Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

19 вересня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 серпня 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і [PERSON] за допомогою веб-сайту (creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 0779-3524. Зазначений кредитний договір разом із правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Згідно умов договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит в сумі 15 000,00 грн; строк кредитування 300 днів; заявлений строк (обраний позичальником в момент укладання кредитного договору строк користування кредитом протягом якого: 1) може бути використано право користування кредитом за зниженою процентною ставкою; 2) в останній календарний день заявленого строку позичальник зобов`язується сплачувати нараховані проценти за користування кредитом) 20 днів; знижена % ставка 2,00 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день. В подальшому, відповідач всупереч умовам кредитного договору, ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами кредитного договору. Таким чином, станом на 07 вересня 2023 року, загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі кредитного договору (сума кредиту і процентів), становлять 111600,00 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом 15 000,00 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами 96 600,00 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 0779-3524 від 24.08.2021 року в розмірі 111 600,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 15000,00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 96600,00 грн та понесені судові витрати. Заочним рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 09 листопада 2023 року позов задоволено, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 0779-3524 від 24 серпня 2021 року у розмірі 111600 грн та судовий збір у розмірі 2147,20 грн. 07 грудня 2023 року від представника [PERSON] [PERSON] надійшла до суду заява про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 21 грудня 2023 року скасовано заочне рішення Локачинського районного суду Волинської області від 09 листопада 2023 року, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 29 січня 2024 року. 02 січня 2024 року представник відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позов не підлягає до задоволення, враховуючи положення п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відсотки за кредитом з 27 лютого 2022 року нараховані безпідставно, оскільки [PERSON] з 27 лютого 2022 року є військовослужбовцем, призваний на військову службу під час загальної мобілізації та направлений для проходження військової служби до військової частини. Вказує на те, що визначений договором про споживчий кредит № 0779-3524 від 24 серпня 2021 року розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки у розмірі 2-3%, реальна річна процентна ставка 626 474%, що в сумі заборгованість по відсотках становить 96600 грн, не є співрозмірним розміру кредиту 15000 грн, є несправедливим у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить встановленим обмеженням ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» та порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставки Національного банку України та становить більше ніж п`ятнадцять відсотків простроченого платежу. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що стверджується довідками про доставку електронного документу (а.с. 95, 96). Одночасно у позовній заяві просив розглянути її без участі представника позивача (а.с. 9). Відповідач та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку електронного документу в електронний кабінет представника (а.с. 98 зв). Про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Судом встановлено, що 24 серпня 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії №0779-3524 в електронній формі. Даний договір та правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з правилами на веб-сайті кредитодавця (https://creditkasa.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним. Позичальник даним підтверджує, що до укладення договору уважно ознайомився з текстом цього договору та правилами, а також отримав від кредитодавця інформацію , надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч. 2 ст. ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст.. 9,25 ЗУ «Про споживче кредитування» , що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (а.с. 14-17). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з п. 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За п. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 1 Закону України "Про електронну комерцію"). Електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто ведення алфавітно-цифрової послідовності даних (пароль). Водночас такий договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо істотних умов договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А215. Окрім того, сторонами не оспорюється факт укладення договору про відкриття кредитної лінії №0779-3524 від 24 серпня 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] . Згідно умов вищевказаного договору від 24 серпня 2021 року сторони погодили такі його істотні умови: розмір кредитного ліміту 15000,00 грн (п.2.1.); розмір процентів за користування кредитом: стандартна ставка за кожен день користування кредитом 3%, знижена ставка 2% (п.2.4); строк користування кредитом за пільговою та/або зниженою ставкою 20 календарних днів (п.2.5); строк кредитування, тобто строк на який видається кредит 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (п.7.6). Також, договором передбачено, що невід`ємною його частиною є додатки: правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором відповідно до Методики НБУ. На виконання умов договору 24 серпня 2021 року відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 15000 гривень шляхом перерахунку на його банківський рахунок за допомогою системи EasyPay ТзОВ «ФК «Контрактовий дім», що підтверджується довідкою про успішність операцій ТзОВ «Контрактовий дім» від 15.09.2023 року вих. № 3236 та довідкою про перерахування суми кредиту № 0779-3524 від 24.08.2021 року (а.с. 23-27, 29). Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, як зазначає позивач, [PERSON] не виконав свого обов`язку та не повернув наданий кpeдит в строки, передбачений договором. Як вбачається\~із довідки\~про укладений\~договір,\~відповідно до\~якого надана\~фінансова послуга,\~а саме\~на надання\~коштів у\~позику,\~в тому\~числі і\~на умовах\~фінансового кредиту,\~станом на\~07.09.2023\~року у\~ [PERSON] \~виникла заборгованість\~перед ТОВ\~«Укр Кредит\~Фінанс» в\~розмірі 111600\~грн,\~з яких\~15000\~грн \~основний борг,\~96600\~грн.\~ прострочена\~заборгованість за\~нарахованими процентами\~(а.с.\~30-35).\~Нарахування відсотків\~за користування\~кредитом здійснювалось\~з 24.08.2021\~по 12.09.2021\~за зниженою\~ставкою 2%,\~з 13.09.2021\~по 23.02.2022\~ за\~стандартною ставкою\~3%,\~з 24.02.2022\~по 24.04.2022\~-\~0\~%,\~з 25.04.2022\~по 19.06.2022\~ за\~зниженою ставкою\~2%. Відсотки кредитодавець\~нараховував лише\~до закінчення\~строку кредиту,\~тобто до\~19.06.2022\~року.\~Відповідачем взагалі\~не вживалися\~заходи до\~погашення кредиту\~та не\~вносилися періодичні\~платежі. Позивачем при цьому не нараховувались ні штрафи, ні комісії з прострочення виконання зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи оферту Банку відповідач підписом у заяві визнає та погоджується на запропоновані Банком умови. Визнання угоди відповідачем є факт користування картрахунку та використання кредитних коштів, що узгоджується з вимогами, передбаченими ч. 2 ст. 642 ЦК України, згідно яких, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, представник відповідача не погоджується із нарахуванням відсотків по вказаному договору, стверджує, що відповідачу безпідставно нараховані відсотки за кредитом з 27.02.2022 року, оскільки він звільнений від сплати цього платежу на підставі ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року № 1357-IX, який набрав чинності 23 квітня 2021 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Останніми змінами, які набрали чинності 19 серпня 2022 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено словами «крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Відповідно до абз. 5ст. 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 дійшла висновку, що навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і також є особливим періодом. Згідно копії довідки № 1/2170 від 10.11.2023 року виданої першим відділом [INFO] , [PERSON] , 1986 року народження, відповідно до наказу начальника [INFO] від 27.02.2022 року №25-од призваний на військову службу під час загальної мобілізації та направлений для проходження військової служби до в/ч А. (а.с. 67). У довідці також зазначено, що вона дає право членам сімей військовозобов`язаних, призваних на військову службу під час загальної мобілізації, у воєнний час, на гарантії, пільги і привілеї, визначені чинним законодавством. Таким чином, [PERSON] з 27.02.2022 та станом на час розгляду справи має статус військовослужбовця Збройних Сил України, а тому на нього поширювались пільги, передбачені п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто до нього не може застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій і пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Відтак, суд дійшов висновку про те, що не підлягають стягненню відсотки за користування кредитом протягом періоду з 27.02.2022 по 19.06.2022 року, нарахування яких відображено у довідці про укладений договір станом на 07.09.2023 року (а.с 30-35). Оскільки з 24.02.2022 року по 24.04.2022 року відсотки не нараховувалися, то нараховані відсотки за користування кредитом за період з 25.04.2022 року по 19.06.2022 року (п.7.6) у сумі 16800 грн стягненню не підлягають. Доводи представника відповідача про те, що заборгованість по відсотках не є співрозмірною розміру кредиту, є несправедливою та порушує принцип розумності та добросовісності суд відхиляє, з огляду на наступне. Законом, який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері є Закон України «Про споживче кредитування» (надалі - ЗУ «Про споживче кредитування»). Згідно із ч.1, 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» (на момент укладення договору) споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно зі статтями 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Також представник відповідача посилається на 2 ч. ст.. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем не нараховувалась неустойка (штраф, пеня) і комісія, а тому вищевказані норми не підлягають застосуванню. Таким чином, посилання відповідача у відзиві на позовну заяву, що нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів не заслуговують на увагу, оскільки укладаючи кредитний договір відповідач підтвердив, що до укладання Договору уважно ознайомився з текстом цього Договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, частиною другою статті 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» на сайті, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов`язковими для Позичальника (п.п. 7.2., 7.2.1., 7.2.2. п. 7 Договору ). Окрім того, відповідно до статті 15 ЗУ «Про споживче кредитування» відповідач мав право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про відкриття кредитної лінії без пояснення причин. Вказане право відповідача на відмову від договору також дублюється у пункті 4.1 договору про відкриття кредитної лінії №0779-3524 від 24.08.2021 року. Проте, відповідач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення договору не відкликав, не звертався до позивача за додатковим роз`ясненням положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто не скористався цим своїм правом. Таким чином, договір був укладений у спосіб, передбачений чинним законодавством, з дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які не порушують вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування». Отже,\~підсумовуючи вищевикладене\~та враховуючи,\~що у\~судовому засіданні\~знайшов підтвердження\~факт користування\~кредитними коштами\~та невиконання\~відповідачем своїх\~зобов`язань\~за кредитним\~договором №0779-3524 від 24 серпня 2021 року щодо\~повернення кредитних\~коштів та\~сплати відсотків\~за користування\~кредитними коштами,\~що суттєво\~порушує взяті\~на себе\~договірні зобов`язання,\~а також\~порушує права\~та законні\~інтереси кредитодавця\~у спірних\~правовідносинах,\~а також\~і те,\~що відсотки\~за користування\~кредитними коштами\~починаючи з\~25\~квітня 2022\~року нараховувалися\~безпідставно,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~слід задовольнити\~частково,\~стягнувши з\~ [PERSON] \~на користь\~позивача заборгованість\~за кредитним\~договором в\~сумі 94800 грн, з яких: з яких 15000 грн основний борг, 79800 грн заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1823,96 грн На підставі ст. ст. 526, 549, 610, 611, 625, 626, 628, 629, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial