Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 16 серпня 2007 року було укладено кредитний договір №DNG0G200002250, згідно до умов якого АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 9 000 доларів США на термін до 13 серпня 2037 року, а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки і в порядку, встановленими кредитним договором. Зазначає, що позивач зобов`язання за цим договором виконав у повному обсязі та надав кредит, а відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» було укладено договір факторингу №1 від 01 листопада 2007 року, а 25 квітня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено додаткову угоду до вищевказаного договору факторингу, та на цей час кредитором за кредитним договором №DNG0G200002250 від 16 серпня 2007 року та договором забезпечення є АТ КБ «ПриватБанк». У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 07 вересня 2023 року має заборгованість в розмірі 26\~887,76 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) 8\~858,38 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 11\~153,38 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом 2 376 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 4\~500 доларів США. У зв`язку з вищезазначеним він звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість саме у розмірі 22\~961,45 доларів США за кредитним договором №DNG0G200002250 від 16 серпня 2007 року, яка складається з: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) 8\~858,38 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 11 153,38 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом 2\~376 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 03 червня 2014 року по 18 листопада 2014 року 573,69 доларів США, а також стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 26 грудня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача надав суду заяву, у якій просив розглядати справу без аудіо/відефіксації, а також підтримав позовну заяву в повному обсязі та просив її задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 29 січня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 16 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNG0G200002250, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 9 000 доларів США., зі сплатою відсотків за користування кредитом, терміном до 13 серпня 2037 року (а. с. 15-17). Банк свої зобов`язання за кредитним договором №DNG0G200002250 від 16 серпня 2007 року виконав, надавши [PERSON] кредит в сумі 9 000 доларів США зі строком виконання до 13 серпня 2037 року, що підтверджується заявою на видачу готівки №02 та ордером розпорядження №DNG0G200002250 від 16 серпня 2007 року для зарахування на рахунок [PERSON] з призначенням платежу: перерахування коштів згідно кредитного договору №DNG0G200002250 від 16 серпня 2007 року (а. с. 18). Матеріалами справи підтверджено, що 01 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» було укладено договір факторингу №1 від 01 листопада 2007 року, згідно умов якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» відступає ЗАТ «Акцент-Банк» у повному обсязі права вимоги до божників, що випливають з договорів, перелік яких визначено у додатку №1 до цього договору (а. с. 19-20). Також судом встановлено, що 25 квітня 2014 року між ПАТ «Акцент Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір уступки прав вимог №7, відповідно умов якого, кредитором за кредитним договором №DNG0G200002250 є ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 21-24). Як вбачається зі змісту «Загальних положень» Статуту АБ КБ «Приватбанк» - банк є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ КБ «Приватбанк» (а. с 6-7). Згідно з розрахунком заборгованості за договором №DNG0G200002250 від 16 серпня 2007 року загальна сума заборгованості по кредитному договору станом на 07 вересня 2023 року складає 26\~887,76 доларів США та складається з: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) 8\~858,38 доларів США; заборгованості за процентами 11\~153,38 доларів США; заборгованості по комісії 2 376 доларів США; нарахованої пені 4 500 доларів США (а. с. 11-13). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Таким чином гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, при цьому відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка ним отримана. Суд також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16 про те, що укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству і суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Крім того, у цій постанові Великої Палати Верховного Суду, а також у постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14 вказано, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. Тому, у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Крім того, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Отже, існування заборгованості за кредитним договором №DNG0G200002250 від 16 серпня 2007 року підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а відповідачем не було надано будь-яких заперечень та доказів з метою спростування обґрунтованості заявлених позовних вимог і наданого позивачем розрахунку. Крім того, розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази які б його спростовували або власні розрахунки відповідача у суду відсутні. Враховуючи те, що судом встановлено факти укладення між АТ «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON] кредитного договору, отримання відповідачем коштів за умовами вказаного договору, а також беручи до уваги факт непогашення відповідачем заборгованості за кредитом, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Отже, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позовна заява АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягає задоволенню в повному обсязі і з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню сума заборгованості в загальному розмірі 22\~961,45 доларів США. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги задоволення позовних вимог у повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору на загальну суму в розмірі 10 073,64 грн.

Outcome: approved