Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

10.11.2023 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання договору купівлі - продажу дійсним, визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 08.10.2008 року позивач та [PERSON] уклали договір купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачу стало відомо, що [PERSON] помер, підтверджуючого документу позивач не має. Житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу будинку від 09.09.1991 року, посвідченого виконавчим комітетом Котовської сільської ради народних депутатів та внесено в реєстрову книгу Новомосковського міського БТІ за № 265-2. В державному реєстрі речових прав відомості щодо власності відсутні. Нотаріально договір купівлі - продажу не складався і угода ніде не реєструвалася. На підтвердження укладання договору купівлі - продажу [PERSON] 08.10.2008 року власноручно написав розписку про отримання від позивача 12 000 грн. в рахунок продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач бажав звернутися до [PERSON] з метою укладання договору купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями, але дізнався, що [PERSON] помер. Оскільки спадкоємці відсутні, то вважає, що відповідачем є Магдалинівська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області. Вважає, що між позивачем та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу, але письмова форма та нотаріальне посвідчення зазначеного договору купівлі - продажу не дотриманні. На підставі наведеного просить визнати договір купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.1985 року, договору купівлі - продажу будинку від 09.09.1991 року, посвідченого виконавчим комітетом Котовської сільської ради народних депутатів та внесеного в реєстрову книгу Новомосковського міського БТІ за № 265-2, між [PERSON] та [PERSON] виконаним та дійсним. Визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 47,7 кв. м, житловою площею 20,0 кв. м, з господарськими будівлями (А-будинок, а-сіни, Б-сарай, В-літня кухня, в-прибудова, ПГ-погріб, Г-вбиральня, Д-шийка погріба, №1-колодязь, №2-паркан, №3,4-ворота, хвіртка), що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу будинку від 09.09.1991 року, посвідченого виконавчим комітетом Котовської сільської ради народних депутатів та внесеного в реєстрову книгу Новомосковського міського БТІ за № 265-2. Ухвалою суду від 14 листопада 2023 року позовну заяву [PERSON] до Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання договору купівлі - продажу дійсним, визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями залишено без руху. Ухвалою суду від 24.11.2023 року позовна заява була прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 21.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснивши, що його родичі спочатку бажали купити цей будинок, вони проживали в ньому та сплачували кошти за будинок частинами [PERSON] . Коли його родичі загинули, то він вже доплатив залишок коштів у розмірі 12 000 грн. [PERSON] . Він та [PERSON] домовилися про те, що він купив цей будинок. [PERSON] на підтвердження продажу будинку надав йому розписку. Договір нотаріально не укладали. На теперішній час він бажає оформити у законному порядку свої права на будинок. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без їх участі, рішення просили прийняти згідно вимог закону. Суд, вислухавши доводи позивача, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу будинку від 09.09.1991 року, посвідченого виконавчим комітетом Котовської сільської ради народних депутатів та внесено в реєстрову книгу Новомосковського міського БТІ за № 265-2. (а.с. 6). Згідно розписки від 08.10.2008 року [PERSON] підтверджує, що продав [PERSON] свій будинок в [ADDRESS] і отримав за нього гроші 12 000 грн. (а.с. 7-8). Згідно технічного паспорта на житловий будинок КП «Магдалинівське бюро технічної документації» житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с. 12 -20). Згідно інформації з державного реєстру речових прав відомості щодо права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , відсутні. (а.с. 21). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно із частинами першою та третьою статті 206 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Частиною 2 статті 220 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до частини 1 статті 209 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації (частина 3 статті 640 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ст. 638 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Тобто, законом встановлено умови щодо форми укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, будинку або іншого нерухомого майна, внаслідок якого відбудеться правомірний перехід права власності на таке майно. Суд зазначає, що істотними умовами договору є предмет, вартість та строк дії. Якщо продавець і покупець їх не узгодять, договір буде вважатися недійсним. В договорі повинна бути вказана така інформація: місцезнаходження нерухомості; адреса нерухомого майна; призначення об`єкту нерухомості; площа нерухомого майна; інші параметри, що дозволяють однозначно визначити предмет договору. Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. (ст. 691 ЦК). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 389/122/16-ц (провадження № 61-12634св18) зазначено, що «для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди». Суд звертає увагу на те, що надана позивачем розписка від 08.10.2008 року про отримання грошових коштів за будинок (призначення об`єкту нерухомості, площа нерухомого майна та інші параметри, що дозволяють однозначно визначити предмет договору не зазначені) не свідчить про домовленість між сторонами щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу відповідно до вимог статей 638, 655 ЦК України, тому відсутні підстави вважати вказану розписку договором купівлі-продажу. Отже, між сторонами взагалі відсутній договір купівлі-продажу хоча б у простій письмовій формі, є лише розписка про отримання грошових коштів відповідачем, тому вимоги позивача про визнання укладеним договору купівлі-продажу будинку є безпідставними. Частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Враховуючи те, що вказана розписка не породжує для сторін прав і обов`язків, суд доходить висновку, що правові підстави для визнання власником будинку за договором купівлі-продажу [PERSON] відсутні. Позивач посилається у позові на частину другу статті 220 ЦК України, яка застосовується до правовідносин у разі, коли сторони у встановленій законом письмовій формі вчинили правочин, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю або частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї його сторони. Таким чином, рішення суду про визнання договору дійсним в судовому порядку можливо тільки тоді, коли договір щодо нерухомого майна укладено в належній формі, із зазначенням усіх істотних умов договору, але відсутнє його нотаріальне посвідчення, і це неможливо вчинити через те, що така можливість втрачена. Закон акцентує на тому, що всі наведені обставини у сукупності, а саме: домовленість щодо усіх істотних умов договору, повне або часткове виконання договору, ухилення від його нотаріального посвідчення, мають бути доведені належними та допустимими письмовими доказами. Оскільки договір купівлі-продажу спірного будинку від 08.10.2008 року (про укладення якого може свідчити лише розписка) був укладений у простій письмовій формі між [PERSON] та [PERSON] , без дотримання обов`язкових вимог чинного на момент укладення договору законодавства. Укладений у такій формі договір купівлі-продажу нерухомого майна не може бути визнаний дійсним та не породжує для сторін прав і обов`язків й не може бути визнаний судом [PERSON] власником спірного будинку за таким договором купівлі-продажу. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами відсутній договір купівлі-продажу навіть у простій письмовій формі, а є лише розписка, яка не породжує для сторін прав і обов`язків про отримання грошових коштів відповідачем. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 2 п. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2 798,25 грн., враховуючи приписи ч. 2 п. 2 ст. 141 ЦПК України та те, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed