Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача ВАТ «КБ «Надра» про захист прав споживачів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ВАТ «КБ «Надра» стверджує, що 05.03.2008 між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладений Кредитний договір № 55/П/43/2008-840. Проте, при укладенні вище вказаного Кредитного договору ВАТ «КБ «Надра» включив в договір умови, що є несправедливими для споживача - [PERSON] та порушують його права, а тому пункти 1.3.1, 3.1, 3.2, 3.4, 3.5, 4.1.2, 4.2.6, 4.3.12, 4.3.14, 5.1, 5.2, 5.3 Кредитного договору № 55/П/43/2008-840 слід визнати недійсним. Оскільки, в п. 1.3.1 Кредитного договору зазначено, що відсотки за користування Кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,99% на місяць. Нарахування відсотків за користування Кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у період (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Зазначені дані в п. 1.3.1 Кредитного договору не відповідають дійсності умов укладення договору, так як реальна відсоткова ставка, яка нараховується Банком за Кредитним договором по факту значно більша, що є порушенням вимог до пунктів 3 та 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому мають бути визнані недійсними відповідно до ч. 6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». А отже, п. 1.3.1 Кредитного договору відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» викладений з істотними порушеннями вимог ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та суперечить ст. ст. 203, 215 ЦК України. [PERSON] грошові кошти у розмірі 174078,00 доларів США в порядку і на умовах визначених п. 3.1 Кредитного договору не отримував. Пункти 3.4 та 3.5 Кредитного договору порушують вимоги ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування». Банк в порушення вимог п. 4.1.2 Кредитного договору, не надав [PERSON] консультаційної послуги з питань виконання Кредитного договору № 55/П/43/2008-840 від 05.03.2008, а навпаки ввів останнього в оману щодо умов та відсотків, нарахувань за його користуванням. Пункт 4.2.6 Кредитного договору відповідно до ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» є нікчемним. Пункт 4.3.12 Кредитного договору є порушенням вимог чинного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним. А також, п. 4.3.14 Кредитного договору є грубим порушенням вимог ст. 53 ЗУ «Про банк та банківську діяльність», що є підставою для визнання його не дійсним. Крім того, пункти 5.1, 5.2, 5.3 Кредитного договору порушують чинне законодавство. В умовах Кредитного договору № 55/П/43/2008-840 від 05.03.2008 не включено жодної умови коли споживач [PERSON] має право у разі повного або часткового не виконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включати умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника). Отже, на підставі вище викладеного, позивач звертається до суду з позовом в якому просить визнати не дійсними пункти 1.3.1, 3.1, 3.2, 3.4, 3.5, 4.1.2, 4.2.6, 4.3.12, 4.3.14, 5.1, 5.2, 5.3 Кредитного договору № 55/П/43/2008-840 від 05.03.2008 укладеного між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.07.2023 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 07.08.2023 представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Музичук Л.В. до суду подана заява про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача. Подану заяву обґрунтовано тим, що між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 55/П/43/2008-840 від 05.03.2008, право вимоги за яким відступлене ТОВ «Укрдебт Плюс» у складі лоту GL3N216868, який відбувся 27.03.2020. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги предмет позову та ту обставину, що рішення у даній справі прямо вплине на права та обов`язки ТОВ «Укрдебт Плюс», як сторони договору та нового кредитора, заявник просить залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги, що предмета спору - ТОВ «Укрдебт Плюс». Одночасно з вище вказаною заявою, представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Музичук Л.В. до суду подано відзив на позовну заяву. З якого вбачається, що ПАТ «КБ «Надра» ознайомившись з позовною заявою, заперечує щодо її задоволення з огляду на наступне. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язань із прийняттям судового рішення, не припиняє грошових зобов`язань боржника та не звільняє його від відповідальності за порушення строків розрахунків. Законом України «Про захист прав споживачі» не передбачено такого способу захисту порушеного права споживача як визнання недійсним договору. Враховуючи те, що позивачем не надано жодних доказів та не наведено жодних норм ЦК України, які свідчать про недійсність укладеного кредитного договору, а тому цей договір є правомірним правочином. Крім того, посилання позивача на недійсність кредитного договору безпідставні, оскільки спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, заявник на момент укладення договору не заявив додаткових вимог щодо умов спірного договору, а тому сторона відповідача вважає необґрунтованими позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним. Окрім того, позивачем попущено строк позовної давності. Оскільки, кредитний договір укладений 05.03.2008, а тому перебіг позовної давності закінчився 05.03.2011. Натомість, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі лише у липні 2023 року під час процедури ліквідації банку, тобто строк позовної давності закінчився задовго до дати звернення позивача до суду. Таким чином, прийшовши до висновку про наявність підстав до задоволення позову, суд зобов`язаний відмовити в позові внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності. Письмові матеріали справи містять клопотання про відмову у задоволенні заяви представника ПАТ «КБ «Надра» про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. Відповідно до якого, сторона позивача вважає, що предметом позовних вимог [PERSON] є визнання недійсними пункти 1.3.1, 3.1, 3.2, 3.4, 3.5, 4.1.2, 4.2.6, 4.3.12, 4.3.14, 5.1, 5.2, 5.3 Кредитного договору № 55/П/43/2008-840 від 05.03.2008 укладеного між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] . Отже, ТОВ «Укрдебт Плюс» не є учасником цих правовідносин. А також, відсутня процесуальна можливість залучення до участі у справі третіх осіб оскільки, перше судове засідання вже відбулося. Оскільки, сторона позивача категорично не погоджується з доводами викладеними у відзиві на позовну заяву. 10.10.2023 представником позивача [PERSON] - адвокатом Філатовою О.С. до суду подана відповідь на відзив. З якої вбачається, що адвокат Філатова О.С заперечує щодо доводів сторони відповідача посилається на обставини викладені в позовній заяві та просить визнати недійсними пункти 1.3.1, 3.1, 3.2, 3.4, 3.5, 4.1.2, 4.2.6, 4.3.12, 4.3.14, 5.1, 5.2, 5.3 Кредитного договору № 55/П/43/2008-840 від 05.03.2008 укладеного між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01.11.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги, що предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс». 10.01.2024 через систему «Електронний суду» до суду надійшли пояснення щодо позовної заяви від представника ТОВ «Укрдебт Плюс» - адвоката Ковалевського Є.В. Відповідно до яких, ТОВ «Укрдебт Плюс» позов не визнає та заперечує щодо його задоволення з огляду на наступне. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17.02.2014 у справі № 754/14351/13-ц позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитом у сумі 316162,87дол.США, що за курсом 7.993 за 1 дол. США складає 2 527 089,81грн., а також судові витрати у сумі 1720, 50 грн. Вище вказане рішення набрало законної сили. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва заяву ТОВ «Укрдбет Плюс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні відносно боржника [PERSON] задоволено. Замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Укрдебт Плюс» з примусового виконання виконавчого листа №2-509/14 виданого 17.04.2014 Деснянським районним судом міста Києва відносно боржника [PERSON] . Таким чином, наявне чинне і не оскаржене рішення суду про стягнення з боржника суми боргу, виданий виконавчий документ, наявна ухвала про заміну сторони виконавчого провадження та стягувачем є ТОВ «Укрдебт Плюс». Але в позовній заяві [PERSON] намагається ввести суд в оману і стверджує, що грошові кошти [PERSON] нібито не отримував. Інші підстави позову та трактування позовної вимоги також є хибними. Ознаками штучності і безпідставності позову є його підстави, обґрунтування, строк подачі позову, відсутність доказів усіх підстав та обґрунтувань позовної заяви. Жодна з умов договору кредиту не укладена з порушенням норм матеріального права, на які вказує боржник. Жодної відмові в консультації або їх не надання відповідачем позивачу не відбувалось. Жодну з умов договору позичальник, уклавши його у 2008 році та отримавши кредитні кошти, не вважав для себе несправедливою. Крім того, підстави та обґрунтування позову суперечать один одному. Так, боржник, хибно стверджуючі про нібито не надання банком коштів (що спростовано вищевказаним рішенням суду про стягнення з нього коштів), стверджує про нібито несправедливість умов договору тощо. Але якщо припустити, що боржник не намагається ввести суд в оману, виникає питання - які ж саме права чи інтереси позивача взагалі порушені у 2008 році, які потрібно захищати у 2023-2024 роках шляхом визнання недійсним пунктів кредитного договору. З врахуванням позовних вимог - позов заявлений до неналежного відповідача ПАТ «Надра», оскільки належним відповідачем (та/або співвідповідачем) у справі має бути ТОВ «Укрдебт Плюс». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Філатова О.С. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. В судовому засіданні представника третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ТОВ «Укрдебт Плюс» Ковалевський Є.В. заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши вступне слово, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Закріплена зазначеною статтею ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу). Судом встановлено, що між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №55/П/43/2008-840 від 05.03.2008 згідно з умовами якого Банк надає Позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі 174078,00 доларах США зі сплатою 12,99% річних строком до 04.03.2033 з метою придбання нерухомого майна за програмою кредитний пакет «Житлові рішення» (а.с. 9-13). В забезпечення умов кредитного договору 05.03.2008 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого, предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0.2500 га, кадастровий номер якої 3221484001:06:012:0018, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки -для будівництва, обслуговування житлового будинку (а.с.95). Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Розмір та умови надання та повернення грошових коштів, сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, а також інша відповідальність за порушення виконання зобов`язання, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що відповідачем не було роз`яснено належним чином про умови кредитування, як передбачено ЗУ «Про захист прав споживачів», проте, дії позивача свідчать про його ознайомлення з усіма його умовами, правами та обов`язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України. Отже, зі спірного кредитного договору вбачається, що він підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні. Належних та допустимих доказів того, що сторонами в момент підписання даного кредитного договору було недодержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу того, що під час укладення оспорюваного правочину позивач звернувся до банку з приводу роз`яснення йому положень договору, які були незрозумілі або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, ураховуючи, що договір було укладено у 2008 році, а вимога про недійсність його умов заявлена позивачем лише у 2023 році. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Статтею 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому, держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. За змістом статей 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Таким чином для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійним в цілому. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Матеріали справи свідчать про те, що спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, доказів зворотному матеріали справи не містять. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та роз`яснення окремих положень договору, які йому були не зрозумілі, у договорі, який підписано позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. При його укладенні між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі. Крім того, матеріали справи не містять відомостей, що позивач звертався до банку з пропозиціями про внесення змін до умов договору, зокрема, можливості внесення змін та доповнень до даного договору, що свідчить про його згоду з умовами спірного договору. Доводи позивача про те, що кредитний договір було укладено із порушенням вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», так як перед його укладенням та під час укладення, всупереч статті 11 вказаного закону, позичальнику не було надано інформації про умови кредитування, суд вважає безпідставними, оскільки, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Крім того, суд приймає до уваги те, що позивач на момент укладення договору в 2008 році не заявляв заперечень чи додаткових вимог щодо умов спірного договору, а з позовом про визнання його недійсним звернувся до суду лише в 2023 році. Доводи позивача про те, що кредитний договір за своїм змістом суперечить положенням законодавства, судом до уваги не приймаються, оскільки, ґрунтуються виключно на довільному трактуванні позивачем положень ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» і умов кредитного договору та спростовуються встановленими фактичними обставинами справи та умовами кредитного договору. Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, в ньому не містяться жодні положення, які ЗУ «Про захист прав споживачів» визначав би як несправедливі та такі, які спричиняють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Зазначеними процесуальними нормами передбачено, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Сторони при укладенні договору від 05.03.2008 досягли всіх істотних умов договору З постанови Київського апеляційного суду від 21.07.2022 вбачається, що замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «УКРДЕБЕТ ПЛЮС» з примусового виконання виконавчого листа №2-509/14 виданого 17 квітня 2014 року Деснянським районним судом міста Києва відносно боржника [PERSON] (а.с. 85-87). Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що за кредитним договором №55/П/43/2008-840 від 05.03.2008, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] , первісного кредитора у зобов`язані ПАТ «КБ «Надра» замінено на нового ТОВ «УКРДЕБЕТ ПЛЮС», а відтак позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed