Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 618156087 від 01.11.2021 року на загальну суму 81655,20 грн. та за кредитним договором № 2542555 від 04.11.2021 року на загальну суму 26704,52 грн., що разом становить 108359,72 грн. В обґрунтування свої позовних вимог вказує про те, що 01.11.2021 року між [PERSON] та ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» був укладений кредитний договір № 618156087. 28.11.2018 року між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 618156087 від 01.11.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників № 163 від 07.12.2021 року. 20.10.2022 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 20102022 відповідно до умов якого ТзОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а останнє в свою чергу приймає належні ТзОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах права вимоги. Зокрема, відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 року ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 81655,20 грн., що складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 22000,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 59655,20 грн. Крім того позивач також зазначає, що 04.11.2021 року між [PERSON] та ТзОВ «Лінуера Україна» був укладений кредитний договір № 2542555. 11.08.2023 року між ТзОВ «Лінуера Україна» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 11082023 відповідно до умов якого ТзОВ «Лінуера Україна» передає (відступає) ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ «Лінуера Україна» права вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників. Таким чином, відповідно до реєстру боржників від 11.08.2023 року ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] на суму 26704,52 грн., що складається з наступного 8700 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18004,52 грн. - сума заборгованості . Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не повертає кредити та не сплачує проценти за користування кредитами, у зв`язку із чим загальна сума заборгованості за кредитними договорами становить 108359,72 грн. Ухвалою суду від 02.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено у такій строк та черговість подання заяв по суті справи. Одночасно з позовною заявою представником позивача подано до суду заяву в якій просить провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами. Відповідач, у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження строк, відзив на позовну заяву не подав. Так як учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Щодо про стягнення заборгованості за кредитним договором № 618156087 від 01.11.2021 року судом встановлено, що 01.11.2021 року між [PERSON] та ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» був укладений кредитний договір № 618156087. Вказаний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що надісланий 01.11.2021 року о 18 год. 20 хв. на номер телефону позичальника про, що свідчить розділ 5 кредитного договору. Згідно з п. 4.1. кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є Правила та паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт». Уклавши цей договір, відповідач підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил. Відповідно до п. 4.4. кредитного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. За умовами кредитного договору ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» надало відповідачу кредит в розмірі кредитного ліміту на суму 22000,00 грн. строком на 3 дні, а саме до 04.11.2021 року (п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.4., 1.7.. кредитного договору). Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору, є процентами за користування грошовими в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (п. 4.3. кредитного договору). Таким чином судом встановлено, що ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. У свою чергу, позичальник зобов`язалася своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання відповідно цього договору. Звертаючись до суду з цим позовом ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» також зазначає про те, що до нього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 618156087 від 01.11.2021 року. У зв`язку з цим судом також встановлено, що 28.11.2018 року між первісним кредитором ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до умов якого ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступає ТзОВ «Таліон Плюс» право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТзОВ «Таліон Плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Також встановлено, що 31.12.2020 року між та ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» була укладена додаткова угода № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року відповідно до умов якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до п.п. 1.3. додаткової угоди № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року під правом вимоги розуміється права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. В п. 2.1. додаткової угоди № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року встановлено, що згідно з умовами договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у реєстрах прав вимог, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. При цьому, наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права до боржника та додаткового оформлення не потребує (п. 4.1. додаткової угоди № 26). Крім того судом встановлено, що відповідно до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, укладеного між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ТзОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно з п 2.1. договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, за цим договором клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. В п. 1.2. договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року визначено, що кредитний договір це договір, укладений між первісним кредитором ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і боржником, право вимоги за яким отримав клієнт (ТзОВ «Таліон Плюс») на підставі договору № 28/1118-01 від 28.11.2018 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року до ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 618156087 на загальну суму 81655,20 грн. з яких заборгованість за основною сумою боргу становить 22000,00 грн., заборгованість за відсотками становить 59655,20 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 2542555 від 04.11.2021 року судом встановлено, що 04.11.2021 року між [PERSON] та ТзОВ «Лінеура Україна» був укладений кредитний договір № 2542555. Вказаний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що надісланий 04.11.2021 року о 09 год. 38 хв. на номер телефону позичальника про, що свідчить розділ 11 кредитного договору. Згідно з п. 1.2. кредитного договору № 2542555 від 04.11.2021 року товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Сума кредиту складає - 8700,00 грн. В п. 1.3. кредитного договору № 2542555 від 04.11.2021 року зазначено, що строк кредиту становить 14 днів. При цьому орієнтовна реальна річна процента ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою - 60535,38 % річних, за зниженою ставкою - 60535,38 % річних (п.п. 1.5, 1.5.1., 1.5.2. кредитного договору № 2542555 від 04.11.2021 року). В п. 2.1. кредитного договору № 2542555 від 04.11.2021 року зазначено, що кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки клієнта. Кредит вважається наданим в день перерахування суми кредиту за реквізитами (п. 2.4. кредитного договору № 2542555 від 04.11.2021 року). Відповідно до додатку № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2542555 від 04.11.2021 року встановлено, що реальна річна процента ставка складатиме 60535,38 % річних, а загальна вартість кредиту - 11123,82 грн. Таким чином судом встановлено, що ТзОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. У свою чергу, позичальник зобов`язалася своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання відповідно цього договору. Одночасно, звертаючись до суду з цим позовом ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» також зазначає про те, що до нього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 2542555 від 04.11.2021 року. Так, судом встановлено, що 11.08.2023 між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 110820233 відповідно до умов якого ТзОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно з п. 1.1. договору факторингу № 11082023 від 11.08.2023, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. 11.08.2023 між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» складено акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 2542555 від 04.11.2021 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 11.08.2023 року до договору факторингу № 11082023 від 11.08.2023 року ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2542555, що в загальному становить - 26704,52 грн. та складається з 8700,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18004,52 грн. - сума заборгованості за процентами. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 2542555 від 04.11.2021, заборгованість за вказаним договором за період з 11.08.2023 року по 31.08.2023 становить 18004,52 грн. Із врахуванням встановленого вище суд вважає, що в першу чергу слід вирішити питання наявності у позивача права грошової вимоги за вказаними вище кредитними договорами до відповідача. За приписами ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15. Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. З наведених вище договорів факторингу слід прийти до однозначного висновку про те, що до ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли всі права кредитора як за кредитним договором № 618156087 від 01.11.2021 року, так і за кредитним договором № 2542555 від 04.11.2021 року. З приводу наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитними договорами суд зазначає про таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. З врахуванням встановленого суд приходить до висновку про укладеність вищевказаних кредитних договорів між відповідачем та відповідними фінансовими установами, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаними кредитними договорами за договорами відступлення прав вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Так, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Оскільки відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитними договорами суду не представив, не спростував документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов кредитних договорів, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором № 618156087 від 01.11.2021 року в частині заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту) в розмірі 22000,00 грн., а також стягнення заборгованості за кредитним договором № 2542555 від 04.11.2021 року в частині заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту) в розмірі 8700,00 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача процентів за кредитним договором № 618156087 від 01.11.2021 року в розмірі 59655,20 грн., то суд вважає за необхідне зазначити таке. За ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (п. 6.28)). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (п. 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору. Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України. Підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за ст. 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом. Викладене вище свідчить, що наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 (п. 8.22)). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (п. 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18). Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.032018 року у справі № 444/9519/12 (п. 54) та від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (п. 6.19). Як встановлено судом вище, що кредит надається строком на 3 дні, а саме до 04.11.2021 року зі сплатою 1,98 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Пунктом 1.12.2. кредитного договору передбачено, що після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 % річних. При цьому сторони домовились, що проценти нараховані після закінчення строку дії цього договору, є процентами за користування грошовими в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (4.3. кредитного договору). При цьому встановлено, що орієнтована загальна вартість кредиту за дисконтною процентною ставкою складає 23306,80 грн. та включає в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 1306,80 грн. та суму кредиту у розмірі 22000,00 грн. У разі настання передбаченої п. 1.9.3. договору відкладальної обставини, загальна вартість кредиту складе 23306,80 грн. та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 1306,80 грн. та суму кредиту у розмірі 22000,00 грн. Таким чином решта нарахованих процентів слід вважати процентами за користування грошовими в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відтак з урахуванням загальної вартості кредиту, визначеного строку його повернення та визначеного договором розміру процентів, суд вважає, що в структуру заявленого до стягнення розміру процентів (59655,20 грн.) входять також проценти за користування грошовими в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому суд вважає, що встановлений у п. 1.12.2. кредитного договору розмір процентів (1087,70 % річних), які нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а тому вважає за доцільне зменшити заборгованість за процентами з 59655,20 грн., до розміру заборгованості за тілом кредиту, а саме до 22000,00 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача процентів за кредитним договором № 2542555 від 04.11.2021 року в розмірі 18004,52 грн., то з урахуванням загальної вартості кредиту (11123,82 грн.), визначеного строку його повернення та визначеного договором розміру процентів, суд вважає з аналогічних, зазначених вище, підстав за доцільне зменшити заборгованість за процентами з 18004,52 грн., до розміру заборгованості за тілом кредиту, а саме до 8000,00 грн. Таким чином суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 618156087 від 01.11.2021 в розмірі 44000,00 грн., з яких 22000,00 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 22000,00 грн. - сума заборгованості по відсотках, та заборгованість за кредитним договором № 2542555 від 04.11.2021 року в розмірі 16700,00 грн., що складається з 8700,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8000,00 грн. - сума заборгованості за процентами. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам. Розмір заявлених вимог - 108359,72 грн. (100 % - 2684,00 грн. - розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 60700,00 грн. (56,00 % - 1503,04 грн. - розмір судового збору, пропорційний до задоволеної частини вимог). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1503,04 грн.

Outcome: partial