Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.06.1997 р. між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Франківського району м.Львова, актовий запис за №264. В період перебування шлюбі у них народилися діти: дочка [PERSON] , 2006 р.н., дочка [PERSON] , 2009 р.н., син [PERSON] 2012 р.н. Протягом останніх років сімейні стосунки між подружжям поступово погіршувались, що призвело до фактичного їх припинення. Сторони разом не проживають з 2021 року та спільне господарство не ведуть. Строк на примирення їм не потрібний, оскільки вони вже вичерпали всі можливі заходи щодо примирення, які не дали результатів. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного просить даний шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву в якій вказує, що позов підтримує в повному обсязі, та просить справу розглядати за її відсутності, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій вказує, що крім дітей, які зазначила позивач у позовній заяві він з позивачем має, ще четверо повнолітніх дітей, позовні вимоги визнає та просить справу розглядати без його участі. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.247\~ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. За змістом ч.1 ст.206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони з 19.06.1997 р. перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Франківського району м.Львова, актовий запис за №264 (а.с. 36). Під час шлюбу у сторін народилося семеро дітей, троє з яких є неповнолітніми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с. 23-25). Позивач та відповідач погоджуються на розірвання шлюбу, з огляду на вказані заяви сторони не можуть бути примушені до збереження шлюбу, що відповідає вимогам ст. 56 СК України. Відповідно до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, а також враховуючи фактичні взаємини подружжя, те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб між ними слід розірвати та залишити відповідачці прізвище - [PERSON] . На підставі викладеного, ст.ст. 24, 55, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України та

Outcome: approved