Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Адвокат Чубаров Денис Вікторович, який діє в інтересах позивача [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) звернувся до Придніпровського районного суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про спростування недостовірної інформації. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] працює на посаді Директора філії № 22 «Київ» (Північ) в ТОВ «Нова пошта», що підтверджується Довідкою № 4 115 від 07 липня 2023 року. Позивач та ще 1414 людей, серед яких ріелтори/орендодавці/потенційні орендарі є учасниками каналу під назвою « [INFO] » у месенджері « Viber », що підтверджується знімком екрану «Учасники». Цей канал є загальнодоступним і був створений з метою розміщення оголошень для здачі в оренду приміщень для бізнесу, що підтверджується знімком екрану « Запрошення ». У каналі можуть писати лише адміністратори, які привертають увагу потенційних клієнтів до приміщень, які вони бажають здати в оренду, що підтверджується знімками екрану «3-11». Акаунт-адміністратор під назвою «[INFO]» зареєстрований за номером телефону [NUMBER] , що підтверджується знімками екрану « [INFO]». Номер телефону [NUMBER] належить [PERSON] , що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вказує, що 28 червня 2023 року відповідачем було розміщено фото позивача і повідомлення, що підтверджується знімками екрану «1-2» та відеозаписом екрану «Відео». На відеозапису екрану «Відео» видно дані повідомлення і акаунт з номером телефону відповідача, який їх і надіслав. Вищезазначені повідомлення наступного змісту: Знімок екрану 1: « [INFO]". Знімок екрану 2: «[INFO]». Позивач стверджує, що розмови такого змісту між ним, відповідачем і іншими особами, на яких посилається у своєму повідомленні відповідач не було. Жодних пропозицій, які зазначені у вищенаведеному повідомленні позивачем не робилося. Зазначає на тому, що опублікована відповідачем інформація є недостовірною та такою, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Наголошує на тому, що як видно із витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, номер телефону [NUMBER] , з якого була розповсюджена недостовірна інформація, належить [PERSON] , тож саме відповідач поширив недостовірну інформацію, внаслідок чого було порушено особисті немайнові права позивача. Також, недостовірна інформація, яка зазначена у вищевикладених повідомленнях шкодить діловій репутації позивача, оскільки, позивач займає відповідальну посаду Директора філії Філія № 22 «Київ (Північ)» в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» і розповсюдження такого роду інформації у каналі професійного спрямування (канал створений для орендодавців та орендарів), де більше ніж1400 учасників, завдало удар по авторитету позивача. Є ризики того, що з ним не захочуть співпрацювати потенційні орендодавці та орендарі, які є учасниками каналу. Вказує, що позивачу були спричинені моральні страждання та переживання, внаслідок розповсюдження відповідачем недостовірної інформації. На його думку, в діях відповідача є всі обставини юридичного складу правопорушення, а саме, інформація поширена відповідачем в публічному каналі перед більше ніж 1400 учасниками; поширена інформація стосується саме позивача; поширена інформація є недостовірною, такою, що не відповідає дійсності; поширеною інформацією завдано шкоди особистим немайновим благам, а саме, честі, гідності та діловій репутації позивача. Поширення інформації підтверджується повідомленнями, які знаходяться на знімках екрану «1-2», з публічного каналу «[INFO]» у месенджері «Viber» з більше ніж 1400 учасниками. Наголошує на тому, що викладена інформація є недостовірною, тому що вона не відповідає дійсності, містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі. Ця інформація є фактичним твердженням, поширена відповідачем публічно, стосується саме особи позивача і порушує його особисті немайнові права, а саме честь, гідність та ділову репутацію. Також, вказує, що повідомленнями з фото позивача, які розповсюдив відповідач була принижена честь та гідність позивача, а також його ділова репутація. Позивачу були спричинені моральні страждання та переживання. Внаслідок розповсюдження відповідачем недостовірної інформації у позивача були порушені ділові стосунки з оточуючими людьми. В зв`язку з тим, що в каналі є 1415 учасників, то удар по репутації позивача дуже відчутний, тому що після поширення недостовірної інформації про позивача є ризики того, що з ним не захочуть співпрацювати потенційні орендодавці та орендарі, які є учасниками каналу. Тому, сума моральної шкоди у 100000 грн. моральної шкоди цілком обгрунтована. Просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію опубліковану [PERSON] в каналі « [INFO] » у месенджері « Viber », а саме, інформацію опубліковану відповідачем в повідомленні від 28.06.2023 року о 08.19 год. в каналі « [INFO] » у месенджері « Viber » « [INFO]» Зобов`язати відповідача видалити зазначені повідомлення, спростувати викладену в них інформацію, як таку, що не відповідає дійсності і зганюбила честь, гідність і ділову репутацію позивача шляхом опублікування в каналі під назвою « [INFO] » у месенджері «Viber» повідомлення із вибаченнями за поширення про нього неправдивої інформації, приниження честі, гідності та ділової репутації на наступний день після набрання законної сили рішенням у зазначеній справі. Стягнути з відповідача на користь позивача 100000 грн. моральної шкоди. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн. 00 коп., суму сплаченого судового збору, гонорар успішності в розмірі 10% від суми задоволених позовних вимог, передбачений п.2 Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 28062023 від 28.06.2023 року. 07 серпня 2023 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 21 вересня 2023 року через систему «Електронний суд» адвокат Зайцев Іван Юрійович, який діє в інтересах відповідача [PERSON] , надав Відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити. 25 вересня 2023 року через систему «Електронний суд» адвокат Чубаров Денис Вікторович, який діє в інтересах позивача [PERSON] , надав Відповідь на відзив, в якій просить вважати безпідставними зазначені у Відзиві на позовну заяву доводи відповідача щодо безпідставності, необгрунтованості позовної заяви. 15 листопада 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити. Зазначив, що група в менеджері є, під цим номером телефону змінено назву власника та фото власника. Був номер телефону і він не змінювався, а от ім`я власника вже змінили. Оригінали доказів є на комп`ютері, в СБУ проводять судове розслідування з цього приводу. Зазначив, що він має намір спростувати недостовірну інформацію та стягнути моральну шкоду, яку він оцінює в 100000 грн. Адвокат Чубаров Денис Вікторович, який діє в інтересах позивача [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити. Зазначив, що на диску є всі оригінали цих фото. Дійсно вини всі скопійовані. Його клієнт видалив оригінали з телефону, оскільки. Ця справа вже затягнулась. Для того щоб зберегти пам`ять на своєму телефоні, він зробив копії всього, та скинув собі на «облако». Є беззаперечні докази того, що адміном цієї групи був саме [PERSON] , вони зробили запит до Єдиного реєстру, з якого вбачається, що номер телефону належав саме [PERSON] . Докази є правдивими і вірними, факт того, що вони скопійовані нічого не означає. В даному випадку нічого не сфальсіфіковано, все може довести експертиза. Докази надані зі хмарних сховищ, вони є повністю правдивими. Стороною відповідача в підготовчому засіданні не було спростовано те, що докази підроблені. Номер телефону належить саме [PERSON] , саме тому позов був поданий до нього. Адвокат Зайцев Іван Юрійович, який діє в інтересах відповідача [PERSON] , в судовому засіданні зазначив, що все фіксувалося кількома носіями. Самого оригіналу стороною позивача не надано. У позивача [PERSON] відсутні будь-які докази. На одному пристрої не можливо встановити документ цієї групи, нічого взагалі, тому в нього з`явились сумніви, не відомо що і з якого пристрою було зроблено «скріншоти», були різні заставки і все різне. Вказує, що він приїхав до м. Черкаси для того щоб впевнитись, що оригінал доказу був зроблений з телефону помічника адвоката Чубарова. Щоб пересвідчитись в тому, що номер телефону, ім`я його власника та група є взаємопов`язані, оскільки, на відео є одна інформація, на фото інша. і вони в окремості не є доказами, це не доводить факту публікації. Є сайти, на яких можна сфальсифікувати все, і зробити під любим ім`ям «смс», можна все що завгодно зробити на цих сайтах. Сторону позивача просто просили надати оригінали, а вони просто взяли та По видаляли всю інформацію. З наданих фото неможливо встановити факту, що ці фото були зроблені з різних телефонів. На його думку, позов є безпідставним, доказів недостатньо. Факт завдання моральної шкоди, на його думку, взагалі не доведений. Вважає, що жодних публікацій не існувало та не існує. Просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також, зазначив, що відповідно до вимог ЦПК, ним буде подано заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). На підставі ст.ст. 81,82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 3,10 Конституції України честь та гідність людини визнаються в Україні одними з найвищих соціальних цінностей. Разом з тим ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Довідки № 4115 від 07 липня 2023 року, [PERSON] дійсно працює на посаді Директора філії № 22 «Київ (Північ)» з окладом згідно штатного розпису з 23.03.2021 (наказ № 54-К від 22.03.2021 року) по теперішній час. Як зазначає позивач, він та ще 1414 людей, серед яких ріелтори/орендодавці/потенційні орендарі є учасниками каналу під назвою « [INFO] » у месенджері «Viber». Даний факт підтверджується «скрін-шотом» екрану мобільного телефону (а.с. 11). Даний канал був створений з метою розміщення оголошення здачі в оренду приміщень для бізнесу. Як вбачається з фотоматеріалів, які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 24) , акаунт-адміністратор під назвою «[INFO]» зареєстрований за номером телефону [NUMBER] . Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, номер телефону [NUMBER] належить [PERSON] . Як зазначає позивач, 28 червня 2023 року відповідачем було розміщено фото позивача і повідомлення, що підтверджується знімками екрану «1-2» та відеозаписом екрану «Відео». На відеозапису екрану «Відео» видно дані повідомлення і акаунт з номером телефону відповідача, який їх і надіслав. Конституцією України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» встановлено, що вибір способу захисту немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь, відкликання документа, який містить недостовірну інформацію (стаття 277 ЦК). У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції. Згідно зі статтею 277 ЦК України і статтею 10 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Аналогічна правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі № 757/33799/15-ц. За клопотанням представника відповідача ,судом було зобов`язано [PERSON] надати оригінали доказів авторства [PERSON] статтей та їх поширення. В судовому засіданні позивач [PERSON] і зазначив, що ним були вилучені фото зі свого телефону, в зв`язку з необхідністю «чистки пам`яті телефону», тобто, надати оригінали доказів у нього немає можливості. Відповідно до ч.6ст.95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Роздруківка електронної переписки не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Касаційний цивільний суд (КЦС) у складі Верховного Суду (ВС) в постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15?ц зазначив, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії» Європейський суд із прав людини наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: І) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Таким чином, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, та той факт, що позивачем [PERSON] не доведено факту поширення відповідачем [PERSON] недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію. суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, в зв`язку з безпідставністю та необгрунтованістю заявлених позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про спростування недостовірної інформації, тому відсутні підстави і для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди за поширення такої інформації. На підставі викладеного та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,

Outcome: dismissed