Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

03.12.2021 в провадження Оріхівського районного суду Запорізької області надійшов позов АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому представник позивача просить суд: 1) в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за Договором про іпотечний кредит № 5057 від 25.05.2011 перед АТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» в розмірі 100 906,16 грн. звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору № 2954 від 25 травня 2011 року, укладеному між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] та [PERSON] , а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS] , шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; 2) стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» судовий збір у сумі 2 270,00 грн. Позов обґрунтовано\~тим,\~що 25.05.2011\~між ВАТ\~«Державний ощадний\~банк України»\~та [PERSON] \~був укладений\~Договір про\~іпотечний кредит\~№ 5057,\~відповідно до\~якого відповідачка\~отримала кредит\~у сумі\~100\~000,00\~грн.\~зі сплатою\~22,2%\~річних та\~кінцевим терміном\~повернення кредиту\~не пізніше\~24.05.2016.\~В забезпечення\~Договору про\~іпотечний кредит\~№5057\~від 25.05.2011\~між Банком\~та [PERSON] \~та [PERSON] \~був укладений\~Іпотечний договір\~№2954\~від 25.05.2011,\~відповідно до\~п.\~1.2\~якого,\~Позивачу в\~забезпечення Кредитного\~договору було\~передане в\~іпотеку нерухоме\~майно,\~а саме:\~ трикімнатна\~квартира [ADDRESS] .Позивачем зобов`язання\~за Кредитним\~договором були\~виконані належним\~чином.\~ [PERSON] \~взяті на\~себе обов`язки,\~щодо виконання\~умов договору,\~належним чином\~не виконувала,\~у зв`язку\~з чим\~виникла заборгованість.\~У зв`язку\~з невиконанням\~умов кредитного\~договору,\~позивач змушений\~був звернутись\~до суду\~з позовною\~заявою до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором.\~07.12.2016\~Рішенням Оріхівського\~районного суду\~Запорізької області\~по справі\~№323/3218/16-ц\~частково задоволено\~позов ПАТ\~«Державний ощадний\~банк України»\~в особі\~філії -\~Донецьке обласне\~управління АТ\~«Ощадбанк» до\~ [PERSON] \~про стягнення\~кредитної заборгованості.Станом на 27.10.2021 заборгованість за Кредитним договором складає 100 906,16 грн. Посилаючись на Закон України «Про іпотеку», просив задовольнити вимоги Банка до відповідачів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартира [ADDRESS] та стягнути з відповідачів судові витрати у сумі 2\~270,00 гривень. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» та Розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 №27/0/38-14 «Про визнання територіальної підсудності справ» розгляд справ, підсудних Амвросіївському районному суду Донецької області здійснюється Оріхівським районним судом Запорізької області. На підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2021, позовній заяві було присвоєно єдиний унікальний номер №323/3388/21 (провадження №2/323/1031/21) та передано на розгляд судді Фісун Н.В. Ухвалою від 14.12.2021 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Президентом України було видано Указ №64/2023 «Про введення воєнного стану в Україні». На підставі Розпорядження Верховного Суду № 29/0/9-22 від 10.05.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», розгляд справ, які відносяться до територіальної підсудності Оріхівського районного суду Запорізької області здійснюється Шевченківським районним судом м. Запоріжжя. На виконання вищевказаного розпорядження, 17.03.2023 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з Оріхівського районного суду Запорізької області надійшли матеріали судових справ (цивільного провадження), до складу яких увійшли і матеріали вказаної справи. На підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2023, матеріали цивільної справи №323/3388/21 (провадження№2/336/1407/2023) надійшли в провадження судді Звєздової Н.С. Ухвалою суду від 26.06.2023 відкрито провадження по справі за позовом АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] . Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Провадження по цивільній справі Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - закрито, у зв`язку зі смертю відповідача, яка настала до подачі позову до суду. Ухвалою суду від 29.11.2023 явка представника позивача визнана обов`язковою. Вказаною ухвалою витребувано у \~Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію у відношенні [PERSON] . Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 12.12.2023 (№91-61288/18/23-Вих.), відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією [PERSON] у період з 24.02.2022 по 12.12.2023 (станом на 13.00 годину) в базі даних не виявлено. 13.12.2023 представником позивача В.М. Некрасовим, який діє на підставі Довіреності №19/4-02/110 від 2803.2023 (строк дії до 27.03.2026) подано заяву про зміну предмету позову, в якій просив: 1) в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором про іпотечний кредит № 5057 від 25.05.2011 перед АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» у сумі 100 906,16 грн. - звернути стягнення на належну на праві власності [PERSON] частину нерухомого майна, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору № 2954 від 25.05.201, укладеному між АТ «Ощадбанк», [PERSON] та [PERSON] , а саме: 1/2 частину від загальної площі (79,70 кв.м) трикімнатної квартири [ADDRESS] , шляхом продажу на електронному аукціоні в межах процедури виконавчого провадження; 2) стягнути з [PERSON] на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.; 3) на період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на належну на праві власності [PERSON] частину нерухомого майна, що є предметом іпотеки: 1/2 частину від загальної площі (79,70 кв.м) трикімнатної квартири [ADDRESS] . 15.12.2023 представником позивача подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку. Ухвалою суду від 21.12.2023 задоволено клопотання представника позивача, по справі змінено предмет позову та призначено розгляд справи в судовому засіданні режимі відеоконференцзв`язку. Відповідачкою відзив на позов подано не було. Представник позивача в судовому засіданні підтримала уточнену позовну заяву стосовно зміни предмету позову. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідачка [PERSON] , будучи неодноразово викликаною в судове засідання шляхом здійснення оголошення на офіційному сайті «Судова влада України», в судове засідання не з`явився. З відзивом та запереченнями на позов, до суду не зверталася. Поштова кореспонденція на адресу останньої відомої адреси реєстрації відповідачки, не надсилалася, оскільки на сьогоднішній день, АТ «Укрпоштою» припинено доставку поштових відправлень до тимчасово окупованої території України, до якої відноситься останнє відоме місце реєстрації відповідачки [PERSON] . Відповідно до ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку зокрема з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. При вирішенні питання подальшої можливості розгляду справи без належного повідомлення відповідачки [PERSON] про розгляд справи, суд приходить до наступних висновків. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи. Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення. Як вбачається з положень ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому слід зазначити, що надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм і вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, зважаючи на обставини конкретної справи, і необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів у цивільному судочинстві може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд. З урахуванням зазначеного, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяючи учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, суд під час розгляду справи здійснював всі можливі заходи з повідомлення відповідачки [PERSON] про наявність позову до неї та розгляд справи у суді. Так, з метою встановлення зареєстрованого місця проживання відповідачки, суд звертався з відповідними запитами до відповідних установ. Згідно відповіді Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області від 29.03.2023 № 1401.2.3-1600/1401.2.10-23, на момент документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон, станом на 21.12.2018, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді національної соціальної сервісної служби України від 02.05.2023 №0000-030102-4/2322/18805, [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , з 22.02.2016 перебував на обліку в Чернігівській області (17500, м. Прилуки), вул. Ю. Коптєва, буд.10, кв.23), знятий з обліку 03.08.2019 у зв`язку зі смертю. Інформація про перебування на обліку [PERSON] станом на 01.05.2023 в ЄІБД ВПО відсутня. Згідно Листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 28.04.2023 №6.2-6355/6-23 (надійшло до суду 08.02.2023), встановити місце проживання [PERSON] не виявилося можливим. У зв`язку з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, за зверненням Міністерства юстиції, Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання Українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану. Відповідно до статті 122 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Згідно ч.ч.9,10 ст.28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні. Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Крім того, згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.10 ст.187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. З огляду на вищевказане, судом було здійснено всі можливі спроби повідомлення [PERSON] про наявність спору у суді, а також спроби виклику останньої для участі в судовому засіданні. Разом з тим, положеннями ст. 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, [PERSON] вважається повідомленою про розгляд вказаної справи належним чином, з заявою про відкладення розгляду справи, відзивом на позов та запереченнями на нього, до суду не зверталася, а також представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку про можливість ухвалення такого рішення. До того ж, відповідачка не позбавлена можливості подання заяви про перегляд заочного рішення, що передбачено ст. 284 ЦПК України, відповідно до якої заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність сторін по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 07.12.2016 (справа №323/3218/16-ц, провадження №2/323/919/16) частково задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вказаним рішенням з відповідачки на користь Банка стягнуто заборгованість за Договором про іпотечний кредит від 25.05.2011 року №5057 у сумі 58 951,49 гривня, яка складається із заборгованості за кредитом - 35 477,78 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 13 670,29 грн., заборгованості за інфляційним збільшенням заборгованості 8 602,15 грн. та 3% річних від суми заборгованості - 1 201,27 грн. В задоволенні решти позову відмовлено. Крім того, вказаним рішенням з відповідачки на користь Банка стягнуто судовий збір у сумі 1\~378,00 гривень, а також витрати на публікацію у пресі оголошення про виклик відповідачки в судове засідання у сумі 420,00 гривень. Так, вищевказаний заочним рішенням встановлено, що 25.05.2011 між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 5057, за яким [PERSON] отримала кредит у сумі 100 000,00 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 22,2% річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення до 24.05.2016. Факт одержання кредитних коштів та подальші дії сторін щодо виконання зобов`язань за кредитним договором підтверджується випискою з кредитного рахунку про рух коштів. Відповідачка [PERSON] не виконувала належним чином обов`язки за договором про іпотечний кредит, у зв`язку з чим у встановлений договором строк позивач всі належні платежі не отримав, а станом на 12.07.2016 заборгованість за договором склала 58 957,99 гривень та складається з: заборгованості за основним боргом - 35477,78 грн.; заборгованості за нарахованими процентами - 13 670,29 грн.; пені - 6,50 грн.; 3% річних від простроченої - 1 201,27 грн. та втрат від інфляції - 8 602,15 грн. Суд відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 6,50 гривень, з огляду на те, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. При цьому суд взяв до уваги, що початок невиконання відповідачкою зобов`язань за договором, в тому числі щодо обов`язків, передбачених п. п. 4.3.1, 4.3.2 договору про іпотечний кредит, припав на листопад 2014 року, тобто час, коли на території Донецької області, в першу чергу на території Амвросіївського району, відбувались активні бойові дії, а самі території вийшли з-під контролю органів державної влади України. Вказане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 20.12.2016. Положеннями ч.1, 4 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст.1046 ЦК України, кредитний договір за своєю правовою природою є договором позики, згідно з яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Загальні умови виконання зобов`язань визначені нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. За змістом ст.ст.525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.02.2012 р., право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України). Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач зазначив, що станом на 27.10.2021 заборгованість відповідачки за Кредитним договором складає 100 906,16 гривень, з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 35 477,78 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 13 646,78 грн.; пеня - 6,50 грн.; втрати від інфляції на суму простроченого кредиту - 31 167,04 грн.; втрати від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 11 378,62 грн.; 3 % річних на суму простроченого кредиту - 6 689,86 грн.; 3%річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 2 539,58 грн. В обґрунтування вказаного, позивачем надано Виписки по рахункам позичальниці та Розрахунок заборгованості. Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Проте, суд не погоджується з зауваженнями позивача, що проценти за позикою (ст.1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу, а тому у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов`язань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч.3 ст.549 ЦК України) та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом, з аналогічних підстав, визначених рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 07.12.2026 (справа №323/3218/16-ц). З огляду, на вищевказане, суд приходить до висновку, що загальний розмір заборгованості за Кредитним договором № 5057 від 25.05.2011 станом на 27.10.2021 складає 100\~899,66 гривень = (100 906,16 грн. 6,50 грн.) В забезпечення Договору про іпотечний кредит №5057 від 25.05.2011, між Банком та [PERSON] і [PERSON] був укладений Іпотечний договір № 2954 від 25.05.2011. Відповідно до п. 1.2 Іпотечного договору, Позивачу в забезпечення Кредитного договору було передане в іпотеку нерухоме майно: трикімнатна квартира [ADDRESS] . Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 285124314 від 17.11.2021, вищевказана квартира на праві власності (кожному по 1/2 частині) належить [PERSON] та [PERSON] . Вказане також підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.11.2023, зробленими судом. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно наданих позивачем документів, а саме постанови головного державного виконавця Амвросіївського районного відділу державної виконавчої служби Східного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) від 15.02.2021 вбачається, що станом на день відкриття виконавчого провадження ВП №64511407, рішення Оріхівського районного суду запорізької області №323/3218/16-ц про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості у сумі 60\~749,49 гривень не виконано. Відповідачкою не спростовано те, що станом на час розгляду справи, заборгованість за вищевказаним рішенням сплачена, а відтак відсутні підставі для звернення позивача з вказаним позовом до суду. У відповідності до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Аналогічна вимога зазначена у п.6.6 Розділу 6 Іпотечного договору №2954 від 25.05.2011. Банком не надано доказів того, що ним надсилалася на адресу місця реєстрації відповідачки відповідна вимога. Разом з тим, суд бере до уваги, що останнє відоме місце реєстрації відповідачки належить до м. Амвросіївка Донецької області, тобто до населеного пункту, територія якої включена до переліку населених пунктів, на території яких проводилась антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р. З огляду на вказане, на вказаній території було припинено роботу АТ «Укрпошта», а також інших установ, які надають поштові послуги, оскільки вказані території вийшли з-під контролю органів державної влади України. Суд звертає увагу на те, що відповідно до умов Іпотечного договору (п. 9.5), сторони зобов`язані вчасно повідомляти одна одну про зміну адрес місцезнаходження , банківських реквізитів, номерів телефонів та про всі інші зміни, які здатні вплинути на реалізацію Договору та виконання зобов`язань по ньому. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] вживалися дії, щодо повідомлення Іпотекодержателя про смерть [PERSON] , а також вчинялися дії щодо врегулювання питання вчасного виконання зобов`язань по Договору про іпотечний кредит №5057 від 25.05.2011. Навпаки, з наданих суду документів вбачається, що [PERSON] у період з 25.05.2011 по 30.12.2014 здійснювала часткове погашення заборгованості за Договором про іпотечний кредит №5057 від 25.05.2011. Так, згідно Виписки по особовому рахунку за період з 01.01.2017 по 27.10.2021 вбачається, що [PERSON] 18.09.2020 було здійснено часткове погашення прострочених відсотків на суму 23,51 грн., що дає суду підстави вважати, що відповідачка будучи достеменно обізнаною про наявність заборгованості за Договором про іпотечний кредит №5057 від 25.05.2011, вчиняла дії з погашення вказаної заборгованості. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При настанні вказаних обставин іпотекою держатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу щодо усунення порушень у тридцяти денний строк та попереджає про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Проте, невиконання банком вимог ч. 1 ст. 35 Закону України « Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись до суду в будь-який час за захистом своїх порушених прав, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. Заперечень з цього приводу з боку відповідачки не надійшло, хоча остання повідомлений про день і час слухання справи відповідно до положень п.11 ч.8 ст.128 ЦПК України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 37 постанови № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч.3 ст.33 Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. Отже, звернення позивача внаслідок порушення своїх прав до суду, минаючи позасудовий розгляд справи, є (в даному випадку) правомірним та таким, що узгоджується з вищезазначеними правовими нормами права. Відповідно до вимог діючого законодавства, Банком заявлено позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку». Однак, станом на теперішній час, набрав чинності Закон України № 1701-IX від 16 липня 2021 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо усунення розбіжностей та осучаснення реалізації майна в іпотеці та виконавчому провадженні». Зазначеним Законом внесені зміни до Закону України «Про іпотеку», зокрема виключено статті 43-46 цього Закону, якими визначався порядок проведення прилюдних торгів. Частину 1 статті 41 Закону України «Про іпотеку» викладено в наступній редакції: «реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону». Статтями 47-48 Закону України «Про іпотеку» визначено порядок оформлення результатів електронного аукціону з реалізації предмета іпотеки, оскарження результатів електронного аукціону. За змістом статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається зокрема спосіб реалізації предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Як передбачено частиною 3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За змістом статей 39-48 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на день розгляду справи судом, звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури виконавчого провадження із встановленням початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій можливе лише у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону. Відповідно до п. 6.1 Іпотечного Договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки у випадках, передбачених цим Договором та Законодавством, в тому числі у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником умов Зобов`язання (повністю або частково), зокрема, але не виключно, якщо в строки, встановлені Кредитним договором, Позичальник не поверне (повністю або частково) Іпотекодержателю суму кредитних коштів, та/або не сплатить проценти за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 1.4. Іпотечного Договору, сторони домовились, що договірна вартість Предмета іпотеки (трикімнатна квартира [ADDRESS] , була визначена за згодою сторін і складала 202 954,17 гривні. Отже, оскільки Позичальниця [PERSON] не виконала взятих на себе зобов`язань щодо повернення сум кредиту та оплати процентів згідно Договору про іпотечний кредит №5057 від 25.05.2011 всього на загальну суму 100\~899,66 гривень, Банк має право звернути стягнення на майно, яке належить відповідачці, що є предметом іпотеки за Іпотечним Договором і реалізувати його для погашення вказаних вище зобов`язань у порядку, встановленому умовами Іпотечного договору згідно з чинним законодавством. Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону « Про іпотеку») є реалізація предмета іпотеки шляхом продажу на електронних аукціонах (статті 41-47 Закону) або продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі покупцеві (стаття 38 Закону). Відповідно до ст. 38 Закону України, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ч.1 ст.41 Закону «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Отже, одним із способів задоволення вимог іпотекодержателя за рішенням суду проводиться шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, або суд може застосувати інший спосіб відповідно до вимог законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, загальна сума заборгованості [PERSON] за Договором про іпотечний кредит №5057 від 25.05.2011 перед банком становить 100 899,66 гривень. Суду не надано доказів, підтверджуючих факт погашення боржницею заборгованості за вказаним Договором. В Іпотечному договорі № 2954 від 25.05.2011 сторони визначились щодо вартості предмета іпотеки 202\~954,17 гривні (п. 1.4 Договору). В позовних вимогах позивачем ставиться питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на електронному аукціоні в межах процедури виконавчого провадження. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду врегульовано ст. 39 вказаного Закону, відповідно до якої в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону «Про іпотеку» у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У спорах аналогічної категорії лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 235/3619/15-ц та від 05.09.2018 у справі № 202/30076/13-ц. Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити наступне. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб`єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку». Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, серед яких є м. Амвросіївка Донецької області. Зазначена норма права повинна бути врахована при виконанні рішення суду з додержанням сторонами відповідного процесуального порядку. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла у відповідачки перед Банком у сумі 100\~899,66 гривень, з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 35 477,78 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 13 646,78 грн.; втрати від інфляції на суму простроченого кредиту - 31 167,04 грн.; втрати від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 11 378,62 грн.; 3 % річних на суму простроченого кредиту - 6 689,86 грн.; 3%річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 2 539,58 грн. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 270,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial