Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення процентів за договором позики, в якому просив суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування позикою за період з 07.08.2022 до 19.08.2023 в розмірі 37800 гривень 00 копійок; зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків з моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, а саме: органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення в порядку ч. 10 ст. 265 ЦПК України нараховувати 0,2 % від суми позики за кожний день користування позикою, починаючи з 16.05.2021 до моменту повної оплати основного боргу відповідачем за такою формулою: сума процентів (грн.) = сума боргу (грн.) х 0,2 ? 100 х кількість днів прострочення; стягнути з [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1073 грн 60 коп.. В обґрунтування позову зазначено, що 16.05.2021 відповідач [PERSON] під розписку отримала від нього в позику грошові кошти у розмірі 50 000 гривень, які зобов`язалась повернути позивачеві через півроку, тобто до 16.11.2021. Після спливу вказаного строку він неодноразово намагався, шляхом телефонного зв`язку, звернутись до відповідача з питань повернення грошових коштів, однак вказані спроби не призвели до позитивного вирішення спору, борг залишався несплаченим, тому позивач 02.12.2021 був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення коштів за договором позики. 02.02.2022 з метою врегулювання простроченої заборгованості позичальника перед позикодавцем, що виникла на підставі договору позики від 16.05.2021, між ним та відповідачем був укладений договір від 02.02.2022, відповідно до якого сторони дійшли згоди продовжити строк повернення суми позики та до 01.06.2022 позичальник зобов`язалася повернути суму позики кількома частинами або повністю одним платежем у встановлений строк. У порушення умов договору відповідач не повернула позивачеві суму позики до 01.06.2022 та на теперішній час грошові кошти не повернуті. 28.04.2022 рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів було задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача борг в сумі 50000 грн та судові витрати. 21.11.2022 рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування позикою за період з 16.05.52021 до 06.08.2022 в розмірі 44800,00 грн та судовий збір в розмірі 992,40 грн. Після набрання вищевказаним рішенням суду законної сили судом були видані виконавчі листи, на підставі яких, в подальшому, Відділом ДВС були відкриті виконавчі провадження № 69793267, № 69793552, № 70873346, № 70873400. Отже, розмір процентів за договором позики за період з 07.08.2022 по 19.08.2023 становить 37800,00 грн згідно з нижченаведеним розрахунком: 50000,00 грн х 0,2 ? 100 х 378 д. = 37800,00 грн. Ухвалою судді від 02.10.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу її право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Ухвала судді про відкриття провадження у справі, а також копія позовної заяви з додатками були направлені за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Проте вказані документи були повернуті оператором поштового зв`язку до суду з відміткою від 19.10.2023 про те, що адресат за зазначеною адресою відсутній. Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України відповідач вважається такою, яка належним чином 19.10.2023 отримала копію ухвали судді про відкриття провадження у справі. У строк, визначений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, відзив від відповідача [PERSON] до суду не надійшов. 25.10.2023 позивачем [PERSON] подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій він зазначив, що за період часу з дати подання позову до дня подання цієї заяви про збільшення розміру позовних вимог, відповідач не повернула позику, не сплатила проценти, тому позивач, користуючись своїм правом, збільшує розмір позовних вимог за період з 20.08.2023 до 16.10.2023 (58 днів) на 6900,00 грн згідно з наведеним розрахунком: сума процентів = 50000,00 грн х 0,2 ? 100 х 58 д. = 5800,00 грн. Отже, загальна сума процентів за договором за період з 07.08.2023 до 16.10.2023 становить 43600,00 грн (37800,00 грн + 5800,00 грн). На цих підставах просив суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування позикою за період з 07.08.2022 до 16.10.2023 в розмірі 43600 гривень 00 копійок; стягнути з [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1073 грн 60 коп.; зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків з моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, а саме: органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення в порядку ч. 10 ст. 265 ЦПК України нараховувати 0,2 % від суми позики за кожний день користування позикою, починаючи з 17.10.2023 до моменту повної оплати основного боргу відповідачем за такою формулою: сума процентів (грн.) = сума боргу (грн.) х 0,2 ? 100 х кількість днів прострочення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 16.05.2021 [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 50000 грн та зобов`язувалася повернути борг через пів року. У визначений строк кошти повернуті позивачу не були, у зв`язку з чим позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути кошти, однак відповідач на його звернення не реагувала. 02.02.2022 між [PERSON] та [PERSON] з метою врегулювання простроченої заборгованості, що виникла на підставі договору позики від 16.05.2021, укладено договір, в якому позичальник визнала, що на день укладення договору має борг в сумі 50000 грн. Сторони дійшли згоди продовжити строк повернення суми позики до 01.06.2022. Відповідно до п. 6 Договору зазначено, що у разі порушення позичальником умов цього договору, зокрема, неповернення всієї суми позики позикодавцеві у визначений п. 2 цього договору строк, позичальник зобов`язувалася сплатити на користь позикодавця суму процентів в розмірі 0,2 % від суми позики за кожний день користування позикою, починаючи з 16.05.2021. 28.04.2022 рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та стягнуто з відповідача на користь позивача борг у сумі 50000 грн та судові витрати. Позивач вказує, що станом на день подачі позову до суду відповідач грошові кошти позивачу не повернула. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.11.2022 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів за договором позики та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування позикою за період з 16.05.2021 до 06.08.2022 в розмірі 44800 грн та судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп. З урахуванням заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог розмір процентів за договором позики в період з 07.08.2022 по 16.10.2023 становить 43600 грн ((50000 грн (сума позики) х 0,2 % (відсотки визначені договором від 02.02.2022) / 100) х 436 днів (кількість днів користування позикою)). Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позикодавець має право в судовому порядку вимагати повернення всіх сум за договором позики у зв`язку з порушенням умов договору та пред`явлення таких вимог є наслідком невиконання або неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань. Також позикодавець має право отримати відсотки від суми позики відповідно до статті 1048 ЦК, які нараховуються за період від дня отримання коштів позичальником до дня фактичного повернення позики, якщо інше не встановлено укладеним між сторонами договором. Слід звернути увагу, що сам факт повернення суми позики до звернення позикодавця до суду, тобто з порушенням встановленого договором позики терміну повернення, не звільняє боржника від відповідальності. Таким чином, на підставі встановлених судом фактичних обставин справи суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення процентів за користування позикою за період з 07.08.2022 по 16.10.2023 в розмірі 43600 грн є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню повністю. Також позивач у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог просив суд зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків з моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, а саме: органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення в порядку ч. 10 ст. 265 ЦПК України нараховувати 0,2 % від суми позики за кожний день користування позикою, починаючи з 16.05.2021 до моменту повної оплати основного боргу відповідачем за такою формулою: сума процентів (грн.) = сума боргу (грн.) х 0,2 ? 100 х кількість днів прострочення. Суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про зазначення в рішенні, відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України, про нарахування відповідних відсотків від суми позики за кожний день користування позикою, починаючи з 16.05.2021 до моменту повної оплати основного боргу відповідачем, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, до задоволення не підлягають, оскільки відповідно до положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. З огляду на положення ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд висновує, що вирішення питання про зазначення в рішенні суду про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, віднесено до компетенції суду, який вирішував спір про стягнення боргу, а не суду, який в подальшому вирішує питання про стягнення відсотків за користування позикою, а тому в цій частині вимоги до задоволення не підлягають. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому судовий збір, який сплатив позивач при зверненні до суду, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial