Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

26 жовтня 2022 року [PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до територіальної громади міста Кривого Рогу в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визнання права власності за набувальною давністю. Позовна заява мотивована тим, що позивачу на праві власності належить частина квартири за адресою: [ADDRESS] , у приватизації якої разом з нею брав участь її чоловік [PERSON] та родичка зі сторони сестри чоловіка, яка на день приватизації приживала та була зареєстрована за вказаною адресою - [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та після смерті останньої спадкова справа не заводилась, родичів які б мали право на спадкування немає. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого позивач успадкувала 1/3 частину належної йому квартири. З 1994 року по теперішній час позивач є власником частки квартири за адресою: [ADDRESS] , з 22.02.1983 зареєстрована за вказаною адресою, та разом з чоловіком постійно там проживали, користувалися та володіли квартирою, несли усі обов`язки щодо її утримання, сплачували комунальні послуги, а після смерті чоловіка позивач продовжує утримувати квартиру в належному стані. Посилаючись на вищевказані обставини позивач просила суд задовольнити позов. Позивач у судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без участі представника та покладалася на думку суду, просила суд винести законне рішення за умови відсутності інших спадкоємців, а також наявності усіх необхідних документів та доведення обставин справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16.02.1994, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 59. Листом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.09.2023 № 1330/01-16 встановлено, що згідно архівних даних, які зберігаються в нотаріальній конторі, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась, із заявами про прийняття спадщини або відмову від спадкових прав спадкоємці померлої до нотаріальної контори не зверталися. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.01.2022, виданого державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шабліян Є.М., [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , набула право власності на 1/3 частини однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки комунального підприємства «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 01.08.2023 № 203959, відповідно до даних архівної справи станом на 31.12.2012, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстроване на праві спільної сумісної власності в реєстровій книзі № 62П-309-309 на ім`я: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] виданого 16.02.1994 Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням № Ц-2672 від 22.12.1993. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 12 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому. Таким чином, встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16 лютого 1994 року має для позивача юридичне значення, оскільки наявність розбіжностей у написанні прізвища померлої [PERSON] позбавляє можливості реалізувати право володіння, користування, та розпорядження майном яке належить на праві сумісної власності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки спірна квартира належить на праві власності трьом співвласникам, частки яких у праві спільної сумісної власності не були виділені, між ними не було домовленості з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного з них, як співвласників є рівними, відповідно кожному окремо, на праві спільної сумісної власності належить по 1/3 частці спірної квартири. Відповідно до положень статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Вказаний висновок узгоджений з постановою Верховного Суду від 10 лютого 2020 року у справі № 923/82/19. Починаючи з 1983 року по теперішній час позивач проживає за адресою:[ADDRESS] , обслуговує квартиру, сплачує комунальні послуги, користується нею відкрито та безперервно. У пункті 9 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховували факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 березня 2018 року у справі № 175/4741/16. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Отже, оцінивши надані докази в їх сукупності, враховуючи те, що позивач добросовісно заволоділа чужою часткою кватири і понад 10 років продовжує відкрито, добросовісно та безперервно користуватися нею, підтримує житло в належному стані, а також приймаючи до уваги те, що власник тієї частки житла помер, а спадкоємці відсутні, тому суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved