Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 06 жовтня 2023 року надійшла позовна заява [PERSON] до Дніпровської міської ради третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Румянцева Ірина Олексіївна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, в якому позивач просить суд: ?Встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю із липня 2021 року по день її смерті - [INFO] за адресою: [ADDRESS] . ?Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що [INFO] померла його мама [PERSON] , [INFO] , після смерті якої відкрилася спадщина на частину квартири [ADDRESS] . 18 листопада 2022 року він звернувся з заявою до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевої І.О. про прийняття спадщини після смерті матері, однак постановою нотаріуса від 23 листопада 2022 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що ним було пропущено строк для прийняття спадщини, а оскільки у нього з матір`ю відрізняються місця реєстрації - не вбачається підстав для фактичного прийняття спадщини. Починаючи з липня 2021 року й до дня смерті його матері [PERSON] проживала з ним за адресою: [ADDRESS] . Останні проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, він піклувався про маму та квартиру на [ADDRESS] . Вказане підтверджується Актом про фактичне проживання, складеним представником балансоутримувача ТОВ «СП «Наше місто» згідно з поясненнями сусідів, а також тим, що позивач сплачував комунальні платежі за квартиру по [ADDRESS] , що підтверджується копіями квитанцій. (а.с.1-7). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 06 жовтня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.56-57). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2023 року було відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Дніпровської міської ради третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Румянцева Ірина Олексіївна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом (а.с. 58-59). 12 жовтня 2023 року від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. (а.с.61-64). Ухвалою суду від 09 листопада 2023 року було витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевої І.О. спадкову справу спадкодавця [PERSON] , номер у спадковому реєстрі 69941484, номер у нотаріуса 27/2022 (а.с.78-79). 25 жовтня 2023 року від приватного нотаріуса на електрону пошту суду надійшла заява, в якій нотаріус просить розглядати справу без його участі. (а.с.72). Від представника відповідача 13 листопада 2023 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, просили ухвалити рішення відповідно до норм діючого законодавства (а.с.83). 12 грудня 2023 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевої І.О. на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшли матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] . (а.с.89-120). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.132-133). 07 лютого 2024 року позивачем та його представником через канцелярію суду було подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали, судові витрати просили залишити за позивачем. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом 21 листопада 2021 померла матір позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] . (а.с.8). На підтвердження родинних відносин до позовної заяви позивач додає копію свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] . (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартири [ADDRESS] , яка на праві спільної сумісної власності належала померлій [PERSON] та її сину [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданого 05 січня 199 року (а.с. 117). 18 листопада 2022 року [PERSON] звернувся з заявою до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевої І.О. про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с. 91), однак постановою нотаріуса від 23 листопада 2022 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що ним було пропущено строк для прийняття спадщини, а оскільки у нього з матір`ю відрізняються місця реєстрації - не вбачається підстав для фактичного прийняття спадщини (а.с.119). Згідно копії паспорта місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] ( а.с.92), а місце проживання його померлої матері згідно наданої відповіді Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на запит приватного нотаріуса зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.114). Відповідно до акту про фактичне місце проживання від 25 вересня 2023 року складеного представником балансоутримувача ТОВ «СП «Наше місто», [PERSON] з липня 2021 року та по день смерті - [INFO] фактично постійно проживала однією сім`єю зі своїм сином - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . (а.с.11). Платіжними інструкціями підтверджується сплата позивачем комунальних платежів за адресою: [ADDRESS] , з липня 2021 року по липень 2023 року. (а.с.12-45). Відповідно до рахунку від 22 листопада 2021 року позивач сплатив послуги по похованню [PERSON] (а.с.47). 30 січня 2024 року представником позивача було долучено до матеріалів справи акти опитування [PERSON] та [PERSON] , які підтверджують факт проживання [PERSON] з сином (позивачем). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2статті 16 ЦК України). За частиною першою ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання права. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно положень ст.41Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1278 ЦКУ частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено що, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Дня прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ст. 1270 УЦК України. Частиною першою ст. 1269 ЦК України, встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 3 ст.1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦПК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні визначено Законом України "Про нотаріат", глава 7 розділу ІІІ якого, передбачає видачу свідоцтва про право на спадщину. Так, згідно ч. 1ст. 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна (ч. 1ст. 68 Закону України "Про нотаріат"). Відповідно до ч. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Позивач є спадкоємцем за законом. Відповідно до матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернувся лише він. Згідно із роз?ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», а саме: у разі, якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв?язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Вимоги про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності у порядку спадкування можуть розглядатись разом в межах позовного провадження. Що узгоджується позицією ВС/КЦС у справі від 03 листопада 2021 року № 691/1237/20. Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2021 у справі №227/3750/19, згідно із частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти спадщину. Статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що коли спадкоємець постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Як зазначено в ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов?язаний звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса; нотаріус, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», під час видачі свідоцтва перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на ії території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєсстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи Міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.11.2003 року N§1 382-1У). Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 14 квітня 2021 року у справі №205/2102/19-ц, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв?язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До того ж, у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не с абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Подібний висновок міститься також у постанові КЦС Верховного Суду від 1 липня 2020 року у справі № 222/1109/17. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини на нерухоме майно та йому було відмовлено зв`язку з тим, що ним було пропущено строк для прийняття спадщини, а оскільки у нього з матір`ю відрізняються місця реєстрації - не вбачається підстав для фактичного прийняття спадщини. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не може бути перешкодою у набутті позивачем права на частину квартири . Як вбачається з матеріалів справи, факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем [PERSON] підтверджений поданими доказами. Після смерті своєї матері позивач подав заяву про прийняття спадкового майна, в зв`язку з чим прийняв всю спадщину матері включаючи . Судом також встановлено, що спадкодавець на момент смерті дійсно проживала із сином (позивачем) без реєстрації, про дане свідчить довідка про місце проживання, квитанції, які підтверджують оплату позивачем комунальних послуг по квартирі за адресою: [ADDRESS] , організація та сплата позивачем поховання спадкодавця [PERSON] . Також відсутні будь-які інші спадкоємці, які б претендували на спадщину, прийняли спадщину або оскаржували право позивача на спадщину чи зверталися б до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є усі достатні підстави для встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем та визнання за [PERSON] права власності на частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved