Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

21.09.2023 позивачі звернулися до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/6 частині житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначене майно належало до суспільної групи - колгоспний двір, головою якого була [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина в тому числі на 1/6 частину житлового будинку з належними до нього госпосподарськими будівлями і спорудами за вищевказаною адресою. На день смерті з ним проживали, а відтак вважаються такими, що прийняли спадщину: дружина - [PERSON] та син [PERSON] , по 1/12 частині. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина в тому числі на 1/4 частину житлового будинку, яка склалася з 1/6 частини (належної спадкодавцю як члену колгоспного двору) та на 1/12 частину (прийняту після смерті чоловіка). За життя нею було складено заповіт від 08.10.2013, відповідно до якого спадкодавець все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все що належатиме їй на день смерті заповіла [PERSON] . [PERSON] , будучи спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Ридзак Л.К. з приводу спадкування. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що майно належить учасникам колгоспного двору, частки яких не є визначеними. Окрім зазначеного є необхідність встановлення факту родинних відносин зважаючи на розбіжність прізвища спадкодавців та спадкоємців. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] в с.Старява помер [PERSON] . Із свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.08.1957. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьками позивача - [PERSON] , який народився [INFO] , були [PERSON] та [PERSON] . Розбіжність в документах викликає необхідність встановити факт родинних відносин, що є необхідним для спадкування. Просив встановити факт родинних відносин, а саме, що: [PERSON] , [INFO] , був сином [PERSON] , який помер [INFO] ; [PERSON] , яка померла [INFO] , була дружиною [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , як членом колгоспного двору, право власності на 1/6 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/12 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , як членом колгоспного двору, право власності на 1/6 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , як членом колгоспного двору, право власності на 1/6 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 23.10.2023 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого проти задоволення позову вона заперечує частково, а саме просить відмовити у позові [PERSON] , оскільки [PERSON] не був учасником колгоспного двору та застосувати строк позовної давності. Ухвалою судді від 25.09.2023 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 28.11.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду, одночасно витребувано копію спадкової справи. Позивачі та представник [PERSON] адвокат Дашинич І.Б. в судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву просила відмовити [PERSON] у задоволенні позову та розгляд справи провести у її відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Із свідоцтва на право особистої власності від 25.08.1992 на жилий будинок вбачається, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] (а.с.6). З виписки №704 від 20.07.2023, виданої старостою старостинського округу №6 сіл Старява, Катина, Лопушниця Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області з погосподарської книги №3 Старявської сільської ради за 1986-1990 роки [ADDRESS] були зареєстровані: Голова двору - [PERSON] , [INFO] , чоловік [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] (а.с.9). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). З довідки №703 від 20.07.2023, виданої старостою старостинського округу №6 сіл Старява, Катина, Лопушниця Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області вбачається, що [PERSON] , дійсно до дня смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . На день смерті з ним були зареєстровані та проживали дружина [PERSON] та син [PERSON] . Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 14.08.1957 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , якій після одруження присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.12). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). З довідки №477 від 02.06.2023, виданої старостою старостинського округу №6 сіл Старява, Катина, Лопушниця Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області вбачається, що [PERSON] , дійсно до дня смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . На день смерті з нею був зареєстрований та проживав син [PERSON] (а.с.14). За життя [PERSON] було складено заповіт від 08.10.2013, відповідно до якого спадкодавець все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все що належатиме їй на день смерті заповіла [PERSON] (а.с.15). [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.17). [PERSON] , будучи спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Львівської області Ридзак Л.К. з приводу спадкування. Постановою приватного нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що майно належить учасникам колгоспного двору, частки яких не є визначеними (а.с.16). [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.19). [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.22). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно статті 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Так, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина 1 статті 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (пункт 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності діючим ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки згадані вище правовідносини виникли до набрання чинності діючим ЦК України, то суд при розгляді даного спору у вказаній частині керується положеннями ЦК Української РСР 1963 року та діючими на той час законодавчими актами. Так, у відповідності до положень частини 2 статті 9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності з 01.07.1990, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки. Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться у Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 01.07.1990. Як роз`яснюється у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення у дію цього Закону (тобто, з 15.04.1991). Таким чином, до правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.01.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Так, відповідно до статей 120, 121 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою усіх членів двору. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю, тощо. Відповідно до статей 120-127 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб-членів колгоспу, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства та задоволення сімейних потреб. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку у його майні. Такими, що втратили це право згідно положень статті 126 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка булла чинною до 1991 року, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до положень статті 123 ЦК Української РСР. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до пункту 20 «Вказівок по веденню погосподарського обліку у сільських радах народних депутатів», затверджених постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 за № 69, у графі «суспільна група господарства» записується станом на 01 січня відповідного року одна із наступних суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство інших категорій населення. Суспільна група господарства встановлювалася у залежності від роду занять голови господарства. Згідно з вимогами статті 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки голови (члена) колгоспного двору у майні двору застосовуються з 01.07.1990. У разі смерті голови (члена) колгоспного двору спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті голови та кожного з його колишніх членів. Таким чином, з урахуванням зазначеного, за позивачами підлягає визнання права власності в наступних частках: за [PERSON] - 1/4, за [PERSON] - 1/6, за [PERSON] - 1/6 частин житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами. Щодо вимоги про встановлення юридичного факту, а саме встановлення факту, що [PERSON] був сином [PERSON] , та [PERSON] була дружиною [PERSON] , суд враховує наступне. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення факту родинних відносин необхідно позивачам для належної реалізації своїх спадкових прав, а саме для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок. Згідно статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Факт родинних відносин підтверджується випискою з погосподарської книги за вих. №478, випискою з погосподарської книги за вих. №704, довідкою про склад сім`ї на день смерті [PERSON] за вих. №703. Зміст вказаних документів дає підставу вважати наявність родинного зв`язку між [PERSON] та [PERSON] та між [PERSON] та [PERSON] . У суду немає підстав ставити під сумнів надані докази, отже, заявлені вимоги про встановлення факту постійного проживання, підлягають до задоволення. Доводи відповідачки, викладені у відзиві на позовну заяву стосовно того, що [PERSON] не був учасником колгоспного двору, спростовуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Крім того, стороною відповідача заявлено вимогу про застосування строків позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В судовому засіданні встановлено, що про порушення свого права на визнання частки в житловому будинку [PERSON] дізнався лише з відзиву на позовну заяву, оскільки добросовісно вважав, що його право на частку в майні колгоспного двору з урахуванням приписів статей 120, 123 ЦК УРСР існує і не може бути порушене. Вказане свідчить, що строк позовної давності позивачем [PERSON] пропущений не був, оскільки починає свій перебіг з 28.11.2023, отже заява про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Таким чином, вимоги позивачів про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування та встановлення факту родинних відносин ґрунтується на законі, та підлягає до задоволення.

Outcome: approved