Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах з 14.01.2020 року по 05.07.2021 року. Під час звільнення повний розрахунок відповідачем зроблений не був. Станом на день складання позовної заяви заборгованість по заробітній платі складає 90027,57 гривень. Також позивач вважає, що відповідача має виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який складає за період з 06.07.2021 по 31.12.2023 року 251879,98 гривень. Позивач просить суд стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 90027,57 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.07.2021 по день постановлення рішення судом. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 січня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, витребувано у відповідача довідку про середньоденну заробітну плату та довідку про розмір заборгованості по заробітній платі. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заявлені позовні вимоги не визнає, вважає їх такими, що порушують його права та законні інтереси, з наступних підстав. Позивач дійсно перебував в трудових відносинах з відповідачем, відповідно до наказу від 05.07.2021 р. № 188к - позивач був звільнений. 05.07.2021 р. день звільнення не робочий день для [PERSON] . З вимогою про проведення розрахунку при звільненні не звертався. Звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважатипред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем усіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Про вимогу про розрахунок з позивачем, відповідачу стало відомо коли ознайомився, в особистому кабінеті «Електронний суд», з ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, яка 11 січня 2024 року була викладена через «Електронний суд». Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за ст. 117 КЗПП України наступає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноваженого ним орган). Таким чином, за змістом статті 117 КЗпП України відповідальність роботодавця за несвоєчасну виплату належних звільненому працівникові сум настає за умови наявності вини відповідача. Оскільки працівник в день звільнення не працював, з вимогою про розрахунок, належним чином, до роботодавця не звертався, то, враховуючі положення частини першої статті 116 КЗпП України, виплата нарахованих сум повинна бути проведена не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим ним вимоги про розрахунок. Проте після звільнення з вимогою про розрахунок позивач не звертався. Крім того, позивач висовуючи вимогу про стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач зазначає період затримки розрахунку при звільненні з 05.07.2021 по день постановлення рішення судом, у той же час період розрахунку відшкодування, передбачений ст. 117 КЗпП України, обмежений, він повинен бути не більше шести місяців, з моменту заявленої вимоги відповідно до ст. 116 КЗпП України. \~ \~ \~ \~Представник відповідача просить суд при вирішенні даної справи застосувати принцип розумної співмірності та пропорційності, як то наголошують численні постанови Верховного суду України. Застосування принципу співмірності при вирішенні трудових спорів спричинене тим, що недобросовісними (недобромисними) можуть бути не тільки роботодавці, але й працівники. \~ \~ \~ \~Представник відповідача просить суд у позовних вимогах [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити, застосувати шестимісячний строк для стягнення середнього заробітку та застосувавши принцип розумної співмірності та пропорційності при визначенні суми середнього заробітку належного позивачеві, шляхом зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. До судового засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, та просить винести рішення по суті справи у відповідності до норм чинного законодавства. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ [PERSON] перебував з ТОВ «Краснолиманське» у трудових відносинах з 14.01.2020 року по 05.07.2021 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки ТОВ «Краснолиманське» за № 48 від 19.01.2024 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з січня 2020 року по липень 2021 року становить 94881,61 гривень, з яких заробітна плата 90027,57 гривень, компенсація за невикористану відпустку при звільненні 4854,04 гривень за 13 календарних днів. Сума заборгованості зазначена після утримань всіх обов`язкових податків та зборів. У статті 55 Конституції України\~вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~статті 2 КЗпП\~працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до ст.47 КЗпП\~(в редакції, що діяла станом на день звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~статті 116\~цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що на дату звільнення позивача заборгованість по заробітній платі [PERSON] складала 94881,61 гривень, заборгованість станом на дату розгляду справи не сплачена. Позивач просив суд стягнути заборгованість в розмірі 90027,57 гривень, проте суд вважає за необхідне стягнути заборгованість в розмірі 94881,61 гривень, оскільки довідка про загальну суму заборгованості була надана на вимогу суду, та це не виходом за межі позовних вимог. Сума заборгованості нарахована вже за винятком податків та зборів. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1\~ст.116 КЗпП\~(в редакції, що діяла станом на день звільнення позивача) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивачем заявлено період з 05.07.2021 по день постановлення рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи позивач в день звільнення не працював, звільнення відбувалось без його участі. Від імені [PERSON] за довіреністю діяла повірена особа, яка 05.07.2021 року звернулася до відповідача з заявою про звільнення позивача за власним бажанням. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Оскільки позивач в день звільнення не працював, то днем звернення працівника в даній справі слід вважати день отримання відповідачем пред`явленої через суд вимоги про розрахунок. Таким днем є 11.01.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Таким чином періодом, за який суд може стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є 12.01.2024 року (наступний день після отримання вимоги) 07 лютого 2024 року (день постановлення рішення суду) що складає 19 робочих днів. Відповідно до довідки ТОВ «Краснолиманске» від 19.01.2024 року середньоденна заробітна плата позивача складає 454,14 гривні. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить: 454,14 * 19=8628,66 гривень. Суд звертає увагу, що невиплата звільненому\~працівникові всіх\~сум,\~що належать\~йому від\~власника або\~уповноваженого ним\~органу,\~є триваючим\~правопорушенням,\~а отже,\~працівник може\~визначити остаточний\~обсяг своїх\~вимог лише\~на момент\~припинення такого\~правопорушення,\~яким є\~день фактичного\~розрахунку,\~що узгоджується\~з правовою\~позицією викладеною\~в рішенні\~Конституційного Суду\~України від\~22\~лютого 2012\~року у\~справі №\~1-5/2012. Відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial