Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача за договором позики від 06.02.2014 року 44 611 151,52 грн., що згідно з офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) є еквівалентним 1 599 103,56 доларів США, а саме: 17 296 512,00 грн. основної заборгованості за вказаним договором позики, що згідно з офіційним курсом НБУ є еквівалентним 620 000,00 доларів США; 7 578 363,93 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування позикою згідно з вищевказаним договором позики, що згідно з офіційним курсом НБУ є еквівалентним 271 649,32 доларів США; 19 736 275,59 грн. заборгованості за сплати пені за порушення строків повернення позики за вищевказаним договором позики, що згідно з офіційним курсом НБУ є еквівалентним 707 454,25 доларів США. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 06.02.2014 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, згідно з п. 1 якого позикодавець передає, а позичальник приймає 7 993 000,00 грн., що є еквівалентом 1 000 000,00 доларів США згідно з офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату укладення договору. Згідно з п. 2 вказаного договору позики плата за використання позики встановлюється у розмірі 8 % річних, які нараховуються в доларах США та виплачуються у гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату сплати процентів. Відповідно до п. 3 вищевказаного договору позики повернення позики відбувається шляхом здійснення щомісячних платежів у готівковій або безготівковій формі у національній валюті (гривня) у сумі, що є еквівалентом 20 000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату здійснення такого платежу, та процентів, нарахованих на залишок неповернутої позики, у розмірі, визначеному п. 2 цього договору. Сторони погодили, що першій платіж за цим договором здійснюватиметься через два місяці після отримання позики та становитиме суму, що еквівалентна 40 000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату здійснення такого платежу. Згідно з п. 7 вищевказаного договору позика вважається повернутою в момент повної виплати позичальником позикодавцю грошової суми, зазначеної в п. 1 цього договору, яка є еквівалентом 1 000 000,00 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату здійснення кожного з передбачених у п. 3 договору платежів, з урахуванням процентів, нарахованих за користування грошовими коштами у розмірі, визначеному п. 2 цього договору. Відповідно до п. 8 вищевказаного договору позики строк дії договору закінчується після виконання сторонами всіх своїх зобов`язань за договором, а саме, після повного повернення позики та процентів за користування позикою відповідно до умов цього договору, але не пізніше 07.04.2018 року. Згідно з п. 11 вищевказаного договору позики за невиконання та/або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент порушення виконання зобов`язання, від суми простроченого платежу за цим договором за кожен день прострочення. Позивач виконав умови договору позики в повному обсязі, однак відповідач виконав умови договору не в повному обсязі, оскільки повернув позивачу грошові кошти в еквіваленті 380 000,00 доларів США згідно з офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, що підтверджується актами: № 1 від 06.04.2014 року; № 1 від 07.05.2014 року; № 3 від 03.06.2014 року; № 4 від 07.07.2014 року; № 5 від 06.08.2014 року; № 6 від 05.09.2014 року; № 7 від 06.10.2014 року; № 8 від 06.11.2014 року; № 9 від 04.12.2014 року; № 10 від 06.01.2015 року; № 11 від 06.02.2015 року; № 12 від 06.03.2015 року; № 13 від 06.04.2015 року; № 14 від 06.05.2015 року; № 15 від 08.06.2015 року; № 16 від 06.07.2015 року; № 17 від 06.08.2015 року; № 18 від 07.09.2015 року. Всього за період з 06.04.2014 року по 07.09.2015 року відповідач повернув позивачу частину позики, еквівалентну 380 000,00 доларів США та сплатив за користування грошовими коштами суму, еквівалентну 103 945,97 доларів США. Після 07.09.2015 року відповідач припинив виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики, тому станом на 31.03.2021 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 620 000,00 доларів США, що згідно з офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ становить 17 288 824,00грн. Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 536, 549, 610, 626, 627, 629, 1046, 1047-1050 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 08.07.2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Згідно зі ст. 32 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.09.2021 року прийнято до провадження та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та призначено підготовче засідання у справі на 16.11.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2021 року відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 09.12.2021 року. 08.12.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, у якому він просить відмовити в задоволенні позову повністю. Відзив обґрунтований тим, що відповідач грошові кошти за договором позики від 06.02.2014 року не отримував, оскільки сторони не дійшли згоди щодо умов отримання позики шляхом безготівкового переказу на рахунок або шляхом передання готівки. Позивачем не доведено факт отримання відповідачем грошових коштів за договором позики. Відтак, договір позики від 06.02.2014 року є неукладеним. Крім того, позивач встановив невірні строки та терміни прострочення виконання зобов`язання, та відповідно застосовував у розрахунках невірний курс НБУ на дату подання позову, а не на момент прострочення кожного чергового платежу. Крім зазначеного, перебіг позовної давності стосовного кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Позивач звернувся до суду з позовом 02.04.2021 року, тобто після спливу позовної давності щодо всіх чергових платежів, крім останнього щомісячного платежу. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2021 року відкладено підготовче засідання на 16.02.2022 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2022 року заяву представника позивача про збільшення позовних вимог повернуто позивачу. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2022 року відкладено підготовче засідання на 20.04.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.04.2022 року відкладено підготовче засідання на 01.09.2022 року. 17.08.2022 року до суду надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог, у якій він просить: стягнути з відповідача на користь позивача за договором позики від 06.02.2014 року 44 611 151,52 грн., що згідно з офіційним курсом НБУ є еквівалентним 1 599 103,56 доларів США, а саме: 17 296 512,00 грн. основної заборгованості за вказаним договором позики, що згідно з офіційним курсом НБУ є еквівалентним 620 000,00 доларів США; 7 578 363,93 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування позикою згідно з вищевказаним договором позики, що згідно з офіційним курсом НБУ є еквівалентним 271 649,32 доларів США; 19 736 275,59 грн. заборгованості за сплати пені за порушення строків повернення позики за вищевказаним договором позики, що згідно з офіційним курсом НБУ є еквівалентним 707 454,25 доларів США; застосувати до боржника, який прострочив у період з 01.10.2015 року по 01.08.2022 року виконання грошового зобов`язання за договором позики від 06.02.2014 року положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме стягнути з відповідача 3 545 548,02 грн. суми боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року відкладено підготовче засідання на 28.11.2022 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року залучено до участі у даній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, [PERSON] (далі - третя особа, [PERSON] ). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.11.2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.03.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2023 року оголошено перерву у судовому засіданні на 19.04.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2023 року відкладено судове засідання на 29.05.2023 року. 27.04.2023 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи [PERSON] , в яких остання просить задовольнити позов в повному обсязі. Зазначає, що в 2014 році нею було надано згоду на укладення її чоловіком -позивачем у справі з відповідачем договору позики на суму 1 000 000,00 доларів США, визначаючи усі умови договору позики на його розсуд. В період з 06.04.2014 року по 07.09.2015 року відповідач добросовісно виконував умови договору позики від 06.02.2014 року, про що було складено відповідні акти, та повернув позивачу суму еквіваленту 380 000,00 доларів США, а також передав суму в розмірі 103 945,97 доларів США відсотків, нарахованих на залишок неповернутої позики. Відтак, у період з 01.10.2015 року по дату подання позову, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору позики від 06.02.2014 року, утворилася і залишається перед позивачем заборгованість в розмірі 620 000,00 доларів США. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.05.2023 року оголошено перерву у судовому засіданні на 07.09.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2023 року оголошено перерву у судовому засіданні на 27.11.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2023 року відкладено судове засідання на 29.01.2024 року. Позивач та його представники у судовому засіданні просили задовольнити позов у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідач у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Вислухавши думку учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 06.02.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно з п. 1 якого позикодавець передає, а позичальник приймає грошові кошти в сумі 7 993 000,00 грн., що є еквівалентом 1 000 000,00 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату укладення договору. Згідно з п. 2 вказаного договору позики плата за використання позики встановлюється у розмірі 8 % річних, які нараховуються в доларах США та виплачуються у гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату сплати процентів. Відповідно до п. 3 вищевказаного договору позики повернення позики відбувається шляхом здійснення щомісячних платежів у готівковій або безготівковій формі у національній валюті (гривня) у сумі, що є еквівалентом 20 000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату здійснення такого платежу, та процентів, нарахованих на залишок неповернутої позики, у розмірі, визначеному п. 2 цього договору. Сторони погодили, що першій платіж за цим договором здійснюватиметься через два місяці після отримання позики та становитиме суму, що еквівалентна 40 000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату здійснення такого платежу. Пунктом 4 договору позики встановлено, що щомісячні платежі, передбачені п. 3 цього договору, здійснюються у безготівковій або готівковій формі протягом трьох робочих днів після 6-го числа кожного наступного місяця після місяця, за який проводиться повернення частини позики та нарахованих процентів. Зазначені виплати оформлюються шляхом підписання сторонами відповідного акту (п. 5 договору позики). Згідно з п. 7 вищевказаного договору позика вважається повернутою в момент повної виплати позичальником позикодавцю грошової суми, зазначеної в п. 1 цього договору, яка є еквівалентом 1 000 000,00 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату здійснення кожного з передбачених у п. 3 договору платежів, з урахуванням процентів, нарахованих за користування грошовими коштами у розмірі, визначеному п. 2 цього договору. Відповідно до п. 8 вищевказаного договору позики строк дії договору закінчується після виконання сторонами всіх своїх зобов`язань за договором, а саме, після повного повернення позики та процентів за користування позикою відповідно до умов цього договору, але не пізніше 07.04.2018 року. Згідно з п. 11 вищевказаного договору позики за невиконання та/або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент порушення виконання зобов`язання, від суми простроченого платежу за цим договором за кожен день прострочення. Відповідач частково повернув позивачу грошові кошти, що підтверджується копіями актів: - № 1 від 06.04.2014 року - 614 065,12 грн., з яких: 464 044,08 грн., що є еквівалентом 40 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення, та 150 021,04 грн., що є еквівалентом 12 931,62 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами, нараховану відповідно до умов договору; - № 1 від 07.05.2014 року - 306 873,18 грн., з яких: 233 026,94 грн., що є еквівалентом 20 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення, та 73 846,24 грн., що є еквівалентом 6 338,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами, нараховану відповідно до умов договору; - № 3 від 03.06.2014 року - 312 543,67 грн. з яких: 236 666,14 грн., що є еквівалентом 20 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення, та 75 877,53 грн., що є еквівалентом 6 412,20 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06.05.2014 року по 06.06.2014 року, нараховану відповідно до умов договору; - № 4 від 07.07.2014 року - 308 138,43 грн., з яких: 236 541,92 грн., що є еквівалентом 20 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення, та 71 596,51 грн., що є еквівалентом 6 053,60 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами, нараховану відповідно до умов договору; - № 5 від 06.08.2014 року - 312 543,67 грн., з яких: 245 951,80 грн., що є еквівалентом 20 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення, та 75 254,37 грн., що є еквівалентом 6 119,44 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 07.07.2014 року по 06.08.2014 року, нараховану відповідно до умов договору; - № 6 від 05.09.2014 року - 340 752,63 грн., з яких: 262 282,24 грн., що є еквівалентом 20 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення, та 78 470,39 грн., що є еквівалентом 5 983,66 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 07.08.2014 року по 05.09.2014 року, нараховану відповідно до умов договору; - № 7 від 06.10.2014 року - 333 675,50 грн., з яких: 258 800,00 грн., що є еквівалентом 20 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення, та 74 875,50 грн., що є еквівалентом 5 786,36 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06.09.2014 року по 05.10.2014 року, нараховану відповідно до умов договору; - № 8 від 06.11.2014 року - 332 986,86 грн., з яких: 259 014,92 грн., що є еквівалентом 20 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення, та 73 971,94 грн., що є еквівалентом 5 711,79 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06.10.2014 року по 05.11.2014 року, нараховану відповідно до умов договору; - № 10 від 06.01.2015 року - 401 081,74 грн., з яких: 315 371,12 грн., що є еквівалентом 20 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення, та 85 710,62 грн., що є еквівалентом 5 435,54 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06.12.2014 року по 05.01.2015 року, нараховану відповідно до умов договору; - № 11 від 06.02.2015 року - 423 237,89 грн., з яких: 334 578,58 грн., що є еквівалентом 20 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення, та 88 659,31 грн., що є еквівалентом 5 299,76 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період 06.01.2015 року по 05.02.2015 року, нараховану відповідно до умов договору; - № 12 від 06.03.2015 року - 611 965,24 грн., з яких: 496 413,16 грн., що є еквівалентом 20 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення, та 115 552,08 грн., що є еквівалентом 4 655,48 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06.02.2015 року по 05.03.2015 року, нараховану відповідно до умов договору; - № 13 від 06.04.2015 року - 583 269,95 грн., з яких: 466 095,98 грн., що є еквівалентом 20 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення, та 117 173,97 грн., що є еквівалентом 5 027,89 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06.03.2015 року по 05.04.2015 року, нараховану відповідно до умов договору; - № 14 від 06.05.2015 року - 555 325,35 грн., з яких: 449 032,60 грн., що є еквівалентом 20 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення, та 106 292,75 грн., що є еквівалентом 4 734,30 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06.04.2015 року по 05.05.2015 року, нараховану відповідно до умов договору; - № 15 від 08.06.2015 року - 523 185,68 грн., з яких: 422 673,50 грн., що є еквівалентом 20 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення, та 100 512,18 грн., що є еквівалентом 4 756,02 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06.05.2015 року по 05.06.2015 року, нараховану відповідно до умов договору; - № 16 від 06.07.2015 року - 514 022,91 грн., з яких: 420 104,38 грн., що є еквівалентом 20 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення, та 93 918,53 грн., що є еквівалентом 4 471,20 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06.06.2015 року по 05.07.2015 року, нараховану відповідно до умов договору; - № 17 від 06.08.2015 року - 540 182,96 грн., з яких: 441 245,56 грн., що є еквівалентом 20 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення, та 98 937,40 грн., що є еквівалентом 4 484,46 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 07.07.2015 року по 06.08.2015 року, нараховану відповідно до умов договору; - № 18 від 07.09.2015 року - 550 843,19 грн., з яких: 452 468,22 грн., що є еквівалентом 20 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення, та 98 374,97 грн., що є еквівалентом 4 348,37 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06.08.2015 року по 07.07.2015 року, нараховану відповідно до умов договору. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, всього за період з 06.04.2014 року по 07.09.2015 року відповідач повернув позивачу частину позики, еквівалентну 380 000,00 доларів США та сплатив проценти за користування грошовими коштами в сумі, еквівалентній 103 945,97 доларів США. Після 07.09.2015 року відповідач припинив виконання своїх зобов`язань за договором позики. За положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, згідно з умовами якого позивач передає, а відповідач приймає грошові кошти в сумі 7 993 000,00 грн., що є еквівалентом 1 000 000,00 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату укладення договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За приписами ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10.08.2021 року у справі № 473/995/18. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на зазначене, суд не бере до уваги доводи відповідача, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем грошових коштів за договором позики, та що договір позики від 06.02.2014 року є неукладеним. За приписами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. З матеріалів справи не вбачається, що укладений сторонами договір позики оспорювався відповідачем та був визнаний недійсним у встановленому законом порядку. Крім того, суд зазначає, що відповідач визнав отримання позики від позивача за договором позики від 06.02.2014 року, частково повернувши позивачу грошові кошти за вказаним договором позики, що підтверджується актами: № 1 від 06.04.2014 року; № 1 від 07.05.2014 року; № 3 від 03.06.2014 року; № 4 від 07.07.2014 року; № 5 від 06.08.2014 року; № 6 від 05.09.2014 року; № 7 від 06.10.2014 року; № 8 від 06.11.2014 року; № 10 від 06.01.2015 року; № 11 від 06.02.2015 року; № 12 від 06.03.2015 року; № 13 від 06.04.2015 року; № 14 від 06.05.2015 року; № 15 від 08.06.2015 року; № 16 від 06.07.2015 року; № 17 від 06.08.2015 року; № 18 від 07.09.2015 року. За умовами укладеного сторонами договору позики від 06.02.2014 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 7 993 000,00 грн., що є еквівалентом 1 000 000,00 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату укладення договору, та зобов`язався виплачувати позивачу вказану суму та проценти на неї за процентною ставкою 8 % річних, які нараховуються в доларах США та виплачуються у гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату сплати процентів. Строк дії договору закінчується після виконання сторонами всіх своїх зобов`язань за договором, а саме, після повного повернення позики та процентів за користування позикою відповідно до умов цього договору, але не пізніше 07.04.2018 року. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У даній справі сторони визначили строк договору - після повного повернення позики та процентів за користування позикою відповідно до умов цього договору, але не пізніше 07.04.2018 року. Повернення позики та сплату процентів відповідач мав здійснювати щомісячними платежами протягом трьох робочих днів після 6-го числа кожного наступного місяця після місяця, за який проводиться повернення частини позики та нарахованих процентів. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 610, 612 ЦК України). Представники відповідача заявили про застосування позовної давності до позовних вимог у відзиві на позов та в судових засіданнях. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за позикою та процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті). Оскільки договір позики встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку його дії право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України позикодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення позикодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12, Верховним Судом України у постановах від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13, від 19.03.2014 року у справі № 6-20цс14, від 12.11.2014 року у справі № 6-167цс14, від 03.06.2015 року у справі № 6-31цс15, від 30.09.2015 року у справі № 6-154цс15, від 29.06.2016 року у справі № 6-272цс16, від 23.11.2016 року у справі № 6-2104цс16, від 14.12.2016 року у справі № 6-2462цс16. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 2, 4 ст. 267 ЦК України). З огляду на зазначене, враховуючи, що перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, та що позивач звернувся до суду з позовом 09.04.2021 року, тобто після спливу позовної давності до всіх щомісячних платежів, крім останнього щомісячного платежу, суд дійшов висновку, що позовна давність до місячних платежів за договором позики від 06.02.2014 року спливла за всіма платежами, крім останнього платежу, який відповідач повинен був здійснити 07.04.2018 року. З розрахунків заборгованості, наданих позивачем, вбачається, що 07.04.2018 року відповідач повинен був сплатити черговий платіж у розмірі 20 000 доларів США, що станом на 07.04.2018 року за офіційним курсом НБУ становило: 26,07 х 20 000 = 521 400 грн., та проценти за користування позикою за період з 06.03.2018 року по 05.04.2018 року в розмірі 4 212,60 доларів США, що станом на 07.04.2018 року за офіційним курсом НБУ становило: 26,07 х 4 212,60 = 109 822,48 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню щомісячний платіж за договором позики, який відповідач повинен був здійснити 07.04.2018 року, у розмірі 20 000 доларів США, що станом на 07.04.2018 року за офіційним курсом НБУ становило 521 400 грн. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане суд відхиляє аргументи позивача про те, що він мав право нараховувати передбачені договором позики проценти до повного погашення заборгованості за кредитом (до дня пред`явлення позову до суду). Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Так, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року в справі № 310/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. За таких обставин, враховуючи, що за вимогами про стягнення процентів за користування позикою позовна давність спливла до всіх платежів, крім останнього, який відповідач повинен був здійснити 07.04.2018 року, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування позикою за період з 06.03.2018 року по 05.04.2018 року в розмірі 4 212,60 доларів США, що станом на 07.04.2018 року за офіційним курсом НБУ становило 109 822,48 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 06.02.2014 року в розмірі 521 400 грн. та проценти за користування позикою за цим договором позики за період з 06.03.2018 року по 05.04.2018 року в розмірі 109 822,48 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2, 3 цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за позикою, так і до вимоги про стягнення процентів за позикою. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, у тому числі й щодо нарахування пені за останнім простроченим платежем, з огляду на встановлену законом позовну давність до вимог про стягнення пені в один рік. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11. За змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання - повернення позики та процентів за користування позикою, вимоги позивача про застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача трьох процентів річних за несвоєчасне виконання ним грошового зобов`язання є обґрунтованими. Положення ст.ст. 3, 509, 625 ЦК України передбачають нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних на суму основного боргу (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 року у справі № 922/4099/17; постанова Верховного Суду від 21.05.2019 року у справі № 916/2889/13). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. З огляду на зазначене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних за невиконання відповідачем грошового зобов`язання за укладеним сторонами договором позики за період з 16.08.2019 року по 16.08.2022 року за 1 095 днів (останні 3 роки, які передували поданню заяви про збільшення позовних вимог), а саме: 631 222,48 грн. (сума заборгованості: 521 400 грн. + 109 822,48 грн.) х 3 % / 365 х 1 095 днів = 56 810,02 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку про часткове задоволення позову. Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 174,79 грн. (з урахуванням часткового задоволення позову, що становить 1,54 % від суми судового збору, що підлягала сплаті на час подання позову до суду).

Outcome: partial