Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Представник позивачки [PERSON] адвокат Мундяк М.М. звернувся до суду з позовом, в якому просить відібрати в [PERSON] малолітнього сина [PERSON] і повернути його за місцем проживання матері [PERSON] ; стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн, поклавши судові витрати на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивачка та її представник покликалися на те, що 14 лютого 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Жидачівського районного управління юстиції Львівської області [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 08. Від даного шлюбу в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 березня 2021 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено та визначено місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Жидачів Львівської області, та дочки [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Жидачів Львівської області, з їхньою матір`ю [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] судові витрати в сумі 10840,80 грн. Відповідач періодично за згодою позивачки брав за місцем свого проживання в [ADDRESS] їхнього сина [PERSON] , але майже завжди його вчасно повертав за визначеним місцем проживання з матір`ю [PERSON] . В серпні місяці [PERSON] за погодженням з матір`ю [PERSON] взяв за місцем свого проживання в [ADDRESS] їхнього малолітнього сина [PERSON] з умовою, що син до кінця серпня 2023 року (до кінця літа) буде проживати в батька, а в кінці місяця повернеться до матері, оскільки з 1 вересня починається новий навчальний рік. 11 липня 2023 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області винесено постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (домашнє насильство) та накладено адміністративне стягнення в розмірі 170 грн. В кінці серпня 2023 року позивачка звернулась до відповідача з вимогою повернути їй їхнього сина, однак відповідач ігнорує дану вимогу та повертати сина за визначеним судом місцем проживання матері відмовляється. 04 та 14 вересня 2023 року [PERSON] письмово зверталась до Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області щодо неправомірних дій [PERSON] . 29.09.2023 [PERSON] отримала від Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області відповідь, з якої встановлено, що звернення позивачки розглянуті, а факти, викладені в зверненнях, містять виключно цивільно-правовий характер, вирішення яких не відноситься до компетенції Національної поліції України, оскільки такі спори вирішуються виключно в порядку цивільного судочинства. Також у даному листі позивачці роз`яснено її право на звернення з позовом до суду в порядку ст. 162 Сімейного кодексу України. Відповідач, ігноруючи судове рішення, неодноразові телефонні дзвінки з управління поліції, без згоди позивачки самочинно забрав сина до себе за місцем проживання і утримує його до цього часу. Спроби позивачки повернути дитину виявились безрезультатними, а тому звертається до суду із вказаним позовом. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому останній повністю заперечує позов та просить у його задоволенні відмовити з наступних підстав. Зокрема, зазначає, що влітку 2023 року до нього звернувся малолітній син [PERSON] з проханням проживати з ним. Він почав розмови з позивачкою, в результаті чого остання вигнала дитину з дому без речей. Він купив всі необхідні речі для дитини, а також всі канцтовари до школи. Дитину постійно возить на оздоровлення, займається його розвитком, робить з ним уроки, водить на тренування та змагання з футболу. Планував поїздку з дітьми в Іспанію на море, купив білети, однак позивачка в останній день не дала згоди на поїздку і кошти за білети пропали. Сина в себе не утримує, а дитина проживає з ним добровільно. [PERSON] у вересні повертався до місця проживання позивачки, однак після повернення з турніру з Республіки Польща знову попросився жити до нього, тому це викликає занепокоєння, чому дитина не хоче та боїться проживати з мамою та її новим чоловіком. Заподіяння позивачці моральної шкоди категорично заперечує. Третя особа правом подачі пояснень щодо позову не скористалася. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін та процесуальні рішення, постановлені по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 жовтня 2023 року головуючим суддею визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 17/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.10.2023 відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про відібрання дитини у батька. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 31.10.2023. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 20/. 07.11.2023 через канцелярію суду відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву /а.с. 37-54/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.12.2023 закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про відібрання дитини у батька та призначено справу до судового розгляду на 03.01.2024 /а.с. 70/. Розгляд справи по суті відбувся 26.01.2024 за участі позивачки [PERSON] , її представника адвоката Мундяка М.М., відповідача [PERSON] , його представника адвоката Зошія Ю.Й., представника третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області Кухар З.Р. та спеціаліста-психолога Середи В.В. Узагальнення доводів сторін та інші процесуальні дії у справі. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Мундяк М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові, та наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Зошій Ю.Й. позов заперечили з підстав, наведених у відзиві та додаткових поясненнях. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради Кухар З.Р. підтримала висновок про відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , у батька [PERSON] , проти задоволення позову не заперечила. Суд відповідно до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Відтак суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.12.2019 у справі № 456/1158/19 шлюб між сторонами розірвано /а.с. 7/. У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] /а.с. 7, 13/. Відповідно до довідки № 110, виданої Стрийською гімназією № 4 Стрийської міської ради Львівської області, малолітній [PERSON] дійсно навчається в 6-А класі Стрийської гімназії № 4 /а.с. 19/. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.03.2021 у справі № 456/1212/20 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Стрийської міської ради про визначення місця проживання дітей та визначено місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Жидачів Львівської області, та дочки [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Жидачів Львівської області, з їхньою матір`ю [PERSON] , [INFO] /а.с. 8-11/. Також судом встановлено, що позивачкою в 2021 році у зв`язку з укладенням шлюбу змінено прізвище [PERSON] на [PERSON] . Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.07.2023 у справі № 456/3255/23 [PERSON] визнано винним і призначено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень /а.с. 12/. З ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.12.2023 судом встановлено, що в провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебувають обвинувальні акти в кримінальних провадженнях, внесених у Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12023142130000118 від 03.05.2023 відносно [PERSON] , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та № 12023142130000304 від 10.10.2023 відносно [PERSON] , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України /а.с. 80/. Із долучених до матеріалів справи виконавчих документів встановлено, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 33%. Також із позивачки на користь відповідача підлягає стягненню 117948,86 грн в порядку регресу /а.с. 40-42/. З акту № 2, виданого ОСББ «Дубравського 5», встановлено, що в [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON] , 2012 року народження (з 24.07.2023) /а.с. 45/. Відповідно до довідки ТОВ «Хелс Мастер» [PERSON] разом із сином [PERSON] , [INFO] , перебували на санаторно-курортному лікуванні в ТОВ «Хелс Мастер» (санаторій «Мармуровий палац») з 30.10.2023 по 12.11.2023 /а.с. 43/. Відповідно до довідок тренера команди «Скала» [PERSON] супроводжував сина [PERSON] під час змагань з футболу в період з 05.10.2023 по 09.10.2023 та з 13.10.2023 по 15.10.2023 в м. Ковель та м. Закопане /а.с. 44, 49/. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу захисту права того з батьків, з ким в силу закону чи на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Згідно з частиною 3 статті 45 ЦПК України суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, в якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним («Мамчур проти України», № 10383/09, ЄСПЛ від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Указана норма права встановлює правові наслідки протиправної зміни місця проживання малолітньої дитини одним із батьків (з яким вона не проживає) або третьою особою. Положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким в силу закону чи на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони по справі, шлюб між яким розірвано, є батьками [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] . За відсутності згоди щодо визначення місця проживання спільних дітей вказаний спір було вирішено судом. Так, рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.03.2021 у справі № 456/1212/20 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Стрийської міської ради про визначення місця проживання дітей та визначено місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Жидачів Львівської області, та дочки [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Жидачів Львівської області, з їхньою матір`ю [PERSON] , [INFO] Позивачка та її представник адвокат Мундяк М.М., аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликаються на те, що за погодженням сторін було визначено, що літні канікули 2023 року малолітній [PERSON] може провести спільно з батьком. Проте відповідач [PERSON] самовільно не повернув дитину за місце проживання після закінчення обумовленого сторонами терміну, залишивши проживати сина разом з ним, фактично змінивши визначене рішенням суду місце проживання дитини. Водночас, відповідач, заперечуючи повністю проти позову, покликається на те, що він жодних умисних дій щодо зміни місця проживання сина не вчиняв, а малолітній [PERSON] проживає з батьком за власним бажанням, оскільки матір вигнала його з дому. Він як батько не утримує дитину силоміць. Надаючи оцінку аргументам сторін, суд вважає аргументи позивачки та її представника адвоката Мундяка М.М. належним чином обґрунтованими та мотивованими, аргументи відповідача та його представника адвоката Зршія Ю.Й. помилковими з огляду на таке. У статті 162 СК України встановлена презумпція правомірності поведінки того з батьків, з ким проживала дитина. Якщо інший з батьків вважає такі умови непридатними для дитини, то способом захисту прав дитини є пред`явлення позову про зміну місця проживання малолітньої особи, а не самовільна зміна її місця проживання чи викрадення. Якщо відповідач доведе, що той, з ким проживала дитина, жорстоко поводився з нею, експлуатував дитину, тримав дитину в умовах, небезпечних для її життя та здоров`я, у позові повинно бути відмовлено. Дитина не може бути повернута, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я. Так, відібрання дитини у контексті ст.162 СК України - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати, однак з урахуванням права кожного з батьків та добросовісної поведінки батьків задля дотримання прав дитини та кожного з них. Правова позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом в постанові від 15 лютого 2022 року в справі № 548/228/19-ц (провадження № 61-20854св21). Суд зауважує, що місце постійного проживання дитини є визначальним при відновленні статус-кво, оскільки незаконне переміщення чи утримання дитини одним із батьків, наділеним правами спільного піклування, порушує інтереси та права дитини, а також права іншого з батьків на піклування про дитину, без згоди якого/якої відбулася зміна місця проживання дитини. Крім цього, згідно з ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування про відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , у батька [PERSON] , затвердженого рішенням виконкому Стрийської міської ради № 526 від 28 листопада 2023 року, виконком Стрийської міської ради,

Outcome: partial