Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання бездіяльності протиправною, зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Устинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 04.02.2022 року. Зазначає, що відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України позивач прийняв спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця проживав разом із ним. Відповідно до ст. 1296 ЦК України позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, яка складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS] , що належала померлому на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 січня 2009 року у справі № 2-100/09. У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, оскільки на зазначену вище 1/2 частку квартири, яка належала померлому, було накладено арешт постановою державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції В1, від 17.11.2009 року, що підтверджується копією відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна. 19 квітня 2023 року позивач звернувся до Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту із належної померлому [PERSON] 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Металургійний відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) реорганізовано шляхом його приєднання до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 23 травня 2023 року позивачем отримано відповідь Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №51937, якою позивачу відмовлено у знятті арешту з майна, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено за строком зберігання, причому встановити на виконання якого виконавчого документа було відкрито виконавче провадження теж неможливо. Зі змісту відповіді вбачається, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на належну померлому [PERSON] частку квартири [ADDRESS] було закінчено, а матеріали провадження знищено, що не дає можливості державному виконавцю зняти арешт з майна. Таким чином, завершуючи виконавче провадження, виконавець був зобов`язаний у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, зазначити про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Позивач зазначає, що вказаних дій вчинено не було, що є протиправною бездіяльністю, яка прямо порушує його права в частині отримання свідоцтва про право на спадщину. Відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, який втратив своє значення, оскільки з 2009 року жодного іншого виконавчого провадження, на виконання виконавчого документу, який було видано у 2009 році, не відкривалося. Тому, позивач змушений звернутись до суду з вищевказаною позовною заявою в якій просить суд визнати протиправною бездіяльність Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) зі зняття арешту з майна, яке належало [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та зняти арешт з майна, 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Ухвалою суду від 06 липня 2023 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідачу Саксаганському відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали суду про відкриття провадження, однак, на час розгляду справи, відповідач відзив чи свої пояснення/заперечення до суду не надав. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] являється батьком позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 04.12.1996 року. [INFO] батько позивача [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 04.02.2022 року видане Устинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено актовий запис №24. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилась його 1/2 частка квартири за адресою [ADDRESS] , яка належить йому на праві спільної сумісної власності відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.01.2009 року. Так, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, яка складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS] , що належала померлому на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 січня 2009 року у справі № 2-100/09. У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, оскільки на зазначену вище 1/2 частку квартири, яка належала померлому, було накладено арешт постановою державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції В1, від 17.11.2009 року, що підтверджується копією відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна. Позивач звернувся до Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту із належної померлому [PERSON] 1/2 частки квартири [ADDRESS] . 23 травня 2023 року позивачем отримано відповідь Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №51937, якою позивачу відмовлено у знятті арешту з майна, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено за строком зберігання. Відповідно до Відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, 1/2 частка квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, В1, 17.11.2009, Дзержинський відділ державної виконавчї служби Криворізького міського управління юстиції. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-26цс13. Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до частини першої-третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". При цьому, частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частиною першою статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30) Підставою подання позову у справі є спричинення порушення однієї із складових права власності, визначеної ч. 1 ст. 317 ЦК України, - права розпорядження майном. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року в справі 755/6302/19 (провадження № 61-11244св20). Як встановлено судом, арешт на спадкове майно, був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, В1, 17.11.2009, Дзержинський відділ державної виконавчї служби Криворізького міського управління юстиції, боржником у виконавчому провадженні був померлий [PERSON] . На даний час виконавче провадження не здійснюється, а відтак потреби в арешті не існує. Наявність обтяження (арешту) на 1/2 частки квартири перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті його батька, а також перешкоджає позивачу у здійсненні ним права власності на спадкове майно. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що підстав для існування арешту на даний час не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. З приводу вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) зі зняття арешту з майна, яке належало [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] суд зазначає наступне. Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний\~перелік підстав\~для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Вимога позивача [PERSON] , про зняття арешту з нерухомого майна, яку він ставить перед державним виконавцем, а саме підстава, яку зазначив позивач для зняття арешту з нерухомого майна, не входить до переліку підставі для зняття такого арешту, передбаченого ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», про що і зазначив Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в своїй відповіді від 23.05.2023 року №51937. Тобто, суд дійшов висновку, що відмовляючи [PERSON] в знятті арешту, виконавча служба діяла в межах своїх повноважень, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльність Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зі зняття арешту з майна, яке належало [PERSON] і задоволення позовних вимог в цій частині. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною, зняття арешту з майна, підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial