Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

29.11.2023 року представник позивача - [PERSON] - адвокат, Литвиненко Роман Станіславович, звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Березанської міської ради Броварського району Київської області про поновлення у батьківських правах. В обґрунтування позову зазначив, що позивач та відповідач мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя між ними не склалося та шлюб було розірвано. В подальшому відповідачка вийшла заміж та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Рішенням Баришівського районного суду Київської області в 03.10.2013 року у справі № 355/1262/13-ц позивача було позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON] . На даний час позивач усвідомив свою негативну поведінку по відношенню до доньки, щиро розкаявся, став на шлях виправлення, постійне спілкується з донькою, як по телефону, так і особисто. Позивач має стабільний дохід, регулярно сплачує аліменти, заборгованості не має. Бажає виховувати свою доньку та утримувати її. Позивач бажає займатися вихованням своєї дитини, турбуватися про неї, враховуючи, що поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, істотно змінилися, просить поновити його в батьківських правах відносно дочки. Ухвалою суду від 28.12.2023р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 30.01.2024р. У підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, подали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, на задоволенні позову наполягають. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, подали заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника, проти задоволення позову не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про дату та місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.09.2008р., батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.23). Згідно рішення Баришівського районного суду Київської області, на підставі виконавчого листа №2-999 від 18.12.2009р., з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини (а.с. 29). Згідно рішення Баришівського районного суду Київської області в 03.10.2013 року у справі №355/1262/13-ц позивача [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно доньки - [PERSON] (а.с. 18). Згідно постанови старшого державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Зелінського О.В. від 17.07.2018р. у виконавчому проваджені ВП [NUMBER], на підставі заяви стягувача про сплату боржником боргу у розмірі 64 079,28 грн., виконавчий лист № 2-999 від 18.12.2009р. було повернуто стягувачу (а.с. 28). [PERSON] 04.12.2018р. уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.12.2018р. (а.с. 22). Виконавчий комітет (Орган опіки та піклування) Березанської міської ради Броварського району Київської області вважає доцільним поновити в батьківських правах [PERSON] відносно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Висновком виконавчого комітету (Орган опіки та піклування) Березанської міської ради Броварського району Київської від 12.01.2024р. (а.с.53). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У частинах першій, другій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. За змістом ч.3 ст.4 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї. Відповідно до ст.169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків, суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заяв №10383/09). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Законодавство України, яке регулює сімейні відносини, визначає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. При поновленні батьківських прав, суд, перш за все, дотримується принципу охорони інтересів дитини, оскільки позбавлення батьківських прав проводилось в інтересах дитини, які заслуговують на увагу. Сам факт звернення позивача до суду з позовом про поновлення батьківських прав, суд розцінює, як критичне ставлення позивача до своєї поведінки в минулому стосовно доньки, наявні зміни обставин та ставлення до неї, фактичне поновлення сім`ї та досягнення порозуміння з донькою. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливим. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR vs UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Таким чином, судом встановлено, що з часу позбавлення батьківських прав позивач переглянув свою поведінку, змінив своє життя на краще, зокрема, бажає та має можливість приймати участь у житті дитини, піклуватись про її фізичний та духовний розвиток, утримувати її матеріально, сприяти її розвитку та гарному вихованню. При поновленні батьківських прав перш за все суд дотримується принципу охорони інтересів дитини, оскільки позбавлення батьківських прав проводилося в її інтересах. По даній справі не здобуто доказів, що поновлення позивачу батьківських прав відносно дитини буде суперечити інтересам неповнолітньої. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Водночас, у позовній заяві позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору, сплачених при зверненні до суду с вищевказаним позовом.

Outcome: approved