Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат», згідно якої просять стягнути з відповідача на її користь 500 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю на виробництві її батька [PERSON] , 1948 року народження, який помер [INFO] . В обґрунтування позову вказує, що її батько [PERSON] , 1948 року народження, який працював майстром гірничим в ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», [INFO] трагічно загинув через нещасний випадок на виробництві. Про нещасний випадок відповідачем був складений акт № 3 від 03.06.2004 року, де в пункті 6.1 (вид події) зазначено - наїзд транспортного засобу; в п. 8 (обладнання, машини, механізми, транспортні засоби, експлуатація яких призвела до нещасного випадку) - рухомий склад залізничної колії. В п.9 акту (медичний висновок про діагноз пошкодження здоров`я потерпілого) вказано: смерть настала внаслідок гострої кровотечі, яка розвинулася через травматичну ампутацію правої голені та правого передпліччя. Особами, винними в порушенні законодавства про охорону праці, окрім її батька, встановлено також посадових осіб роботодавця. Вказує, що внаслідок цієї події вона перенесла страшне потрясіння, оскільки втратила рідну людину. Той факт, що смерть батька, який загинув у молодому віці, є для неї незворотною втратою, що спричиняє і буде спричиняти моральні страждання, вважає, що при визначенні суми відшкодування моральної шкоди має бути враховано той факт, що життя людини є найвищою соціальною цінністю. Зазначає, що оскільки вона є донькою загиблого, то на підставі ст.1168 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди. Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 15 квітня 2021 року, яке набрало законної сили, в справі № 219/10708/20 за аналогічним позовом її матері - [PERSON] судом були встановлені наступні обставини, які не повинні доказуватися в цій справі: [PERSON] помер [INFO] у віці 55 років. Причина смерті - травматична ампутація правої гомілки. Факт загибелі [PERSON] внаслідок нещасного випадку на підприємстві ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» підтверджується наданими та дослідженими у судовому засіданні: актом розслідування нещасного випадку 11 травня 2004 року о 22 годині 50 хвилин на ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» та актом № 3 про нещасний випадок за формою Н-1 від 03 червня 2004 року, якими встановлено, що 11 травні 2004 року о 06 годині 45 хвилин в.о. начальника кар`єру «Північно-Формувальний» [PERSON] видав її чоловіку, який на той час працював майстром гірничим в ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», та [PERSON] наряд на виконання робіт. О 10 годині 30 хвилин [PERSON] отримав повідомлення по телефону від майстра гірничого [PERSON] , що він травмувався у побуті, у зв`язку з чим не зможе вийти на роботу у третю зміну з 15 години 30 хвилин. У зв`язку із виробничою необхідністю та зі згоди майстра [PERSON] , [PERSON] перевів останнього на місце [PERSON] , який захворів. О 15 годині 30 хвилин [PERSON] видав завдання на виробництво робіт майстру гірничому [PERSON], який прийшов працювати у третю зміну. Після отримання завдання [PERSON] здійснив видачу наряду на виконання робіт під розпис робітникам третьої зміни. О 16 годині 30 хвилин [PERSON] попередив машиніста котельної [PERSON] , що він йде на екскаватор ЕШ 10/70 № 10 ділянки «Північний», та пішов з приміщення адміністративно-побутового корпусу кар`єру «Північний». О 20 годині [PERSON] доповів по телефону з адміністративно-побутового корпусу кар`єру «Північний» диспетчеру гірничого управління [PERSON] про зупинку на кар`єрі. О 20 годині 15 хвилин [PERSON] прибув до екскаватора ЕШ 10/70 № 21 дільниці «Формувальна», де машиніст екскаватору [PERSON] з помічником машиніста екскаватора [PERSON] виконували роботу по заміні канату на ковші, і він пробув там до 20 години 30 хвилин. О 22 годині 25 хвилин після загрузки залізничних полувагонів під час руху складу локомотива машиніст тепловозу Галка побачив всередині залізничної колії травмованого [PERSON], після чого зупинив рух. Після цього викликали швидку допомогу, яка доставила [PERSON] до лікарні, де о 00 годині 40 хвилин він помер. Відповідно до зазначених актів, причинами даного нещасного випадку є: порушення трудової та виробничої дисципліни, в тому числі, невиконання посадових обов`язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці, алкогольне сп`яніння потерпілого (наявність алкоголю у крові - 2,4 ‰, у сечі 2,1 ‰). Медичний висновок про діагноз пошкодження здоров`я потерпілого: смерть настала внаслідок гострої кровотечі, яка виникла внаслідок травматичної ампутації правої гомілки та правого передпліччя. Вид події - наїзд транспортного засобу, обладнання, машини, механізми, транспортні засоби, експлуатація яких призвела до нещасного випадку, - рухомий склад залізничної колії. Особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці: 1) [PERSON] , майстер гірничий, п.п. 2.9, 2.17 Інструкції про правила поведінки працюючих на ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», п.п. 3.18, 3.19 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», п.4.2 посадової інструкції майстра гірничого кар`єру «Північний-Формувальний» ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат»; 2) [PERSON] , в.о. начальника кар`єру, п. 2.7 посадової інструкції начальника кар`єру «Північний-Формувальний» ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». Згідно з листом судмедексперта Артемівського відділення бюро СМЕ [PERSON] від 02 червня 2004 року смерть [PERSON] настала внаслідок гострої крововтрати, що виникла внаслідок травматичної ампутації правої гомілки та правого передпліччя, які могли виникнути при наїзді колесами залізничного транспорту. При судово-гістологічному дослідженні була виявлена жирова емболія легень, ознака прижиттєвої травми, склеротичні зміни судин серця та нирок, вікові зміни міокарда. Доброякісна пухлина твердої мозкової оболонки. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі трупу [PERSON] виявлено спирт етиловий у кількості: у крові -2,4 ‰, у сечі - 2,1 ‰. Виявлення у такій кількості спирту у крові живої людини звичайно відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння, а співвідношення етилового спирту у крові та сечі відповідає стадії резорбції, тобто всмоктування алкоголю. Під час судового розгляду справи судом встановлено, що нещасний випадок стався під час виконання [PERSON] своїх трудових обов`язків унаслідок незабезпечення відповідачем безпечних і нешкідливих умов праці. Висновок суду в справі № 219/10708/20: смертю [PERSON] , який був чоловіком позивачки [PERSON] , моральна шкода завдана з вини відповідача, який не створив безпечних умов праці, внаслідок чого її чоловік [PERSON] був смертельно травмований. Приймаючи до уваги те, що рішенням Артемівського міськрайонного суду від 15 квітня 2021 року, яке набрало законної сили, в справі №219/10708/20, вже була визнана сума відшкодування у розмірі 150 000 грн. її матері - дружині загиблого, а рішенням Артемівського міськрайонного суду від 21.10.2021 року, яке набрало законної сили, в справі № 219/6254/21 була визнана сума відшкодування у розмірі 150 000 грн. її братові [PERSON] - сину загиблого, з урахуванням принципів справедливості - не може бути сума моральної шкоди, завдана смертю батька бути меншою ніж матері, чи братові, бо інакше це б породжувало дискримінацію за ознаками родинних відносин, та було б порушенням ст.6 Конвенції щодо справедливого суду, вважає за необхідне стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн., оскільки саме такий розмір правомірно є таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 02 листопада 2023 року відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 18 січня 2024 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі. Представник відповідача - АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно наданого представником відповідача відзиву зазначено, що відповідач вважає заявлений розмір моральної шкоди безпідставним та необґрунтованим. Відповідно до ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. По факту нещасного випадку, що стався 11.05.2004 року, була створена комісія з розслідування нещасного випадку та складено Акт розслідування події нещасного випадку. З матеріалів розслідування нещасного випадку було встановлено, що о 20 годині 15 хвилин [PERSON] прибув до екскаватора ЕШ 10/70 № 21 дільниці «Формувальний», де машиніст екскаватора [PERSON] з помічником машиніста екскаватора [PERSON] виконували роботу по заміні канату на ковші. В період з 20 години 30 хвилин до 22 години 50 хвилин [PERSON] ніхто не бачив. О 22 годині 25 хвилині після загрузки залізничних полувагонів під час руху складу локомотива, машиніст тепловозу побачив в середині залізничної колії [PERSON] , який був травмований. Зупинивши рух, була викликана швидка допомога, яка відвезла [PERSON] до лікарні, де о 00 годині 40 хвилин він помер. Причинами нещасного випадку згідно складеного Акту розслідування події нещасного випадку від 11.05.2004 року та Акту по формі Н-1 від 03.06.2004 року стало порушення [PERSON] трудової та виробничої дисципліни, в тому числі, невиконання посадових обов`язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці у т.ч.: знаходження [PERSON] на роботі в нетверезому стані (наявність алкоголю у крові - 2,4 ‰, у сечі - 2,1 ‰); пересування [PERSON] по залізничним шляхам - порушення п.п. 2.9 (не дозволяється пересування до місця виконання робіт по ж/д шляхам) інструкції про правила поведінки працюючих на підприємстві; порушення [PERSON] п.п. 2.17 (не допускати порушень маршрутів безпеки руху на території ділянок) інструкції про правила поведінки працюючих на підприємстві; порушення [PERSON] п.п. 3.18 (під час пересування по території цехів, кар`єрів, ділянок комбінату дотримуватися схеми безпечного пересування по території), інструкції про правила поведінки працюючих на підприємстві. При цьому, [PERSON] пройдено всі необхідні інструктажі та навчання з охорони праці, а саме: 01.12.1978 року - навчання за професією та видом робіт під час яких трапився нещасний випадок; 02.12.2003 року - вступний інструктаж; 16.05.2003 року - первинний інструктаж; 05.04.2003 року - повторний інструктаж; 26.05.2003 року - перевірка знань за професією та видом робіт, під час яких трапився нещасний випадок. Вказує, що при визначенні розміру маральної шкоди необхідно врахувати, що в настанні нещасного випадку наявна вина самого потерпілого [PERSON] . Факт наявності вини самого потерпілого підтверджений також у рішенні Артемівського міськрайонного суду від 15 квітня 2021 у справі № 219/10708/20. Позивач стверджує, що через загибель батька їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в суму 500 000 грн. На підтвердження завдання моральної шкоди та її розміру позивач не надає жодних належних доказів. Відповідач не заперечує, що сам по собі факт випадкової смерті близької та рідної особи може свідчити про завдання моральної шкоди. Але заявлена позивачем сума відшкодування моральної шкоди не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності, та не враховує всі фактичні обставини справи. Наголошує, що в настанні нещасного випадку наявна вина самого потерпілого [PERSON] . І хоча відповідальність за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки настає незалежно від вини заподіювача, наявність вини, її ступінь та її відсутність мають враховуватися судом при визначені розміру відшкодування моральної шкоди; позовна заява не містить доказів того, що через завдану позивачу моральну шкоду вона докладала/має докладати додаткові зусилля для відновлення нормальних життєвих відносин або потребує додаткового догляду; звернення до суду з позовом лише через 17 років дає підстави вважати, що першопричиною подання позову є не відшкодування моральної шкоди, а набуття грошових коштів; заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди є суттєво завищеним і може привести до безпідставного збагачення. Оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди у зазначеному розмірі та не враховано факт наявної вини самого потерпілого, сума позовних вимог у розмірі 500 000 грн не відповідає принципу розумності і справедливості та є надмірною. Просить позов [PERSON] про стягнення моральної шкоди у розмірі 500 000 грн задовольнити частково у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн., а в решті позовних вимог у сумі 450 000 грн відмовити. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Згідно свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] 25.09.1998 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Причина смерті - травматична ампутація правої гомілки (а.с.16). Згідно Акту № 3 про нещасний випадок від 03.06.2004 року встановлено таке. 11 травня 2004 року о 06 годині 45 хвилин в.о. начальника кар`єру «Північно-Формувальний» [PERSON] у другій зміні видав наряд-завдання на проведення робіт [PERSON] , який на той час працював майстром гірничим в ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», та [PERSON] О 10 годині 30 хвилин [PERSON] отримав повідомлення по телефону від майстра гірничого [PERSON] , що він травмувався у побуті, у зв`язку з чим не зможе вийти на роботу у третю зміну з 15 години 30 хвилин. У зв`язку із виробничою необхідністю та зі згоди майстра [PERSON] , [PERSON] перевів останнього на місце [PERSON] , який захворів. [PERSON] пішов додому. О 15 годині 30 хвилин [PERSON] видав завдання на виробництво робіт майстру гірничому [PERSON], який прийшов працювати у третю зміну. Після отримання завдання [PERSON] здійснив видачу наряду на виконання робіт під розпис робітникам третьої зміни. О 16 годині 30 хвилин [PERSON] попередив машиніста котельної [PERSON] , що він йде на екскаватор ЕШ 10/70 № 10 ділянки «Північний», та пішов з приміщення адміністративно-побутового корпусу кар`єру «Північний». Після цього його ніхто не бачив. О 20 годині [PERSON] доповів по телефону з адміністративно-побутового корпусу кар`єру «Північний» диспетчеру гірничого управління [PERSON] про зупинку на кар`єрі. О 20 годині 15 хвилин [PERSON] прибув до екскаватора ЕШ 10/70 № 21 дільниці «Формувальна», де машиніст екскаватора [PERSON] з помічником машиніста екскаватора [PERSON] виконували роботу по заміні канату на ковші, і він пробув там до 20 години 30 хвилин. В період з 20 годині 30 хвилин до 22 години 50 хвилин (момент виявлення на залізничній колії) [PERSON] ніхто не бачив. О 22 годині 25 хвилин після загрузки залізничних полувагонів під час руху складу локомотива машиніст тепловозу [PERSON] побачив всередині залізничної колії травмованого [PERSON], після чого зупинив рух. Постраждалому [PERSON] була надана медична допомога, викликана карета швидкої допомоги, яка доставила [PERSON] до травматологічного відділення центральної районної лікарні м. Артемівська, де о 00 годині 40 хвилин він помер (а.с.17-20). Причинами даного нещасного випадку згідно Акту № 3 є: порушення трудової та виробничої дисципліни, в тому числі, невиконання посадових обов`язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці, алкогольне сп`яніння потерпілого (наявність алкоголю у крові - 2,4 ‰, у сечі - 2,1 ‰). Медичний висновок про діагноз пошкодження здоров`я потерпілого: смерть настала внаслідок гострої кровотечі, яка виникла внаслідок травматичної ампутації правої гомілки та правого передпліччя. Вид події - наїзд транспортного засобу, обладнання, машини, механізми, транспортні засоби, експлуатація яких призвела до нещасного випадку, - рухомий склад залізничної колії. Особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці: 1) [PERSON] , майстер гірничий, п.п. 2.9, 2.17 Інструкції про правила поведінки працюючих на ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», п.п. 3.18, 3.19 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», п. 4.2 посадової інструкції майстра гірничого кар`єру «Північний-Формувальний» ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат»; 2) [PERSON] , в.о. начальника кар`єру, п. 2.7 посадової інструкції начальника кар`єру «Північний-Формувальний» ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». Згідно зі ст. 82 ЦПК України підставами для звільнення від доказування є наявність обставин, які визнаються учасниками справи або таких, які визнано загальновідомими, наявність обставин, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2021 року, яке набрало законної сили 27.05.2021 року, у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з загибеллю чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві встановлено, що факт загибелі [PERSON] внаслідок нещасного випадку на підприємстві ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» підтверджується актом розслідування нещасного випадку 11 травня 2004 року о 22 годині 50 хвилин на ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» та актом № 3 про нещасний випадок за формою Н-1 від 03 червня 2004 року. Відповідно до зазначених актів, причинами даного нещасного випадку є: порушення трудової та виробничої дисципліни, в тому числі, невиконання посадових обов`язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці, алкогольне сп`яніння потерпілого (наявність алкоголю у крові - 2,4 ‰, у сечі - 2,1 ‰). Медичний висновок про діагноз пошкодження здоров`я потерпілого: смерть настала внаслідок гострої кровотечі, яка виникла внаслідок травматичної ампутації правої гомілки та правого передпліччя. Вид події - наїзд транспортного засобу, обладнання, машини, механізми, транспортні засоби, експлуатація яких призвела до нещасного випадку, - рухомий склад залізничної колії. Особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці: 1) [PERSON] , майстер гірничий, п.п. 2.9, 2.17 Інструкції про правила поведінки працюючих на ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», п.п. 3.18, 3.19 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», п. 4.2 посадової інструкції майстра гірничого кар`єру «Північний-Формувальний» ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат»; 2) [PERSON] , в.о. начальника кар`єру, п. 2.7 посадової інструкції начальника кар`єру «Північний-Формувальний» ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». Згідно з листом судмедексперта Артемівського відділення бюро СМЕ [PERSON] від 02 червня 2004 року, смерть [PERSON] настала внаслідок гострої крововтрати, виниклої внаслідок травматичної ампутації правої гомілки та правого передпліччя, які могли виникнути при наїзді колесами залізничного транспорту. При судово-гістологічному дослідженні була виявлена жирова емболія легень, ознака прижиттєвої травми, склеротичні зміни судин серця та нирок, вікові зміни міокарда. Доброякісна пухлина твердої мозкової оболонки. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі трупу [PERSON] виявлено спирт етиловий у кількості: у крові -2,4 ‰, у сечі - 2,1 ‰. Виявлення у такій кількості спирту у крові живої людини звичайно відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння, а співвідношення етилового спирту у крові та сечі відповідає стадії резорбції, тобто всмоктування алкоголю (а.с.49-55). Ті ж самі обставини встановлені і у рішенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2021 року, яке набрало законної сили 02.12.2021 року, у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з загибеллю на виробництві фізичної особи (а.с.56-63). Вказані обставини настання нещасного випадку на виробництві не оспорюються стороною відповідача. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 1, 3, 43, ч. 1 та 2 ст. 46 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника. Згідно з ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч. 3 ст. 153 КЗпП України. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Під час судового розгляду справи судом встановлено, що нещасний випадок стався під час виконання батьком позивача [PERSON] своїх трудових обов`язків унаслідок, в тому числі, незабезпечення відповідачем безпечних і нешкідливих умов праці. Аналогічні висновки у справах з подібними правовідносинами сформульовані у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 227/1240/17 (провадження № 61-28847свпП18), від 19 листопада 2019 року у справі № 225/1614/18 (провадження № 61-46229св18) та від 22 квітня 2020 року № 212/6607/18 (провадження № 61-16100ск19). Таким чином, смертю [PERSON] , який був батьком позивача, моральна шкода завдана, в тому числі, і з вини відповідача, який не створив безпечних умов праці, внаслідок чого [PERSON] був смертельно травмований. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Частина 2 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Особи, які зазнали порушення своїх, гарантованих Конституцією, прав, нерідко високо оцінюють свої страждання. Тому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-123цс12 та постанові від 13 листопада 2013 року у справі № 6-120цс13, у спорах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім`ї працівника в результаті отриманого ним на виробництві професійного захворювання, а також про відшкодування моральної шкоди членам сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодування моральної шкоди членам сім`ї працівника в таких випадках здійснюється відповідно до положень ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц). Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Сторона відповідача не оспорює факту, обставин та наслідків нещасного випадку, натомість заперечує проти заявленої позивачем суми відшкодування. Представник відповідача вказує, що на підтвердження завдання моральної шкоди та її розміру позивач не надає жодних належних доказів. Натомість, відповідач не заперечує, що сам по собі факт випадкової смерті близької та рідної особи може свідчити про завдання моральної шкоди. Але заявлена позивачем сума відшкодування моральної шкоди не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності, не враховує всі фактичні обставини справи. Наголошує, що в настанні нещасного випадку наявна вина самого потерпілого [PERSON] . І хоча відповідальність за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки настає незалежно від вини заподіювача, наявність вини, її ступінь та її відсутність мають враховуватися судом при визначені розміру відшкодування моральної шкоди; позовна заява не містить доказів того, що через завдану позивачу моральну шкоду вона докладала/має докладати додаткові зусилля для відновлення нормальних життєвих відносин або потребує додаткового догляду; звернення до суду з позовом лише через 17 років дає підстави вважати, що першопричиною подання позову є не відшкодування моральної шкоди, а набуття грошових коштів; заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди є суттєво завищеним і може привести до безпідставного збагачення. Оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди у зазначеному розмірі та не враховано факт наявної вини самого потерпілого, сума позовних вимог у розмірі 500000 грн не відповідає принципу розумності і справедливості та є надмірною. Просить позовну заяву [PERSON] задовольнити частково у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн., а в решті позовних вимог у сумі 450 000 грн відмовити. При визначенні суми відшкодування, суд виходить з такого. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є діючою в Україні, встановлено, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом. Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Отже, зобов`язання України перед своїми громадянами щодо права на життя, до якого у контексті Конституції України входить і право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника (ст. 46 Конституції України), мають виконуватися у повному обсязі, право Позивача на соціальний захист, а саме - отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди як членом сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань. Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. Факт заподіяння моральної шкоди позивачці у зв`язку з втратою батька завдає душевних та психологічних страждань, позивачка позбавлена можливості спілкування з рідною близькою людиною, що тягне за собою порушення її нормальних життєвих зв`язків та докладання з її боку додаткових зусиль для організації свого життя. Смерть рідної людини - це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи, що смертю батька позивачці завдано глибоких моральних страждань, враховуючи, що в настанні нещасного випадку наявна вина самого потерпілого, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 150 000 гр., що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивачка пережила і які переживатиме надалі через смерть близької людини. Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня смерті батька, тобто [INFO] . Враховуючи те, що зміни до підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України щодо обмеження оподатковуваного доходу набули чинності 23.05.2020, суд доходить висновку, що моральна шкода не підлягає оподаткуванню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1500 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial