекватно оцінювати ситуацію, намагання повернути доньку додому, то і ризик наступного вчинення аналогічних дій достатньо високий. Розглянувши визначені законом заходи протидії домашньому насильству, а також вимоги заявниці, суд дійшов висновку, що такі підлягають до задоволення в частині встановлення шестимісячного строку обмежувального припису, оскільки є належними та адекватними заходами обмеження прав кривдника. Крім цього, суд не вбачає можливості обмежити [PERSON] вести листування, телефонні переговори або контактувати з [PERSON] через інші засоби зв`язку та через третіх осіб, оскільки оглянувши в судовому засіданні переписки матері з донькою, не виявлено у таких будь-яких погроз чи тиску. До того ж, суд звертає увагу, що сама заявниця спроможна заблокувати номер телефону. Вирішуючи питання строку встановлення обмежувального припису, суд виходить з того, що заявниця є особою молодого віку, тільки нещодавно досягнувши повноліття, а тому її самостійна адаптація, з врахуванням тривалого впливу матері, потребує більшого часу, а тому таке обмеження слід встановити на 6 місяців. Згідно з ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, а тому заяву слід задовольнити.

Outcome: partial