Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє дітей, дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач проживає окремо та не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей, а у неї відсутня повноцінна можливість самостійно забезпечувати їхніх спільних дітей всім необхідним. З наведених підстав просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 22.11.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду. 12.12.2023 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Лішунова Є.О. надійшов відзив на позовну заяву в якому він покликався на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог та зазначив, що відповідач дійсно з позивачкою перебувають у зареєстрованому шлюбу однак з листопада 2023 року проживають окремо. Однак діти часто приїжджають до відповідача так як вони прописані разом з ним за одною адресою, і в той час перебувають на його утриманні. Зокрема аліменти на утримання дитини, яка не досягла повноліття, можуть бути присуджені рішенням суду лише на користь того з батьків, разом з ким проживає дитина, але належних доказів спільного проживання разом з дітьми позивачка [PERSON] не надала. Крім того, відповідач постійно піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечує належним рівнем життя, приймає активну участь у їхньому житті. Крім того на даний час відповідач має неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] та сплачує аліменти на підставі рішення Буринського районного суду Сумської області від 05.10.2012 року. Враховуючи вищевикладене просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Представником позивачки [PERSON] подано відповідь на відзив, в якій вона зазначає, що викладені відповідачем у відзиві обставини не відповідають дійсності. Сторони, будучи належним чином повідомленими, про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Позивачка та її представник подали до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач про причини неявки суду не повідомив, однак також подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача Лішунов Є.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.5, 7). На даний час діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою про фактичне місце проживання, актом обстеження умов проживання та довідками про навчального закладу про її участь у вихованні дітей (а.с., 28, 59, 60, 75). Крім того, відповідачем у відзиві на позовну заяву не заперечується, що діти з ним постійно не проживають, а лише інколи до нього приїжджають. Відповідач проживає окремо та не надає належної матеріальної допомоги на утримання його малолітніх дітей. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 СК України). Таким чином, відповідач, будучи батьком двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , зобов`язаний утримувати останніх до досягнення ними повноліття, однак участі в їхньому утриманні в повному обсязі не приймає. При цьому проживання відповідача окремо від дітей не звільняє його від виконання вказаного обов`язку. Відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, жодних доказів втрати ним працездатності чи протипоказань до праці за станом здоров`я не надав, а тому має можливість працювати, отримувати дохід та надавати матеріальну допомогу своїм малолітнім дітям. Доказів наявності в нього інших утриманців, зокрема неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , на утримання якої він нібито сплачує аліменти на підставі рішення суду, ні відповідачем, ні його представником не надано. Крім того, навіть у випадку перебування на утриманні відповідача вказаної дитини, остання через декілька місяців досягне повноліття та стягнення аліментів на її утримання припиниться. Доводи представника відповідача про те, що [PERSON] утримує спільних з позивачкою сторін, в періоди їх тимчасового проживання разом із ним, не є підставою для відмови в стягненні аліментів на їх утримання. Зважаючи на вищевикладене, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, однак домовленість між ними про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів утримання двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення старшою дитиною повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей у даному віці. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно ст.141 ЦПК України, з врахуванням задоволення вимог позивачки та звільнення її відповідно до Закону від сплати судових витрат, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved