Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Позивач ставить питання про зняття арешту з кімнати [ADDRESS] , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП50873474, видано 18.04.2016 року Зарічним відділом державної виконавчої служби м. Суми ГТУЮ у Сумській області на ім`я [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її племінник [PERSON] , після якого відкрилася спадщина на кімнату за адресою: [ADDRESS] . Позивачка є спадкоємицею після померлого, однак не може оформити спадщину, у зв`язку з тим, що на вказану кімнату накладено арешт постановою Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми ГТУЮ у Сумській області у ВП50873474, боржником у якому є [PERSON] . При купівлі вказаної кімнати [PERSON] у [PERSON] , приватним нотаріусом не було виявлено накладених заборон та обтяжень на вказане майно. З огляду на вищевикладене, вважає, що арешт, накладений на кімнату унеможливлює реалізацію прав позивача. В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. Представник позивача подав письмову заяву про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог. Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Дуванова Тамара Петрівна подала заяву про розгляд справи у його відсутність, покладається на розсуд суду. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 4 січня 2024 року в даній справі відкрите провадження та справа призначена до підготовчого засідання на 6 лютого 2024 року. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу, договору поділу об`єкта нерухомого майна, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] належить житлове приміщення №2, площею 123 кв.м за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-10). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11-12). Згідно відповіді Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №73423 від 14.08.2023 року, за даними АСВП в Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області перебувало на виконанні виконавче провадження 50873474 з виконання виконавчого листа №591/5081/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПриватБанк» боргу 83\~753,93 грн. та судових витрат 837,54 грн. Постановою державного виконавця в межах вказаного виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження на підставі якої внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційний запис про обтяження нерухомого майна боржника №14447158 від 10.05.2016 року. 20 вересня 2016 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання (а.с.18-19). Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Таким чином необхідність в арешті майна відсутня. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. В силу положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Згідно зі статтею 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до частини першої статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За таких обставин, враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту, суд приходить до висновку, що не зняття арешту зі спірного майна є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. За наявності арешту (обтяження) порушується право приватної власності, внаслідок чого позивач позбавлений можливості оформити спадщину на спірну кімнату. Вказана обставина порушує права позивача, а тому позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved