Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

До суду із позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] про захист гідності, честі та ділової репутації. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 13 вересня 2023 року у соціальній мережі Facebook [PERSON] створена нова сторінка - « [PERSON] » [INFO] Цього ж дня з сторінки « [PERSON] » [PERSON] почала писати нецензурні коментарі під дописами рідних [PERSON] , а також написала у месенджері Facebook донці позивачки від імені [PERSON] : «Шалава ти доня». Цього ж дня відповідачка писала смс невістці позивачки: «Це не фейк. Це моя нова сторінка. Я [PERSON] . Та сторінка зламана». 10 жовтня 2023 року [PERSON] створила сторінку у соціальній мережі Instagram « [PERSON]» [INFO] . Крім того, опублікувала допис з фотографією позивачки і назвою: «Донька потрапила у аварію. Дуже потрібна допомога». Відповідачка почала вести активно переписки з людьми та почала брехати, що донька в лікарні у реанімації, а також розпочала переписки з людьми стосовно працевлаштування та вільних місць у бригаді, розсилала за допомого СМС повідомлень у соціальній мережі Instagram мобільний номер телефону [PERSON] людям для того, щоб до останньої телефонували стосовно працевлаштування. Односельчанка позивачки запитувала чи є вільні місця, щоб влаштуватись на роботу, на це повідомлення відповідачка їй відповіла: - «Доброго дня. Зараз, нажаль, вільних місць немає». Іншій дівчині вона написала так: - «Доброго дня. Зараз поки місць немає, нажаль. Зателефонуйте пізніше [NUMBER]. Одна дівчина також чекає місце». 16 жовтня 2023 року у соціальній мережі Facebook « [PERSON] » [INFO] [PERSON] написала та розіслала знайомим позивачки та рідним таке смс: « [PERSON] обманює людей, а ще вона відбила в мене чоловіка. [NUMBER]». Цього ж дня почала розповсюджувати номер телефону [NUMBER] , який належить [PERSON] та зробила допис з такою інформацією: « [PERSON] шалава». Розіслані повідомлення надходили необмеженому колу осіб. 26 жовтня 2023 року в соціальній мережі Instagram [PERSON] створила нову сторінку « [PERSON]» [INFO] , на першій фото додала напис: «Надаю інтимні послуги. [NUMBER]». На другій фото відповідачка вказала, що донька позивачки у лікарні і знову прописала номер телефону [PERSON] . Крім цього, 26.10.2023 р., у переписці з незнайомою людиною, відповідачка вказала, що надає всі послуги та додала, що можна приїжджати у [ADDRESS] , що являється адресою проживання позивачки. 15 листопада 2023 року на сторінці під ім`ям « [PERSON] » у соціальній мережі Facebook [INFO] [PERSON] розмістила допис,який бачила необмежена кількість людей, з такою інформацією: «Надаю інтимні послуги. Всі. [PERSON]. [NUMBER]». Під цим дописом написав незнайомий чоловік про те, що цей номер підписаний « [PERSON] », а відповідач написала йому, що той номер телефону її сина, а телефон знаходиться у неї. 15.11.2023 р. на цій самій сторінці у соціальній мережі Facebook [INFO] розмістила допис: «[PERSON] найкраща з людей яких я знаю», «Я, [PERSON] проживаю у [ADDRESS] . [NUMBER] мій номер». 16 листопада 2023 року у соціальній мережі Facebook під ім`ям « [PERSON]» [INFO] [PERSON] написала [PERSON] такі смс: «Бо я і є [PERSON] , а [PERSON] красуня і працьовита»; «І взагалі [PERSON] не чіпати. Вона вагітна від мого чоловіка»; «Нажаль ні. [PERSON] мені признався». Вказану інформацію позивачка вважає недостовірною, такою, що не відповідає дійсності і порушує її право на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що після публікації постів, вона повинна перед рідними та знайомими виправдовуватись та доводити, що дана інформація є недостовірною. Позовні вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, підтвердила правдивість викладених у позові обставин при цьому заперечувала щодо стягнення з неї моральної шкоди, вказавши, що не заперечує проти позову у частині спростування недостовірної інформації. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під час розгляду справи судом встановлено, що 13 вересня 2023 року у соціальній мережі Facebook [PERSON] створена нова сторінка - « [PERSON] » [INFO] Цього ж дня з сторінки « [PERSON] » [PERSON] почала писати нецензурні коментарі під дописами рідних [PERSON] , а також написала у месенджері Facebook донці позивачки від імені [PERSON] : «Шалава ти доня». Цього ж дня відповідачка писала смс невістці позивачки: «Це не фейк. Це моя нова сторінка. Я [PERSON] . Та сторінка зламана». 10 жовтня 2023 року [PERSON] створила сторінку у соціальній мережі Instagram « [PERSON]» [INFO] . Крім того, опублікувала допис з фотографією позивачки і назвою: «Донька потрапила у аварію. Дуже потрібна допомога». Відповідачка почала вести активно переписки з людьми та почала брехати, що донька в лікарні у реанімації, а також розпочала переписки з людьми стосовно працевлаштування та вільних місць у бригаді, розсилала за допомого СМС повідомлень у соціальній мережі Instagram мобільний номер телефону [PERSON] людям для того, щоб до останньої телефонували стосовно працевлаштування. Односельчанка позивачки запитувала чи є вільні місця, щоб влаштуватись на роботу, на це повідомлення відповідачка їй відповіла: - «Доброго дня. Зараз, нажаль, вільних місць немає». Іншій дівчині вона написала так: - «Доброго дня. Зараз поки місць немає, нажаль. Зателефонуйте пізніше [NUMBER]. Одна дівчина також чекає місце». 16 жовтня 2023 року у соціальній мережі Facebook « [PERSON] » [INFO] [PERSON] написала та розіслала знайомим позивачки та рідним таке смс: « [PERSON] обманює людей, а ще вона відбила в мене чоловіка. [NUMBER]». Цього ж дня почала розповсюджувати номер телефону [NUMBER] , який належить [PERSON] та зробила допис з такою інформацією: « [PERSON] шалава». Розіслані повідомлення надходили необмеженому колу осіб. 26 жовтня 2023 року в соціальній мережі Instagram [PERSON] створила нову сторінку « [PERSON]» [INFO] , на першій фото додала напис: «Надаю інтимні послуги. [NUMBER]». На другій фото відповідачка вказала, що донька позивачки у лікарні і знову прописала номер телефону [PERSON] . Крім цього, 26.10.2023 р., у переписці з незнайомою людиною, відповідачка вказала, що надає всі послуги та додала, що можна приїжджати у [ADDRESS] , що являється адресою проживання позивачки. 15 листопада 2023 року на сторінці під ім`ям « [PERSON] » у соціальній мережі Facebook [INFO] [PERSON] розмістила допис,який бачила необмежена кількість людей, з такою інформацією: «Надаю інтимні послуги. Всі. [PERSON]. [NUMBER]». Під цим дописом написав незнайомий чоловік про те, що цей номер підписаний « [PERSON] », а відповідач написала йому, що той номер телефону її сина, а телефон знаходиться у неї. 15.11.2023 р. на цій самій сторінці у соціальній мережі Facebook [INFO] розмістила допис: «[PERSON] найкраща з людей яких я знаю», «Я, [PERSON] проживаю у [ADDRESS] . [NUMBER] мій номер». 16 листопада 2023 року у соціальній мережі Facebook під ім`ям « [PERSON]» [INFO] [PERSON] написала [PERSON] такі смс: «Бо я і є [PERSON] , а [PERSON] красуня і працьовита»; «І взагалі [PERSON] не чіпати. Вона вагітна від мого чоловіка»; «Нажаль ні. [PERSON] мені признався». Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України). В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] засвідчили, що [PERSON] дійсно створювала сторінки від імені [PERSON] у соціальних мережах Facebook та Instagram, оприлюднювала шляхом публікування в цих соціальних мережах необмеженому колу осіб мобільні номери телефонів позивачки та її чоловіка, фотографії, на яких зображена [PERSON] , та дописи негативного характеру, які містили інформацію про [PERSON] . Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно із ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України). Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Із наведеного вбачається, що в справах про захист честі, гідності та ділової репутації, захисту підлягають порушені немайнові права особи у разі сукупності таких обставин як поширення інформації, інформація стосується певної фізичної особи, інформація є недостовірною (не відповідає дійсності), поширення такої інформації порушує особисті немайнові права. Пленум ВСУ в пунктах 1, 19 постанови від 27.02.2009 роз`яснив, що, беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Частиною 2 статті 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Відповідно до п. 18 постанови ВСУ № 1 від 27.02.2009, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, навівши певні фактичні дані, які підтверджують його позицію. Положеннями ст. 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Аналізуючи інформацію, поширену відповідачем третім особам, суд дійшов висновку, що така зокрема містить фактичні твердження, викладена у категоричній стверджувальній формі, у формі констатації конкретних фактів (обставин), а отже, може бути перевірена на предмет її відповідності та дійсності. Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку, що вказана інформація є недостовірною, оскільки не доведена відповідачем, а також негативною по відношенню до [PERSON] , порушення принципів моралі, і така, що порушує право позивача на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Таким чином, позивачка довела факт поширення відносно неї недостовірної та негативної інформації, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію і викладене не є оціночним судженням, а відповідачка, в свою чергу, не довела протилежного. У пункті 24 постанови ВСУ №1 від 27.02.2009 зазначено, що задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. З урахуванням наведеного, суд належним чином дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, дійшов висновку про те, що поширена відповідачкою [PERSON] інформація у соціальних мережах «Facebook» та «Instagram» є недостовірною і такою, що порушує права [PERSON] на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації, а тому, є за необхідне, зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] таку інформацію шляхом публікації на тих веб- сторінках на яких була опублікована недостовірна інформація після набрання судовим рішенням законної сили. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 27 постанови ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 визначено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 та 27.02.2009), згідно п. 5, п. 7 та п. 9 яких до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. На підтвердження факту заподіяння моральної шкоди в позовній заяві зазначено про те, що після поширення відповідачкою недостовірної інформації позивачці спричинено моральну шкоду. При цьому, заподіяння відповідачкою моральної шкоди, яку слід оцінити саме в розмірі 70000 (сімдесят тисяч) гривень, позивачкою не доведено, а тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і така підлягає стягненню, на переконання суду, в сумі 40000 (сорок тисяч) гривень.

Outcome: partial