Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

У грудні 2021 року АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті вартості за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. На обґрунтування позову вказувалося, що відповідач є споживачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] по о/р № 163318, які надавалися Кременчуцькою філією АТ «Полтаваобленерго» до 24 квітня 2019 року включно. Зазначалося, що позивач надає відповідачу такі послуги у повному обсязі у відповідності до якісних показників згідно вимог нормативно-технічних документів, а відповідачі, в свою чергу, зобов`язані щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця розрахуватися з позивачем за спожиті послуги з теплопостачання. Однак відповідачі всупереч п. 18 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21 липня 2005 р. за № 630, не виконують обов`язки та не оплачують своєчасно і у повному обсязі вартість наданих позивачем послуг. Станом на 10 листопада 2021 року відповідач має заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожиті в період з березня 2018 року по травень 2019 року у розмірі 7600,67 грн., із них: - за послугу централізованого опалення 7\~093,32 грн.; - за послугу централізованого постачання гарячої води 507,35 грн. У результаті несвоєчасної сплати зв комунальні послуги позивачем були нараховані інфляційні втрати, що склали 1147,25 грн., а також були нараховані 3% річних в розмірі 505,23 грн. Загалом сума боргу склала 9253,15 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь борг по оплаті вартості за надані послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі 7600,67 грн., із них: - за послугу централізованого опалення 7093,32 грн.; - за послугу централізованого постачання гарячої води 507,35 грн., а також суму встановленого індексу інфляції 1147,25 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 505,23 грн. та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 18 січня 2022 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, залучено сторін у справі, призначено судове засідання (а.с. 26). Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 березня 2022 року стягнуто на користь позивача заборгованість по оплаті вартості за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії станом на 10 листопада 2021 року за період з 01 грудня 2018 по 24 квітня 2019 року, а саме по оплаті вартості наданих позивачем послуг з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення у розмірі 7093,32 грн. та централізованого постачання гарячої води у розмірі 507,35 грн., інфляційне збільшення по наданим послугам на суму 1147,25 грн. та 3 % річних від простроченої суми заборгованості по оплаті вартості за послуги на суму 505,23 грн., і кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2270 грн. (а.с. 40-42). Ухвалою суду від 21 березня 2022 року визнано описку у резолютивній частині рішення суду від 21 березня 2022 року в частині прізвища, імені та по-батькові відповідача. Внесено відповідні виправлення в рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 березня 2022 року, зазначивши правильно наступне речення в резолютивній частині: стягнути з [PERSON] на користь АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії заборгованість по оплаті вартості за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії станом на 10 листопада 2021 року за період з 01 грудня 2018 по 24 квітня 2019 року, а саме по оплаті вартості наданих позивачем послуг з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення у розмірі 7093,32 грн. та централізованого постачання гарячої води у розмірі 507,35 грн., інфляційне збільшення по наданим послугам на суму 1147,25 грн. та 3% річних від простроченої суми заборгованості по оплаті вартості за послуги на суму 505,23 грн., і кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2270 грн. (а.с. 43). 14 серпня 2023 року до суду звернулася [PERSON] із заявою про перегляд заочного рішення суду від 21 березня 2022 року (а.с. 59-60) та із заявою про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду (а.с. 61). У заяві про перегляд заочного рішення суду представник відповідача [PERSON] [PERSON] вказав, що [PERSON] з 05.08.2014 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З державного реєстру речових прав від 08.08.2023 року вбачається, що власником квартири [ADDRESS] з 28.03.2018 року є [PERSON] , тобто помилковим є висновки суду про отримання [PERSON] послуг від позивача по справі. Просив скасувати заочне рішення у справі. Ухвалою суду від 16 серпня 2023 року прийнято заяву про перегляд заочного рішення суду, відкрито провадження у справі, залучено сторін, призначено судове засідання (а.с. 69). 30 серпня 2023 року до суду від АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії надійшло клопотання про заміну первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] (а.с. 89). Ухвалою суду від 30 серпня 2023 року задоволено заяву [PERSON] про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, поновлено судом такий строк. Скасовано заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 березня 2022 року. Замінено відповідача у справі [PERSON] належним відповідачем [PERSON] , призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 93). 30 жовтня 2023 року до суду від представника заявника [PERSON] [PERSON] було подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі. Просив ухвалити додаткове рішення у справі про стягнення з АТ «Полтаваобленерго» на користь [PERSON] судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 536,80 грн., 35 грн. пов`язаних із забезпеченням доказів, 20\~500 грн. витрат з надання професійної правничої допомоги адвоката. Ухвалою суду від 10 листопада 2023 року заяву [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті вартості за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води залишено без задоволення (а.с. 140-141). У судове засідання представник позивача АТ «Полтаваобленерго» не прибув, представник позивача - Кравченко Я.Ю. позов до [PERSON] підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені у ньому, та розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув повторно з невідомих суду причин. Був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом надання оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також засобами рекомендованого поштового зв`язку (а.с. 148). Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено поняття та порядок надання послуги з постачання теплової енергії, зокрема: 1. Одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. 2. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. 3. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. 4. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. 5. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. 6. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Порядок надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення визначено Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. за № 630 (з наступними змінами та доповненнями). Згідно п. 1 Правил централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. У п. 3 Правил встановлено, що послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини третьої статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно ч. 3 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якість комунальної послуги повинна відповідати вимогам, встановленим цим Законом, іншими актами законодавства та договором. Обов`язок забезпечення відповідності якості комунальної послуги встановленим вимогам покладається на виконавця такої послуги. Обов`язок забезпечення відповідності якості послуги з управління встановленим вимогам та договору покладається на управителя багатоквартирного будинку. Захист прав споживачів житлово-комунальних послуг здійснюється уповноваженим центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів. Як визначено у п. 6 Правил послуги з централізованого опалення повинні відповідати - нормативній температурі повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу) за умови їх утеплення споживачами та вжиття власником (балансоутримувачем) будинку та/або виконавцем заходів до утеплення місць загального користування будинку. Відповідно п. 11 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: - у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); - у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; - у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. За наявності витоків із загально будинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку або не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено. У п. 12 Правил визначено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: - у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); - у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; - у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. Згідно п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем. Після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування. У відповідності до п. 18 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 споживачі, яким надаються послуги з теплопостачання у вигляді гарячого водопостачання та опалення повинні не пізніше не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] з 28 березня 2018 року є власником квартири [ADDRESS] . Даний факт постає з інформаційної довідки № 341940540 від 08.08.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 65). Крім того, [PERSON] є споживачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] по о/р № 163318, які надавалися Кременчуцькою об`єднаною філією АТ «Полтаваобленерго» до 24 квітня 2019 року включно. Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень цивільного законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України. Тобто, зазначені положення законодавства встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Як постає із матеріалів справи, між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли правовідносини по наданню з однієї сторони, та споживанню з іншої сторони, комунальних послуг по централізованому постачанню теплової енергії у вигляді опалення та постачання гарячої води, які підпадають під регулювання Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила). Відповідач [PERSON] , як споживач послуг, всупереч вимогам п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не сплачував вартість наданих позивачем послуг, внаслідок чого виникла заборгованість по оплаті вартості наданої позивачем послуги з централізованого постачання теплової енергії. Станом на 10 листопада 2021 року позивачем обчислено розмір боргу відповідача по оплаті вартості за надані послуги з 01 березня 2018 року по 24 квітня 2019 року з централізованого постачання теплової енергії на суму 7600,67 грн., із них: - за послугу централізованого опалення 7\~093,32 грн.; - за послугу централізованого постачання гарячої води 507,35 грн. У результаті несвоєчасної сплати за комунальні послуги позивачем були нараховані інфляційні втрати, що склали 1147,25 грн., а також були нараховані 3% річних в розмірі 505,23 грн. Таким чином загальна сума боргу склала 9253,15 грн. При цьому суд враховує, що індекс інфляції та розмір 3% річних обчислено позивачем відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Спір між сторонами щодо обчислення (розрахунку) розмірів заборгованості по оплаті вартості наданих позивачем послуг, індексу інфляції та розміру у 3% річних - відсутній. Станом на день розгляду справи відповідач не сплатив заборгованість по наданим позивачем послугам з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у повному обсязі. Крім того, суд констатує, що обчислення вартості послуг у зазначений період наявної заборгованості здійснювалося позивачем відповідно до встановлених за відповідними рішеннями органу місцевого самоврядування - Кременчуцької міської Ради тарифами, які не оскаржувалися відповідачами у судовому порядку, у тому числі відповідно до показників технічного пристрою для обліку спожитої послуги з постачання теплової енергії. Суд вважає, що відповідач [PERSON] фактично не виконує свої зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг. Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Інших боргів по оплаті наданих позивачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за інші періоди не має, враховуючи, що про такий факт позивач суд не повідомляв. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Спір між сторонами щодо обчислення розмірів заборгованості по оплаті наданих позивачем послуг відсутній. Суд вважає, що відповідач фактично порушив свої зобов`язання щодо своєчасної оплати одержаних комунальних послуг. Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин та позову. Крім того суд звертає увагу та зазначає наступне. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому термін дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України. При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 року»№ 540-IX було внесено зміни до законодавчих актів та зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон України набрав чинності 02.04.2020 року, до суду позивач звернувся 17 грудня 2021 року під час дії карантину, який був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на підставі Постанови КМУ від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Внаслідок дії цього Закону України усі вимоги, за якими припинився (сплив) трирічний строк загальної позовної давності під час дії карантину були продовжені. Крім того, згідно п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У спірних правовідносинах обов`язок споживача - відповідача у справі сплатити за надані позивачем послуги визначений ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - щомісяця, а тому заборгованість, яка існувала в межах трирічного строку позовної давності на день набрання чинності згаданого Закону України № 540-IX, 02.04.2020 року, тобто за даних обставин по зобов`язанням зі строком виконання з 01 березня 2018 року по 24 квітня 2019 року вважається такою, що позовна давність щодо них не спливла. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті вартості за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії станом на 10 листопада 2021 року за період з 01 березня 2018 року по 24 квітня 2019 року з централізованого постачання теплової енергії на суму 7600,67 грн., із них: - за послугу централізованого опалення 7\~093,32 грн.; - за послугу централізованого постачання гарячої води 507,35 грн., а також інфляційне збільшення по наданим послугам на суму 1147,25 грн. та 3% річних від простроченої суми заборгованості по оплаті вартості за послуги на суму 505,23 грн., і кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2270 грн. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог. Сторони у справі не подавали заяви про понесення ними інших судових витрат.

Outcome: approved