Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

04 жовтня 2023 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява [PERSON] до Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 05 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . 03 серпня 1990 року [PERSON] склала заповіт, яким розпорядилась всім належним їй майном на випадок смерті на користь позивача та на користь свого внука [PERSON] в рівних долях. Спадкодавець [PERSON] проживала у будинку одна. Її онук [PERSON] разом із своєю матір`ю [PERSON] на час смерті [PERSON] проживали у с. Старі Богородчани. Після смерті матері позивач вступила у володіння спадковим майном: провела похорони, доглядала та доглядає на цей час за будинком спадкодавця. [PERSON] жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини не вчиняв. По досягнення повноліття заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом до нотаріальної контори не подавав. В 2000 році [PERSON] виїхав на постійне проживання до російської федерації де проживає по цей час. В березні 2023 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Білусяк Л.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Листом від 04 травня 2023 року нотаріусом надано відповідь про неможливість видачі свідоцтва, відсутня інформація про осіб, які вступили в управління або володіння спадковим майном, що передбачено ст. 549 ЦК УРСР. Крім того позивач зазначає, що житловий будинок у [ADDRESS] був збудований у 1930 році та документ який підтверджує право власності спадкодавця [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомості відсутній. З огляду на викладене, позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх прав та доводити право на спадкове майно у судовому порядку. Просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання подав заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просив задовольнити позов. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили відзив на позовну заяву не подали. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі не з`явились у судове засідання повторно без поважних причин та відсутні передбачені ст. 223 ЦПК України підстави для відкладення розгляду справи. Виходячи з наведеного, суд визнав за можливе провести розгляд за відсутності відповідачів, що узгоджується з положеннями ч.4 ст. 223 КПК України. З огляду на встановлення одночасного існування умов передбачених ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до положень ч.2 \~ст. 247 ЦПК України, зважаючи на відсутність всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено,\~що [INFO] у селі Підгір`я Богородчанського району Івано-Франківської області померла [PERSON] (а.с.4). Відповідно до вимог ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) в день її смерті відкрилася спадщина на все належне їй за життя майно, в тому числі, на житловий будинок у [ADDRESS] . З дослідженої копії заповіту від 03 серпня 1990 року, вбачається, що за життя [PERSON] розпорядилась всім належним їй майном на випадок смерті на користь своєї дочки (позивач по справі) та на користь свого внука [PERSON] в рівних долях (а.с.5). 16 березня 2023 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Білусяк Л.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за її заявою було відкрито спадкову справу. Із дослідженої копії листа від 04 травня 2023 року, вбачається, що приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Білусяк Л.В. надано відповідь позивачу [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері [PERSON] , оскільки відсутня інформація про осіб, які вступили в управління або володіння спадковим майном, що передбачено ст. 549 ЦК УРСР. Крім того повідомлено, що інші спадкоємці, які б звертались з питань оформлення спадщини після смерті [PERSON] відсутні(а.с.6,7). Відповідно до довідки Івано-Франківського ОБТІ від 30 травня 2023 року №131 та копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 30 травня 2023 року до складу домоволодіння у [ADDRESS] входить: житловий будинок, загальною площею 51,4 кв.м, позначений літ. А; сарай, площею 53,1 кв.м, позначена літ. Б; криниця, позначена №1; (а.с.8-12, 13). Відповідно до довідки №1175/1108-31 від 13 листопада 2023 року, виданої старостою Підгірського старостинського округу №8 Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, вбачається, що згідно погосподарського обліку (погосподарська книга №1 за 1986-1990 роки) у [ADDRESS] , розташований житловий будинок побудований у 1930 році. Вказане господарство є колгоспним двором та в якому були зареєстровані: голова двору [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с.27). З метою оформлення спадкових прав на майно, що залишилось після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Білусяк Л.В., зареєстрована спадкова справа №30/2023 за заявою [PERSON] від 16 березня 2023 року (а.с.39-60). Згідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Отже позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] відповідно до ст.549 ЦК УРСР (1963 року), оскільки у довела суду той факт, що постійно проживала разом із своєю матір`ю (спадкодавцем) на час відкриття спадщини та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Згідно до ч.2 ст.553 ЦК УРСР (1963 року), вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). За таких обставин, відповідач [PERSON] в силу положень зазначеної статті вважається таким, що відмовився від спадщини за заповітом після смерті баби [PERSON] , оскільки відсутні докази, щодо вчинення ним жодної з дії, що свідчать про прийняття спадщини відповідно до ст.549 ЦК УРСР (1963 року). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У відповідності листа № 12/5-126 від 23 вересня 1999 року, Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, об`єкти збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Так, в узагальненні ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" з даного питання зазначено наступне. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року, яка була чинною до 13 грудня 1995 року, реєстрації підлягали усі будинки і домоволодіння, які були закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі документів, що підтверджують право власності. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалось в Україні (УРСР) з 1979 року. На виконання Постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, а записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зважаючи на встановлені судом обставини, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті спадкодавця є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. Суд приходить до висновку, що позивач, відповідно до ст.549 ЦК УРСР (1963 року), вважається таким, що прийняв спадщину за законом після смерті матері. Також підлягає визнанню за позивачем права на спадкове майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] за відсутності державної реєстрації цього права за спадкодавцем. При цьому, суд враховує, що відповідно до записів у погосподарських книгах, щодо цього об`єкту нерухомого майна, останній був побудований до 1991 року, а тому записи у погосподарських книгах, відповідно до вищезазначених положень нормативних актів, прирівнюються до актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності спадкодавця на цей житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Таким чином, позивач [PERSON] правомірно, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] набула у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] . За таких обставин заявлені вимоги є законними та обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі\~викладеного,\~ст.\~525,549,553 ЦК УРСР (1963 року),

Outcome: approved