Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

Рух справи 23.11.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 16.11.2021, за підписом позивача в якій позивач просить суд: - визнати припиненим приватне обтяження рухомого майна, що зареєстроване 11.11.2019 за № 27200035: об`єкт обтяження - автомобіль легковий TOYOTA CAMRY, 2007, номер об`єкта: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , вид. Автозаводським РВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, 06.12.1995, місце реєстрації: [ADDRESS] ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 30.11.2021. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.12.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову В позові, зокрема, вказується, що [PERSON] є власницею автомобіля ТОYОТА САМRY, 2007 року випуску, [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , тип загальний легковий седан - В, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . При цьому, зазначається, що автомобіль ТОYОТА САМRY, 2007 року випуску, НЗ [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , зареєстрований за позивачем на підставі довідки-рахунку від 04.07.2013, отже на час придбання цього транспортного засобу у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження цього майна, та перереєстрований у зв`язку з переобладнанням для роботи на газовому пальному 03.05.2018 (довідка від 10.11.2021 № 31/16-14-3280). Разом з тим, зауважується, що у відповідності до Витягу про реєстрацію з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 63034330, на вказаний транспортний засіб 11.11.2019 зареєстровано приватне обтяження застава рухомого майна, на підставі Договору відступлення, серія та номер: 991/К, виданий 11.11.2018, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». Позивач звертає увагу на те, що ураховуючи, що 11.11. року накладено обтяження на належний позивачу на праві власності автомобіль, який він набув на законних підставах 04.07.2013, тобто обтяження були встановлені більше ніж через шість років після придбання транспортного засобу, позивач позбавлений можливості здійснювати право власності на власний розсуд. Щодо правової позиції відповідача Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви із доданими до неї матеріалами отримав 21.07.2023, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 25). Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію відповідача щодо предмету спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , [PERSON] є власницею автомобіля ТОYОТА САМRY, 2007 року випуску, [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , тип загальний легковий седан - В (а.с. 8). За змістом довідки Територіального сервісного центру МВС № 5341 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавській області від 10.11.2021, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів України автомобіль ТОYОТА САМRY, 2007 року випуску, НЗ [NUMBER] , кузов № [NUMBER] зареєстрований на підставі довідки-рахунку 04.07.2013 та 03.05.2018 перереєстрований у зв`язку з переобладнанням для роботи на газовому пальному (а.с. 9). Як вбачається з долученого до матеріалів позову витягу № 63034330 від 11.11.2019 автомобіль ТОYОТА САМRY, 2007 року випуску, номер об`єкта: 6Т1ВЕ42К97Х446214 перебуває під забороною відчуження, тип обтяження: застава рухомого майна; зареєстровано: 11.11.2019 за № 27200035 реєстратором Бондаренко Юлій Йосипівна, Регіональна філія міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи»; документ-підстава: договір відступлення, серія та номер 991/К, виданий: 16.11.2018, видавник: «Росвен Інвест Україна»; боржник: [PERSON] ; код: [NUMBER] (а.с. 10). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.12.2021 у ТОВ «Росвен Інвест Україна» витребувано копію договору відступлення прав вимоги № 991/К від 16.11.2018 та копію договору за яким відступлено борг з відповідним укладанням договору відступлення прав вимоги № 991/К від 16.11.2018. Станом на день винесення судового рішення від ТОВ «Росвен Інвест Україна» доказів на виконання вказаної ухвали суду не надійшло, як і повідомлення про відсутність можливості подати доказ, який витребовує суд. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України). Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Положеннями ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, непорушність права власності є беззаперечною. З матеріалів справи вбачається, що на належний позивачу на праві власності з 2013 року автомобіль 11.11.2019 було зареєстроване обтяження у виді застави рухомого майна, чим порушується його право власності. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до вимог ст. 3 цього Закону заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Право застави виникає з моменту укладання договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та впливає на чинність договору застави (ст. 16 Закону України «Про заставу»). Згідно з ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що становлять предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу й у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Згідно з ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо іншого не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач дав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Згідно з ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» в разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням боржником предмета застави. У іншому випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. З матеріалів справи не вбачається, що на момент реєстрації права власності позивача на спірний транспортний засіб останній перебував під обтяженням. На виконання вимог ухвали суду відповідачем у справі копію договору відступлення прав вимоги № 991/К від 16.11.2018 та копію договору за яким відступлено борг з відповідним укладанням договору відступлення прав вимоги № 991/К від 16.11.2018, - суду не надано. Частиною 1 статті 84 ЦПК України передбачено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Отже, матеріалами справи не доведено, що на момент набуття позивачем у власність автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відомості про його обтяження. Порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830. Внесення відомостей до Державного реєстру про припинення обтяжень регулюється п.п. 24-27 зазначеного Порядку. Так, зокрема, у п. 24 Порядку передбачено, що відомості про припинення обтяження реєструються на підставі судового рішення або заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. На підставі судового рішення або заяви щодо припинення обтяження виключенню підлягає запис стосовно всього рухомого майна, що є предметом обтяження. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору відповідну заяву для припинення обтяження та виключення його з Реєстру, крім випадку, коли державну реєстрацію припинення обтяження на підставі судового рішення вже проведено. Відомості про припинення обтяження на підставі судового рішення можуть бути зареєстровані також за заявою боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, або самостійно реєстратором у зв`язку з отриманням судового рішення в своєму електронному кабінеті в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами. Записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Відповідно до ч. 3 ст. 44 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. При цьому, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 43 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача. Держатель або реєстратор Державного реєстру вносить запис до Державного реєстру про відомості, що містяться в заяві обтяжувача. Запису присвоюється реєстраційний номер. Відповідно до ч. 7 ст. 43 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателю та реєстраторам Державного реєстру забороняється вимагати від обтяжувача подання додаткових документів чи інформації, а також перевіряти достовірність і обґрунтованість відомостей, що містяться в заяві. Обтяжувач несе відповідальність згідно із законом за достовірність відомостей, що містяться в заяві. Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 63034330 від 11.11.2019, обтяжувачем за реєстраційним записом № 27200035 від 11.11.2019, про припинення якого просить позивач, є ТОВ «Росвен Інвест Україна» (відповідач). При цьому, вилучення спірного запису, як приватного обтяження, можливе шляхом подання саме Обтяжувачем електронної заяви до ДП «НАІС» добровільно, або на виконання рішення суду. Враховуючи викладене, єдиним належним суб`єктом, на якого законом покладено обов`язок щодо здійснення реєстрації відомостей про припинення/змін обтяження є обтяжувач (в даному випадку ТОВ «Росвен Інвест Україна» ). За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) вказано, що: "кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта". У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 695/3790/15-ц (провадження № 61-7769св18) зазначено, що: "дійсно записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Проте у справі, яка переглядається, ефективним способом захисту порушених прав позивача було пред`явлення позову про визнання іпотеки такою, що припинена (оскільки щодо цього існував спір, про що свідчить факт зміни позивачем підстав та предмета позову), а не визнання припиненим договору іпотеки, а також - про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Підстави для зобов`язання нотаріуса вчиняти певні дії відсутні, оскільки у випадку одержання відповідної заяви та підтверджуючих документів або за наявності рішення суду нотаріус сам повинен зняти заборону відчуження майна та провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також - припинити інше речове право (іпотеку)". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що "спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано". Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги те, що з наявних в матеріалах справи письмових доказів, судом не встановлено факту наявності обтяження рухомого майна на час реєстрації права власності на автомобіль за позивачем, а також ту обставину, що відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування наведених доводів позивача, вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позивач є добросовісним набувачем транспортного засобу. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved