Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

02.01.2024 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача та просить розірвати шлюб, який був зареєстрований 17.08.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Енергодарського міського управління юстиції, між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №265. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство не ведеться, спроби примиритися та налагодити сімейне життя виявилися невдалими, з березня 2022 року разом не проживають. Подальші шлюбні відносини та збереження родини вважає неможливим, на примирення не згодна. Позивач в судове засідання не з`явився, у позовній заяві представник позивача просив розглядати справу без присутності позивача, проти винесення заочного рішення позивач не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Енергодарського міського управління юстиції, 17.08.2002 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис №265. Відповідно до ч.3 ст. 105\~Сімейного Кодексу України\~\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного Кодексу України. Відповідно до\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 \~ст. 115 СК України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад, позивач не бажає продовжувати спільне життя подружжя, шлюбні відносини фактично припинилися, розірвати шлюб у досудовому порядку позивач не має можливості, тому суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати зі сплати судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката. У прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача судові витрати. Відповідно до орієнтовного розрахунку, зазначеного у позовній заяві, судові витрати які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи складає 5100,00 грн витрати на надання правової допомоги разом з компенсацією судового збору. До позову долучено копію ордеру, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Також, до позову долучено копію квитанції paysend без номеру щодо перерахування коштів у розмірі 548 pln, що є еквівалентом 5101,47 грн на користь Oleksii Dovzenko, проте вказаний документ не містить даних щодо відправника коштів та не вказано призначення платежу. Згідно з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2019 року у справі № 906/194/18 необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи, що витрати на надання правової допомоги не підтвердженні жодними доказами, суд приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення судових витрат лише в частині сплаченого судового збору у розмірі 858,88 грн.

Outcome: approved