Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулось до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 491004942 від 16 травня 2019 року у розмірі 37 873 грн. 71 коп. та судовий збір в сумі 2 684 грн. 00 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 травня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] в електронній формі було укладено кредитний договір № 491004942, відповідно умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби у розмірі 30 354 грн. 72 коп. на строк 36 місяців, з відсотковою ставкою 32,00% річних, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит в строк, визначений умовами договору. Банк свої зобов`язання за договором виконав, перерахувавши на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти у розмірі 30 354, 72 грн. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 23 лютого 2021 року становить 37 873 грн. 71 коп. та складається з тіла кредиту в розмірі 27 066 грн. 44 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 9 607 грн. 27 коп. та заборгованості за неустойкою у розмірі 1200 грн. 23 лютого 2021 року між TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та AT «Альфа-Банк» укладено договір факторингу № 4, за яким AT «Альфа-Банк» відступає ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (загальна сума кредиту), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить AT «Альфа-Банк». Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2024 року заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2023 року скасовано. Справу призначено до судового розгляду у спрощеному порядку з повідомленням( викликом) учасників. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотаня про розгляд справи за її відсутності. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 20 листопада 2023 року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позов, у якому вона просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, застосувати строк позовної давності та її наслідки до вимог на суму 8 409 грн. 47 коп. за період по платежах, строк виконання яких сплинув з 17 грудня 2019 року по 22 лютого 2021 року. Зазначає, що кредитним договором № 491004942 від 16 травня 2019 року визначено строки виконання окремих зобов`язань ( сплати щомісячних відсотків за користування кредитом, повернення суми " тіла" кредиту), що входять до змісту зобов`язання по кредитному договору, таким чином встановлена самостійна відповідальність за невиконання цього обов`язку, а отже перебіг позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Згідно розрахунку позивача відповідач допустила прострочення платіжних зобов`язань, починаючи з 17 лютого 2019 року і по 17 лютого 2021 року. У даний період сплачено лише одну оплату на суму 1323 грн. 00 коп., яка на думку відповідача не перериває строки позовної давності вцілому, оскільки відраховується відносно кожного окремого платіжного зобов`язання. Тому вважає, що з моменту подання позову 02 листопада 2023 року сплив строк позовної давності по вимог про стягнення відсотків на суму 8 409 грн. 47 коп., що є підставою для відмови у позові. Крім того, позивачем до позову надано копії кредитного договору № 491004942 від 16 травня 2019 року, які не містять ознак його підписання електронним цифровим підписом, а відтак не надано належних доказів укладення кредитного договору в електронній формі, а тому позовні вимоги є недоведеними. 24 січня 2024 року позивачем подано відповідь на відзив, у якому позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, врахувати, що відповідач не оспорювала кредитного договору, отримала кредит на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у погодженому сторонами розмірі та користувалась ним, що свідчить про дотримання письмової форми правочину. Заперечили проти застосування позовної давності, яка не застосовується на період карантину короновірусної хвороби. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16 травня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] в електронній формі було укладено кредитний договір № 491004942, відповідно якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби у розмірі 30 354 грн. 72 коп. на строк 36 місяців, з відсотковою ставкою 32,00% річних а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит в строк, визначений умовами договору, а саме 17 травня 2022 року. Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Статтями 626, 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України). Отже, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для сприймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Зі змісту статей 11, 12 Закону України«Про електронну комерцію» (далі - Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено. Так, згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням особливостей Договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. Тобто підписання договору позики відбувається шляхом входу в особистий кабінет позичальника, заповненням інформації про позичальника та акцептування пропозиції укласти договір шляхом підписання заяви електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Судом встановлено, що для отримання позики відповідач самостійно здійснив реєстрацію на Сайті позивача, за наслідком чого отримав облікові дані (логін та пароль) до особистого кабінету клієнта, де подав електронну заявку на отримання кредиту. Відповідач надав згоду на укладення Договору шляхом реєстрації на Сайті позивача за наслідком чого отримав логін та направив заявки про отримання позики. Таким чином, між сторонами було укладено договір позики на умовах фінансового кредиту, який був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб сайті www.alfabank.com.ua і виконання нею певних дій по отриманню грошових коштів та їх використанню свідчать про укладення Договору. Договір є укладеним, оскільки відповідач ввів у відповідне поле на сайті позивача отриманий ним одноразовий ідентифікатор. Даний договір відповідачем підписаний електронним підписом 16 травня 2019 року. Заперечень відповідача щодо непідписання договору та неотримання коштів за договором матеріали справи не містять. Щодо клопотання представника про застосування позовної давності, суд зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України згідно якого позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Згідно з умовами кредитного договору, кредит надавався строком на 36 місяців з кінцевим терміном повернення 16 травня 2022, а тому перебіг загального строку позовної давності починається з 17 травня 2022 та закінчується 17 травня 2024 року. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Представник відповідача заявила про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення відсотків за кредитним договором. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою КМУ від 20 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в редакції, щодіяла на момент звернення до суду, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". А в редакції Закону з 30 січня 2024 року у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Як свідчать матеріали справи, ТОВ «ФК «Еліт фінанс» звернулось до суду з позовом 30 жовтня 2023 року( згідно відмітки на поштовому штемпелі), тобто після закінчення карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2., але в період дії в Україні воєнного стану, отже відповідно до наведених вище нормативно-правових актів строк позовної давності продовжується на законодавчо встановлений час дії карантину та дії воєнного стану, а тому належить зробити висновок, що позовну давність позивачем не було пропущено. З матеріалів справи вбчається, що позивач свої зобов`язання за укладеним договором виконав в повному обсязі надавши позичальнику кошти, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала у зв`язку з чим утворилась заборгованість. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі. Визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з момент у передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 23 лютого 2021 року становить 37 873 грн. 71 коп. та складається з тіла кредиту в розмірі 27 066 грн. 44 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 9 607 грн. 27 коп. та штрафу у розмірі 1200 грн. (а.с.22). Відповідачем вказані доводи та розрахунок не спростовано. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частинами першою, другою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливістю виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, наявну заборгованість у добровільному порядку не сплатила, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та заборгованості по відсотках підлягають задоволенню. Крім того, у пункті 15 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення, а у пунктом 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, законодавець встановив, що у період дії карантину та у період дії воєнного стану позичальник звільняється від сплати на користь кредитодавця неустойки ( штрафу, пені) за таке прострочення. З розрахунку відповідача ( а.с. 22) за неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем позивачем було нараховано штраф 17.12.19 - 400 грн, 17.01.20 - 400 грн., 17.02.2020 - 400 грн, а всього 1200 грн., який не підлягає стягненню з відповідача, враховуючи положення пунктів 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України . 20 грудня 2021 року між TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та AT «Альфа-Банк» укладено договір факторингу № 4, за яким AT «Альфа-Банк» відступає ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (загальна сума кредиту), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить AT «Альфа-Банк» (а.с.7-11). Доказів направлення на адресу відповідача повідомлення про відступлення клієнтом прав вимоги заборгованості фактору та про порядок погашення заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять. Проте, згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15 «Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Таким чином, всупереч умовам кредитного договору [PERSON] не виконала своїх зобов`язань, не погасила наявну заборгованість, ні попередньому кредитору, ні новому, а тому вона підлягає стягненню з відповідачки у сумі 36 673 грн. 71 коп, з яких: тіло кредиту 27 066 грн. 44 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом 9 607 грн. 27 коп. В іншій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Виходячи з наведено, суд вважає, що вимоги ТОВ «ФК «Еліт фінанс» про стягнення з відповідача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у разі частково задоволення позову ( 96,8%), з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог ( 2 684 грн. 00 коп.*96,8%) 2 598, 11 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial