Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

11 січня 2024 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 9000,00 щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 29 серпня 2009 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, під час якого народився син [PERSON] , [INFO] . З квітня 2016 року сторони разом не проживають та жодних відносин не підтримують. 22 лютого 2018 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова шлюб було розірвано. Син проживає разом з батьком та повністю перебуває на його утриманні, відповідач не бере фінансової участі у забезпеченні потреб сина. Ухвалою судді від 17 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк подала відзив, у якому частково визнала позовні вимоги у розмірі 1/4 її щомісячного заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, у поданому до суду відзиві просила розглядати справу за її відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач та відповідач 29 серпня 2009 року зареєстрували шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис №2076. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2018 року шлюб між сторонами розірвано. В обґрунтування позову позивач стверджує, що ще до розірвання шлюбу він та відповідач разом не проживали, за взаємною згодою сторін було визначено місце проживання неповнолітнього сина разом із батьком, який повністю матеріально його забезпечував. Однак у травні 2023 року позивач втратив роботу, разом із можливістю належним чином забезпечувати потреби сина. Відповідач хоч і приймає участь у житті сина, проте фінансового забезпечення його потреб не здійснює. Судом беруться до уваги такі його доводи, оскільки їх частково визнала відповідач, яка по суті не заперечила щодо стягнення з неї аліментів на користь позивача, заперечуючи лише їх розмір. У поданому до суду відзиві вона зазначила, що надає сину кошти для власних потреб, але без відома батька. Окрім того, вона вказала, що її доходу недостатньо для забезпечення вимог позивача у повній мірі. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) З огляду на наведене, проаналізувавши встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача аліментів на користь позивача на утримання їх спільної неповнолітньої дитини. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд у відповідності до ч.1 ст. 182 СК України враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, судом приймаються до уваги також положення ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, згідно з якими розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також судом беруться до уваги положення ч. 5 ст. 183 ст. 182 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Зважаючи на встановлений ст. 180 Сімейного кодексу України спільний обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн., а саме за ставками судового збору, що діяли на момент звернення позивача із даним позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial