Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

До суду 02.11.2023 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 27.08.2013 року, який був зареєстрований реєстратором шлюбів [PERSON] в м.Нікосія Муніципалітету Ларнака Республіки Кіпр, про що видано свідоцтво про шлюб № [NUMBER] , на якому 27.08.2013 року проставлено апостиль за №236664/13. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю. Під час сімейного життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, несумісність характерів, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалася та існує формально. Примирення між сторонами неможливе, оскільки сімейне життя не налагоджувалося, тому позивачка просила не надавати часу для примирення. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Сторони тривалий час проживають окремо, сумісного господарства не ведуть. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, [PERSON] змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Матеріали позову суддя отримала 03.11.2023 року. 06.11.2023 року представником позивачки суду була надана уточнена позовна заява. До суду 22.11.2023 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , по м.Одесі та Одеській області зареєстрованим/ знятим з реєстрації не значиться. Зазначену відповідь суддя отримала 23.11.2023 року. Ухвалою суду від 23.11.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 22.12.2023 року. У судове засідання призначене на 22.12.2023 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 18.01.2024 року. Через оголошення повітряної тривоги в м.Одесі та Одеській області, розгляд справи призначений на 18.01.2024 року було відкладено на 26.01.2024 року. У судове засідання призначене на 26.01.2024 року [PERSON] не з`явилася, в матеріалах справи містяться заява позивачки від 27.10.2023 року, та заяви представника позивачки - адвоката Берестового Є.В. від 17.01.2024 року та 25.01.2024 року, в яких останні позовні вимоги підтримали, просили розірвати шлюб, справу просили розглядати за їх відсутністю, не заперечували проти заочного розгляду справи. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзив суду не надав. Крім того, [PERSON] у судові засідання 22.12.2023 року, 18.01.2024 року та 26.01.2024 року був викликаний через оголошення у пресі. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 30.01.2024 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що 27.08.2013 року [PERSON] , громадянин Ізраїлю, та [PERSON] , громадянка України, уклали шлюб, який був зареєстрований реєстратором шлюбів [PERSON] в м.Нікосія Муніципалітету Ларнака Республіки Кіпр, про що видано свідоцтво про шлюб № [NUMBER] , на зазначеному свідоцтві про шлюб 27.08.2013 року проставлено апостиль за №236664/13 (а.с.3-5, 23-26). Від спільного\~шлюбу у\~сторін є\~малолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 28.01.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку, про що складено відповідний актовий запис №85 (а.с.10). Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] , відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за №5105-5002814316 від 14.06.2023 року, проживає за адресою: [ADDRESS] . З позову вбачається, що подружжя проживало разом за адресою: [ADDRESS] , та зазначена адреса є останнє відомим місцем проживання відповідача [PERSON] . Згідно зі ст.3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» п. 1 Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Вищевикладене означає, що розірвання шлюбу в Україні не залежить від громадянства подружжя і буде здійснюватися на підставах і в порядку, передбачених Гл. 11 СК. Сторони тривалий час часу проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. На даний час син проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за №5105-5002814352 від 14.06.2023 року. Таким чином, примирення між позивачем та відповідачем неможливе, спорів про поділ майна та місце проживання дитини між сторонами на час розгляду справи не існує. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Питання щодо визначення місця проживання дитини судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачкою не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходила. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved