Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алла Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що у липні 2023 року було заблоковано її банківську картку. З мобільного додатку «Дія» позивач дізналась про існування виконавчого провадження № [NUMBER], відкритого приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. на підставі виконавчого напису № 4901, вчиненого 25.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з позивача на користь відповідача суми заборгованості в загальному розмірі 23 223,23 грн. Позивач зазначає, що дійсно, 19.04.2022 між нею та ПАТ «Банк Русский Стандарт» був укладений кредитний договір про отримання кредиту в сумі 14 063,40 грн. Однак, вказані кошти позивачем були виплачені в повному обсязі, останній платіж був здійснений у 2013 році. Позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», адже, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус керувався нечинним законодавством, не перевіривши безспірність вимог та з пропуском строків позовної давності. На підставі викладеного, просила суд визнати спірний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 14.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 14.08.2023 забезпечений позов шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням № [NUMBER]. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач та треті особи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явились, причину своєї неявки суду не повідомили. Від відповідача відзив не надходив, однак надійшли пояснення, в яких він просить відмовити у задоволенні позову. Пояснень від третіх осіб до суду не надходили. За вищенаведених обставин суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за відсутності даних сторін по справі. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4901, про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 96650076 від 20.04.2012, укладеним з ПАТ «Банк Русский Стандарт», заборгованості за вказаним кредитним договором (а.с. 17). Як зазначено у виконавчому написі, правонаступником ПАТ «Банк Русский Стандарт» є АТ «Банк Форвард». Строк, за який проводиться стягнення за виконавчим написом: з 31.12.2018 по 31.03.2019. Загальна сума заборгованості, в тому числі плата за вчинення виконавчого напису, яка підлягає стягненню з боржника, складає 23 223,23 грн. Від представника відповідача - Караченцева А., надійшли пояснення, в яких він просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не надано контррозрахунку заборгованості, у разі, якщо вона не погоджується з розміром заборгованості; не надано доказів на підтвердження безспірності вимог, у зв`язку з чим її вимоги є необґрунтованими. З вказаного виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17. Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення стягувачем боржника про порушення кредитних зобов`язань. АТ «Банк Форвард», звертаючись до приватного нотаріуса за виконавчим написом, не надало підтвердження про отримання [PERSON] вимоги про сплату боргу, тому позивач була позбавлена можливості дізнатись про наявність такої вимоги, надати на неї свої заперечення та перевірити підстави виникнення цієї вимоги. Зі змісту оспорюваного виконавчого напису, що міститься в матеріалах справи, випливає, що з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 96650076 від 20.04.2012 за період з 31.12.2018 по 31.03.2019. Однак, вказаний договір був укладений 20.04.2012 між позивачем та ПАТ «Банк Русский Стандарт». При цьому, матеріали справи не містять та відповідачем не надано жодних доказів правонаступництва за вказаним кредитним договором. Крім того, в оспорюваному виконавчому написі датою кредитного договору № 96650076 вказано 20.04.2012, в той час як останній був укладений 19.04.2012, що підтверджується копією заяви (кредитного договору) (а.с. 18). Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору № 96650076, укладеного 19.04.2012 між позивачем та ПАТ «Банк Русский Стандарт», оскільки п. 2 Переліку з 22.02.2017 визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, якою визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, якими доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», на який послалася приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. у виконавчому написі № 4901 від 25.08.2021. Таким чином, станом на 25.08.2021 у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису щодо стягнення з позивача на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 96650076 від 19.04.2012. Окрім того, документів, що б обґрунтовували правильність розрахунку заборгованості та періоду виникнення заборгованості суду з боку відповідача надано не було, а отже у суду відсутні докази наявності безспірності заборгованості. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача, підписані Караченцевим А., як в.о. уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк Форвард» з огляду на нижченаведене. Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. До пояснень, наданих суду, не долучені повноваження Караченцева А. як виконуючого обов`язки уповноваженої особи. Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги ту обставину, що відповідачем не подано до суду жодних доказів щодо спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4901, вчинений 25.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. Зазначений виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, у тому числі й з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та пп. 3.1, 3.3 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом і не може бути змінений домовленістю сторін. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Згідно п. 3.4 Глави 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як зазначалося позивачем раніше, кредит вона брала у 2012 році, Відповідач звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису лише в 2021 році. Відтак, відповідачем було пропущено строки давності для звернення із заявою про вчинення виконавчого напису. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 073,60 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову - 536,80 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved