Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання договору довічного утримання недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 7.12.2018 року [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно вона заповіла своїй онуці [PERSON] , який був посвідчений державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Браславською О.Г. [INFO] спадкодавець [PERSON] померла. Після смерті спадкодавця позивач [PERSON] звернулась до нотаріального органу з заявою про прийняття спадщини, де дізналась, що спадкове майно - квартира [ADDRESS] зареєстроване на праві власності за [PERSON] . Як стало відомо, таке відчуження майна [PERSON] відбулось на підставі договору довічного утримання від 28.11.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баранець А.М. Крім того, того ж дня 28.11.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. було посвідчено заповіт, за змістом якого спадкодавець [PERSON] заповіла все своє майно, яке належить їй на праві власності, [PERSON] . Однак спадкодавець на той час мала проблеми з психічним здоров`ям і не могла усвідомлювати значення своїх дій і керуватись ними. З цього приводу вона неодноразово зверталась за медичною допомогою до лікарів і лікувалась в медичних установах. Ще за життя спадкодавець [PERSON] , зрозумівши, що її ошукали шахраї, звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про визнання даного договору довічного утримання недійсним, однак в ході розгляду справи вона померла і суддя Коренюк А.М. винесла ухвалу про закриття провадження у справі. За таких обставин просить визнати договір довічного утримання від 28.11.2018 року недійсним, оскільки спадкодавець [PERSON] в день його укладення не могла усвідомлювати значення своїх дій та керуватись ними, а також скасувати рішення про державну реєстрацію цього правочину як похідну вимогу від першої позовної вимоги. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилась, про розгляд справи була неодноразово повідомлена судом належним чином, але у направленому клопотанні до суду просила розглянути справу у її відсутність та у відсутність її представника у судових засіданнях (т.2, а.с.87), а у направленому відзиві до суду її представник [PERSON] повністю заперечував всім доводам позовної заяви і просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (т.1, а.с.94-100), додавши до відзиву додатки (т.1, а.с.101-120). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивач та його представник не надали суду докази, що спадкодавець [PERSON] в день укладення договору довічного утримання не могла розуміти значення своїх дій та керуватись ними. Призначені судом дві судово-психіатричні експертизи також однозначно не вказали такий стан здоров`я спадкодавця в день укладення спірного договору, а тільки зазначена ймовірність такого факту, що не є беззаперечним для задоволення позову. За таких обставин, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. 3-тя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баранець А.М. в судові засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена судом належним чином, але у направлених листах до суду просила розглянути справу у її відсутність (т.2, а.с.153; 159). Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] є онукою [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.1, ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1, ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1-2, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] була власницею квартири [ADDRESS] на піставі: 1/2 частина згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Харківської районної державної адміністрації м. Києва 19.10.1994 року; 1/2 частина згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 11.09.2007 року за реєстровим №4-913 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна 21.09.2007 року, про що вказано у п.2 договору довічного утримання від 28.11.2018 року (т.1, а.с.12). Як зазначає ч.1 та ч.3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч.1, ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Як регламентовано ч.1, ст.745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. 28.11.2018 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баранець А.М. і зареєстрований у реєстрі за №1172 (т.1, а.с.12-15). За даним договором [PERSON] передає у власність [PERSON] свою квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язується утримувати [PERSON] за свої кошти довічно. Даний правочин було зареєстровано приватним нотаріусом Баранець А.М. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.11.2018 року о 13:24:46 годин (т.1, а.с.16). Крім того, того ж дня 28.11.2018 року о 14 годині 40 хвилин приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. було посвідчено заповіт, за змістом якого спадкодавець [PERSON] , [INFO] , заповіла все своє майно, яке належить їй на праві власності, [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.10). В подальшому через 9 днів: 7.12.2018 року о 12-00 годин [PERSON] , [INFO] , склала заповіт, за яким все своє майно вона заповіла своїй онуці [PERSON] , [INFO] , який був посвідчений державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Браславською О.Г. і зареєстрований у реєстрі за №5-1472 (т.1, а.с.7). Даний заповіт був зареєстрований державним нотаріусом Браславською О.Г. 7.12.2018 року о 12-38 годин, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (т.1, а.с.8). Згідно ч.1, ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачає ч.1, ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1, ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 21.12.2018 року спадкодавець [PERSON] , [INFO] , померла, про що вказано у копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Дарницьким районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 21.12.2018 року (т.1, а.с.11). Після смерті спадкодавця позивач [PERSON] звернулась до нотаріального органу з заявою про прийняття спадщини, де дізналась, що спадкове майно - квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] . Як стало їй відомо, таке відчуження майна [PERSON] відбулось на підставі договору довічного утримання від 28.11.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баранець А.М. 19.02.2019 року був укладений договір купівлі-продажу квартири, за змістом якого [PERSON] продала, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баранець А.М. і зареєстрований у реєстрі за №83. Даний правочин був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.02.2019 року о 13:24:46 годин (т.1, а.с.38). Відповідно до ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ч.1, ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як рекомендує п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Таким чином, як зазначає законодавець, правила ст.225 ЦК України застосовуються до правочинів, які вчинені дієздатною особою, але за обставин, що свідчать про тимчасову наявність у неї такого стану, який призводить до дефектів у формуванні внутрішньої волі та її справжнього волевиявлення, а саме фізична особа перебувала у такому стані, що не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Отже, йдеться про тимчасовий стан, при якому людина внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій або керувати ними. Правочин, укладений в такому стані, не відображає справжньої волі особи щодо встановлення, припинення, тощо цивільних прав і обов`язків. Стан, при якому особа не усвідомлює своїх дій, може мати одну з трьох форм вияву: вольову, інтелектуальну і кумулятивну. Вольова форма виражається в тому, що особа, хоч і усвідомлює свої вчинки, більш або менш адекватно оцінює те, що відбувається навколо, але в той же час не може керувати своїми діями. Інтелектуальна форма вияву такого стану означає, що особа не розуміє значення своїх дій, хоча може керувати ними. При кумулятивній формі у людини відсутня здатність як розуміти значення своїх дій, так і керувати ними. Неспроможність дієздатної особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними може бути викликана різними обставинами: нервовим стресом, шоком від фізичної травми, алкогольним або наркотичним сп`янінням, тощо. Для визначення стану фізичної особи у момент укладення правочину суд за клопотанням учасника справи призначає судово-психіатричну експертизу, а при винесенні рішення про визнання правочину недійсним враховує зміст такого висновку та інші докази, що підтверджують перебування фізичної особи у момент укладання правочину у стані, за якого вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] обґрунтовують недійсність укладеного договору довічного утримання від 28.11.2018 року тим, що [PERSON] в момент підписання спірного правочину не могла усвідомлювати значення своїх дій та керуватись ними. Як доказ вказаного надали суду відповідь Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві від 17.02.2020 року, з якого вбачається, що з 14.02.2014 року по 26.10.2018 року [PERSON] по лінії „102" п`ять разів зверталась до працівників поліції з різних підстав (т.1, а.с.75-76). Крім того, за повідомленням Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві від 29.09.2021 року вбачається, що 17.09.2015 року двічі та 22.09.2015 року вона ще три рази зверталась до поліції щодо негативних відносин і подій її з її сином (т.2, а.с.41). Згідно медичної карти амбулаторного хворого №14498 від 23.09.2015 року [PERSON] спостерігалась лікарями інституту геронтології імені Д.Ф. Чеботарьова, діагнозтовано: зниження пам`яті, орієнтування в часі та просторі часткове; синдром зниження когнітивних функцій з психоорганічним синдромом; після огляду зав. відділенням встановлено у хворої клінічна картина синдрому когнітивного зниження, психоорганічний синдром, гіпертонічна хвороба ІІ ст. Ішемічна хвороба серця, кардіосклероз атеросклеротичний, гіпотиреоз, цукровий діабет ІІ типу; запис від 4.11.2016 року - скарги на зниження пам`яті, головокружіння, хиткість приходьбі (т.1, а.с.125-138). Відповідно до медичної карти амбулаторного хворого №69862 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні вікових змін нервової системи інституту геронтології імені Чеботарьова Д.Ф. з 28.09.2015 року по 26.10.2015 року з діагнозом: „синдром помірних когнітивних порушень. Дисциркуляторна гіпертонічна атеросклеротична енцефалопатія ІІ ст. з вестибуло-атактичним та церебрастенічним синдромами", висловлювала скарги на зниження пам`яті, підвищену роздратованість, плаксивість, дезорієнтована в часі (т.1, а.с.161-182). За змістом медичної карти амбулаторного хворого №69862 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні вікових змін нервової системи інституту геронтології імені Чеботарьова Д.Ф. з 3.11.2016 року по 21.11.2016 року з діагнозом: „синдром помірних когнітивних порушень. Дисциркуляторна гіпертонічна атеросклеротична енцефалопатія ІІ ст. з вестибуло-атактичним та церебрастенічним синдромами", висловлювала скарги на зниження пам`яті, головний біль, головокружіння, об`єктивно: хвора знаходиться у свідомості, відмічались порушення пам`яті на теперішні події (т.1, а.с.143-160). З медичної карти амбулаторного хворого без номера з КНП „Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" Дарницького району м. Києва [PERSON] спостерігалась лікарями з 27.01.2015 року по 10.12.2018 року з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ст., ішемічна хвороба серця, кардіосклероз атеросклеротичний, порушення, серцевого ритму, серцева недостатність. З 11 по 12.01.2018 року проходила обстеження в терапевтичному відділенні №1 Київської міської клінічної лікарні №1, де встановлено діагноз: хронічне порушення мозкового кровообігу, наслідки перенесеного ішемічного інсульту з розсіяною неврологічною симптоматикою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що спадкодавець [PERSON] є його матір`ю, до літа 2015 року стан здоров`я її був задовільний, а потім вона, проживаючи сама, впала, після чого він помістив її до лікарні, але після виписки її поведінка змінилась, вона стала всього боятись, їй марилось, що всі її хочуть обікрасти, не раз вона в цьому звинувачувала сина, неодноразово і безпідставно з цього приводу викликала працівників поліції, стала закривати міжкімнатні двери на пасок від халату, почала все ховати, викидала на вулицю записки з проханням звільнити її з в`язниці. Після лікування в 2015 році стан здоров`я її покращився, але в 2016 році все почалось спочатку: вона стала агресивною, без будь-яких підстав сварилась з оточуючими, поміняла ключі і замки вхідних дверей, тому що сказала, що до неї хтось ходить, потім вона почала тікати з дому і її розшукувала поліція. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою батьків позивача по дачі. Сім років потому вона припаркувала машину біля свого будинку і почула жіночий крик про допомогу: рятуйте, звільніть мене. Вона прийшла до будинку і до неї вийшла невідома жінка, як потім з`ясувалось померла [PERSON] , яка вела себе неадекватно. В будинку на ручках всіх дверей були зав`язані шнурки. Як потім пояснила мама позивачки, у [PERSON] такі психічні загострення бувають часто, а одного разу вночі вона (мати позивачки) прокинулась і побачила, як [PERSON] стояла біля неї, дивилась на неї і тримала подушку в руках, рідна сестра померлої також померла від шизофренії. Як пояснила свідок [PERSON] , вона нянчила дитину позивача і там же проживала померла [PERSON] , після смерті свого чоловіка вона стала вести неадекватно, недовіряла сину і багато речей передавала сусідам на зберігання. Після того як у 2015 році вона впала, неадекватність у її поведінці збільшилась, вона часто казала, що вона не в сина проживає, а у в`язниці і хоче на волю, казала, що син з невісткою хочуть її отруїти, хоча вони порядні люди і доглядали її, кілька разів вона тікала з квартири сина, а одного разу вночі свідок прокинулась і побачила стоячу біля себе [PERSON] з подушкою в руках. Свідок дуже перелякалась, зібрала свої речі і покинула квартиру. За змістом висновку судово-психіатричного експерта №4, складеного 23.02.2021 року Державною установою „Науково-дослідний інститут психіатрії МОЗ України", [PERSON] на момент укладання договору довічного утримання від 28.11.2018 року виявляла ознаки „Органічних психічних розладів судинного генезу з когнітивним зниженням". Визначити вплив зазначених психічних розладів на здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання договору 28.11.2018 року не є можливим. Дослідження індивідуально-психологічного стану особистості не є предметом судово-психіатричної експертизи. Воно відноситься до компетенції судових психологів експертів (т.2, а.с.5-13). В дослідницькій частині даного висновку експерти [PERSON] та [PERSON] зазначили, що з огляду на негативну динаміку сомато-неврологічного стану, відображену в амбулаторній карті з КНП „Центр первинної медико-санітарної допомоги №2", немає підстав вважати про покращення когнітивного функціонування у [PERSON] на час укладання оспорюваних правочинів у 2018 році. Натомість, запис сімейного лікаря від 27.11.2018 року (напередодні дня укладання правочину) свідчить про наявність у підекспертної гострого респіраторного захворювання з гіпертермією, катаральними явищами, гіпертонічним кризом, що поглиблювало наявні психічні порушення. Стан [PERSON] (згідно записів сімейного лікаря) покращився 10.12.2018 року. Крім того, достовірність медичної довідки форми 122/2 про проходження обов`язкових попереднього і періодичного психіатричних оглядів серії 2ААМ №121780 №45040 згідно з якою [PERSON] 28.11.2018 року оглядалась психіатром, який констатував, що „на обліку не перебувала та за медичною допомогою не зверталась", викликає сумніви, так як довідка оформлена з порушенням інструкції, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.2002 року №12 „Про затвердження Інструкції про проведення обов`язкових попереднього і періодичного психіатричних оглядів". У довідці не зазначено щодо якого виду діяльності [PERSON] проходила обов`язковий попередній чи періодичний психіатричний огляд, чи мала протипоказання до цього виду діяльності, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.09.2000 року №1465 „Про затвердження Порядку проведення обов`язкових попереднього і періодичного психіатричних оглядів і переліку медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність або оточуючих", Постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2012 року №924 „Про внесення змін до переліку медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність або оточуючих ". Проведення такого психіатричного огляду особи в стані сп`яніння, будь-якого гострого захворювання або загострення хронічних хвороб заборонено вищевказаними документами (т.2, а.с.12). Відповідно до висновку посмертної комплексної психолого-психіатричної експертизи №62-ц від 6.12.2023 року, складеного КНП КОР „ОПНМО", психологічний аналіз матеріалів цивільної справи дозволяє визначити, що підекспертна [PERSON] на момент укладання договору довічного утримання від 28.11.2018 року виявляла деяке зниження когнітивних процесів (уваги, пам`яті, мислення). В сфері особистості їй були притаманні такі індивідуально-психологічні особливості як егоцентризм, егоїзм, недовірливе відношення до рідних з легкістю актуалізації недоброзичливості з їх боку, орієнтація на власні критерії оцінок та формуванні на їх основі ідей, які важко коригуються, недостатня чутливість до нюансів переживань близьких їй людей та зниження здатності до міцних емоційних прихильностей (сина, невістки, онуки). Але, притаманні підекспертній індивідуально-психологічні особливості знівельовані патопсихологічним процесом внаслідок психічного захворювання, яке діагностовано лікарями судово-психіатричними експертами, згідно якого [PERSON] на момент укладання договору довічного утримання 28.11.2018 року виявляла ознаки розладів особистості і поведінки органічної етіології (атеросклероз судин головного мозку) з когнітивним зниженням. Тому питання про вплив індивідуально-психологічних особливостей підекспертної на її здатність в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними на момент укдадання договору довічного утримання 28.11.2018 року втрачають свою чинність. Таким чином, [PERSON] на момент укладання договору довічного утримання від 28.11.2018 року виявляла ознаки розладів особистості і поведінки органічної етіології (атеросклероз судин головного мозку) з когнітивним зниженням. Визначити вплив зазначених психічних розладів включно з індивідуально-психологічними особливостями на здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, на момент складання договору 28.11.2018 року не є можливим (т.2, а.с.111-115). Як зазначається у Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.06.2019 року у справі справа № 372/2028/16-ц, провадження № 61-3687св19 результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Аналогічна за змістом норма міститься у статті 89 ЦПК України. У частині першій статті 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Тлумачення статей 89, 110 ЦПК України свідчить про те, що при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Аналізуючи докази в їх сукупності, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки психічний стан [PERSON] з 2015 року став погіршуватись, за своєю негативною динамікою сомато-неврологічного стану, відображеної в медичні документації, немає підстав вважати про покращення когнітивного функціонування у [PERSON] на час укладення спірного договору 28.11.2018 року, при цьому наявність гострого респіраторного захворювання 27.11.2018 року поглибило наявні психічні порушення (т.2, а.с.12), а безпосередньо 28.11.2018 року вона виявляла ознаки розладів особистості і поведінки органічної етіології (атеросклероз судин головного мозку) з когнітивним зниженням, які знівелювали індивідуально-психологічні її особливості, тому вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними у момент підписання спірного договору. За медичними документами стан здоров`я її покращився тільки 10.12.2018 року, що стало наслідком звернення ще при житті безпосередньо самої підписантки [PERSON] до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про визнання договору довічного утримання від 28.11.2018 року недійсним з аналогічних підстав. За таких обставин позов в частині визнання вказаного правочину недійсним підлягає задоволенню. Оскільки позовна вимога позивача про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є похідною від першої вимоги, яка судом була задоволена, тому вона також підлягає задоволенню. Суд не може покласти в основу рішення показання свідка [PERSON] , оскільки вони спростовуються доказами, описаними вище. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позов в повному обсязі, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути 1 536 грн. 80 коп. судового збору, сплачені останньою при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved