Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

09.05.2023 до суду надійшла позовна заява [PERSON] , підписана представником [PERSON] , до [PERSON] , Страхової групи ТАС АТ "СТ "ТАС" (приватне) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. На обґрунтування позову зазначила, що 27 лютого 2023 року о 06:50 годині на мосту, розташованому по автомобільній дорозі Р-78 між м. Зміїв та с. Зідонецьке у Чугуївському районі Харківської області [PERSON] під час керування власним автомобілем «Renault Duster», реєстраційний номер [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем «Nissan Leaf», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який стояв на смузі зустрічного руху. В результаті дтп транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON] в якості пасажира знаходилася в автомобілі «Nissan Leaf», реєстраційний номер [NUMBER] . Після дтп звернулася за медичною допомогою та 27.02.2023 року була доставлена бригадою швидкої допомоги до КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради, а 28.02.2023 року госпіталізована до КНП «Слобожанська лікарня» Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, з діагнозом закрита черепно - мозкова травма. Струс головного мозку (від 27.02.2023). Лікворна гіпертензія. Згідно висновку фахівця - лікаря судово-медичного експерта Яременка В.М. від 21.03.2023 № 12-14/41-3м/23 у [PERSON] малися легкі тілесні ушкодження, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я. Сукупна вартість лікування [PERSON] відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та медичної документації становить 9379, 33 грн. Також, [PERSON] у відповідності до медичного висновку № Х8Т2-ТС28-НА23-ЕЕ89 від 28.02.2023 про тимчасову непрацездатність від 28.02.2023 знаходилася на лікуванні в КНП «Слобожанська лікарня» Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, період непрацездатності з 28.02.2023 по 09.03.2023, категорія: захворювання або травма загального характеру. Відповідно до медичного висновку №ВА84-3845-В84А-2Р97 про тимчасову непрацездатність від 09.03.2023, тимчасову непрацездатність [PERSON] було продовжено до 10.03.2023 року. В зв`язку з тривалим терміном тимчасової непрацездатністі позивач [PERSON] не доотримала грошові кошти у якості додаткової винагороди у розмірі 18096,75 грн. Відповідно до довідки про доходи № 801 від 26.04.2023 року Департаменту патрульної поліції стосовно додаткової винагороду у відповідності до розрахунку за одну добу - 49354, 78/30 діб=1645,16 грн./добу, за одинадцять діб лікування позивач не отримала додаткову винагороду на загальну суму 18096.75 грн. Загальна сума відшкодування матеріальної шкоди складає - 27476,08 грн. Зазначена шкода відшкодована не була. Також [PERSON] зверталася до AT «СГ «ТАС» (приватне) про страхове відшкодування від 17.04.2023, однак до цього часу не отримала відшкодування. Крім того, [PERSON] була спричинена моральна шкода, яка виразилася у втраті працездатності в результаті протиправних дій, душевних хвилюваннях. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 10.05.2023 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 01.06.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" В. Українець просив у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного: Цивільно-правову відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП було застраховано AT «СГ «ТАС» (приватне), за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/208992745 від 15.05.2022 року. Відповідно до абзацу 5 пункту 36.2 статті 36 Закону N21961-IV у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Тобто, строк на прийняття AT «СГ «ТАС» (приватне) рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату збільшився на кількість днів подання заяви про страхове відшкодування, які прострочила позивач [PERSON] , з 31.03.2023 року до 25.04.2023 року. Таким чином, AT «СГ «ТАС» (приватне) не порушував жодних прав [PERSON] на отримання страхового відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням її здоров`я внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, а відтак позов [PERSON] є безпідставним. З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №222 КНП «Слобожанська лікарня» Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області вбачається, що [PERSON] перебувала на лікуванні в стаціонарному відділенні в період з 28.02.2023 року по 10.03.2023 року. Відповідно до розділу 7 виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №222 КНП «Слобожанська лікарня», який має назву «Короткий анамнез, діагностичні дослідження, перебіг хвороби, проведене лікування, стан при направленні, при виписці», вбачається, що позивач. [PERSON] отримувала лікування: «церебролізин, тіоцетам, роноцит, армадин, ренейро, інфламін, сінарта, метоклопрамід». Відповідно до розділу 8 «Лікувальні і трудові рекомендації» виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Слобожанська лікарня» №222 від 10.03.2023 року вбачається, що [PERSON] рекомендовано: «Кваніл, нейпоклін, венодіол». Інших медичних документів, які б містили призначення лікарів, пов`язані з лікуванням тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП, [PERSON] до суду надано не було. Вартість витрат [PERSON] на придбання ліків, засобів гігієни та інших товарів, не підтверджених у встановленому порядку документально відповідним закладом охорони здоров`я, становить 3271 грн.75 коп. згідно з розрахунком страхового відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди по страховій справі №100028/42/2023/53, складеним 29.05.2023 року AT «СГ «ТАС» (приватне). Витрати [PERSON] на суму 3271,75грн., в тому числі перелік певних медикаментів (наприклад, пакети, бахіли та ін.) не значаться в медичній документації вищевказаного лікувального закладу. З фіскальних чеків вбачається, що, окрім вказаних у вищенаведених медичних документах медичних препаратів, у наданих фіскальних чеках зазначені медичні препарати та медикаменти, які взагалі не містяться в лікарських призначеннях (натрію хлорид, валідол та ін.), а відтак є необгрунтованими (документально непідтвердженими) витратами, тому не підлягають страховому відшкодуванню АТ «СГ «ТАС» (приватне). Відповідно до Розрахунку страхового відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди по страховій справі №100028/42/2023/53, складеного 29.05.2023 року АТ «СГ «ТАС» (приватне) обґрунтованими (документально підтвердженими) є витрати на лікування в розмірі 6097,58 грн. Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження придбання медичних препаратів, медикаментів та інших товарів на суму 18096,75 грн. Відповідно до cт. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року M1961-IV страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Порядок відшкодування страховиком моральної шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого забезпеченим транспортним засобом внаслідок ДТП, регламентується саме Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року М1961-ІV, оскільки саме Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року M1961-IV підлягає застосуванню як спеціальний законч який регулює правовідносини з відшкодування моральної шкоди, заподіяної забезпеченим транспортним засобом потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо - транспортної пригоди. Позивачем не надано до суду належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів в обґрунтування позовних вимог про солідарне стягнення матеріальної шкоди саме в розмірі 27476,08 грн. та моральної шкоди саме в розмірі 500000,00 грн., а відтак позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. 12.06.2023 р. від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного: Позивач вказує, що на момент ДТП вона знаходилась в автомобілі «Nissan Leaf», реєстраційний номер [NUMBER] як пасажир, внаслідок ДТП зазнала травму, що суперечить доказам, які наявні в матеріалах справи, у тому числі на які посилається позивач. Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 035691 від 27.02.2023, особами, які були присутні під час дорожньо-транспортної пригоди 27» лютого 2023 року близько 06 год. 50 хв. на мосту, розташованому по автомобільній дорозі Р-78 між м. Зміїв та с. Задонецьке у Чугуївському районі Харківської області, були [PERSON] і [PERSON] . Свідків чи потерпілих на місці ДТП не було. Твердження позивача про те, що учасниками дорожньо- транспортної пригоди є [PERSON] і дільничний ВП РУП ГУНП в Харківській області Літвинов В.О. суперечать протоколу серії ААБ № 035691 від 27.02.2023 і положенням діючого законодавства. Як вбачається із довідки про доходи № 801 від 26.04.2023 року, позивач працює у Департаменті патрульної поліції. Отже, на відміну від [PERSON] , [PERSON] позивач добре обізнаний з положеннями діючого законодавства України, що регулюють фіксацію обставин адміністративних правопорушень у сфері дорожнього руху уповноваженими працівниками Національної поліції України, зокрема, зі ст. 256 КУпАП і Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, в яких закріплене правило обов`язкового встановлення працівником поліції, який складає протокол, причетних до ДТП осіб - правопорушників, потерпілих, свідків. Жодних зауважень від позивача, [PERSON] і [PERSON] щодо правильності складання протоколу не надходило. Як вбачається із протоколу серії ААБ № 035691 від 27.02.2023 р., в якості потерпілого вказаний тільки [PERSON] ; інші особи (свідки, потерпілі) відсутні. Позивачем не вказаний механізм (спосіб) отримання травми (травм). В той же час, як вбачається із висновку фахівця - лікаря судово-медичного експерта Яременка В.М. від 21.03.2023 № 12-14/41-3м/23, наданого позивачем, у позивача на час обстеження були наявні в лобно-тім`яній області праворуч і ліворуч по 1 ділянці набряку м`яких тканин. Отже, якщо припустити, що позивач в момент ДТП знаходилась в автомобілі «Nissan Leaf», то вказані у висновку травми не могли виникнути внаслідок такого ДТП. Водій і пасажир не можуть розпочинати рух, не використовуючи ремені безпеки. У випадку використання ременів безпеки вказані у висновку травми могли утворитись тільки під час перевертання автомобіля «Nissan Leaf» на бік чи на дах; таких пошкоджень автомобілів зафіксовано не було. У випадку ігнорування правил дорожнього руху, у т.ч. не використання ременів безпеки, відсутній причинний зв`язкок між протиправною поведінкою і шкодою. В матеріалах справи відсутні дані про несправність ременів безпеки. Тобто для встановлення обставин і механізму ушкодження необхідно встановити, чи виконували водій і можливі пасажири автомобілю «Nissan Leaf», реєстраційний номер [NUMBER] вимоги п. 2.3., п.п. «б» п. 5.2 ПДР. Крім того, як вбачається із висновку фахівця - лікаря судово-медичного експерта Яременка В.М. від 21.03.2023 № 12-14/41-3м/23, травма супроводжувалась втратою свідомості. Однак, як вбачається із позовної заяви, швидка медична допомога була викликана більше ніж через 2 години. Вказані обставини суперечать одна одній. Обґрунтування причин виклику швидкої медичної допомоги більш ніж через 2 години, а не одразу, при наявності, як стверджує позивач, втрати свідомості, в позовній заяві відсутнє. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 222 від 10.03.2023 року, у позивача 28.02.2023 року діагностовано: 1) гострий струс головного мозку (від 27.02.2023 р.); 2) Лікворна гіпертензія. В той же час, 27.02.2023 р. у позивача діагностовано «струс головного мозку легкого ступеня». Вказані невідповідності не дають можливості «поза розумним сумнівом» встановити обставини заподіяння шкоди позивачу. Крім того, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 222 від 10.03.2023 року, у позивача 28.02.2023 року діагностовано: 1) гострий струс головного мозку (від 27.02.2023 р.); 2) Лікворна гіпертензія. Клінічні прояви обох вказаних діагнозів є схожими, в залежності від причини виникнення лікворної гіпертензії лікування також ідентичне. Проте причини виникнення відрізняються - якщо струс головного мозку виникає лише внаслідок травми, то гіпертензія є виключно синдромом. Ненадання позивачем інших медичних документів позбавляє можливості беззаперечно зробити висновок про причину стаціонарного лікування, враховуючи однаковість симптомів і проявів як струсу головного мозку внаслідок травми, так і лікворної гіпертензії внаслідок однієї або кількох причин (хвороб). Вказане позбавляє відповідача можливості і права заперечувати чи визнавати вказані обставини, оскільки вони є взаємовиключними. Розмір моральної шкоди складає 500 000,00 грн. Вказана сума не підтверджена жодним доказом, а отже є суб`єктивною оцінкою позивача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. 31.07.2023 представником позивача [PERSON] подано уточнену позовну заяву, в якій просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди в розмірі 21378 грн. 50 коп та 499695 грн. 12 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнути з АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 6097,58 грн та 304,88 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 09.08.2023 прийнято уточнену позовну заяву. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 14.11.2023 вирішено питання про перехід розгляду справі зі прощеного позовного провадження у загальне позовне провадження. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.01.2024 закрито підготовче провадження. У судове засідання учасники справи не з`явилися. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Постановою Зміївського районного суду Харківської області від 03.04.2023 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 15-17) 28.02.2023 [PERSON] повідомив АТ СТ ТАС (приватне) про настання страхового випадку за участю транспортних засобів автомобіля Renault Duster, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Nissan Leaf, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Потерпілою зазначено [PERSON] (а.с. 10-11) 17.04.2023 [PERSON] звернулася до АТ "СГ "ТАС" (приватне) з заявою про страхове відшкодування (а.с. 18-19) З виписки із медичної карти хворого № 222 вбачається, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП "Слобожанська лікарня" Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області у період з 28.02.2023 р. по 10.03.2023 р., діагноз: струс головного мозку (від 27.02.2023 р.), лікворна гіпертензія (а.с. 20) Згідно висновку фахівця № 12-14/41-Зм/23 від 21.03.2023 у потерпілої [PERSON] мали місце: ділянки травматичного набряку м`яких тканин в лобно - тім`яній області праворуч та ліворуч, гостра закрита черепно - мозкова травма у формі струсу головного мозку (від 27.02.2023 р.), що ускладнилася у своєй течії розвитком ліквороної гіпертензії. Вказані вище тілесні ушкодження утворилося від дії тупих предметів, з необмеженою травмуючою поверхнею по механізму удару, або по механізму удару об такі, індивідуальні особливості яких своїй травімуючий поверхні не відобразилися, і могли бути утворені в умовах дорожньо - транспортної події (автотравма в се6редині автомобіля), в строк та при обставинах, вказаних потерпілою. По ступеню тяжкості ділянки травматичного анбряку м`яких тканин в лобно - тім`яній області праворуч та ліворчу, як в сукупності так і кожне окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень (згідно п. 2.3.5 Правил судово - медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.). По ступеню тяжкості гостра черепно - мозкова травма, у формі струсу головного мозку (від 27.02.2023 р.), що ускладнилася у своїй течії розвитком лікворної гіпертензії відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я (згідно п. 2.3.3 Правил судово - медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.). Тривалість перебування на стаціонарному лікуванні в Слобожанській лікарні з 28.02.2023 р. по 10.03.2023 р. (а.с. 23 - 25) З довідки про доходи № 801 від 26.04.2023 р. вбачається, що [PERSON] працює на посаді інспектора в Департаменті патрульної поліції, нараховано заробтну плату за лютий 2023 р. у розмірі 23858,00 грн, за березень 2023 р. у розмірі 23858,00 грн, загальна сума доходу у період за лютий-березень 2023 р. становить 95137,56 грн (а.с. 48) У постанові від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18), розглядаючи справу за позовом ПрАТ «СК «Грандвіс» до фізичних осіб та ПрАТ «Просто-Страхування» про стягнення страхового відшкодування, заявленим з підстав виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна, Велика Палата Верховного Суду вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). За загальним правилом, передбаченим статтею 1166 ЦК України, шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Завдання потерпілому шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю породжує виникнення позадоговірного (деліктного) зобов`язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок особи, яка завдала шкоди. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а також моральну шкоду (частина перша статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема є шкода, пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таким чином, потерпілий має право вимоги до страховика в договірному зобов`язанні згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страховик здійснює виплати відповідно до умов договору, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде визнана страховим випадком, виключно в межах страхової суми. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземнихтранспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підвередила зазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР)). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону №1961-IV). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-IV). У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Справедливістю є оптимальний баланс інтересів осіб, з урахуванням засад розумності і добросовісності. Справедливість механізму відшкодування моральної шкоди передбачає надання права на застосування зазначеного способу захисту цивільних прав і інтересів у випадках, коли з огляду на суть порушених немайнових прав застосування всіх інших засобів юридичного впливу не забезпечує мінімізації завданих особі немайнових витрат ефективніше, ніж таке відшкодування моральної шкоди. За змістом частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Частиною четвертою зазначеної статті передбачено, що суд застосовує при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Стаття 6 Конвенції визначає справедливий розгляд справи, як елемент принципу верховенства права, із чого виходить у своїх рішеннях і Європейський Суд з прав людини, який неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а практичних та ефективних. Це особливо стосується гарантій закріплених статтею 6 Конвенції, з огляду на визначне місце, яке у демократичному суспільстві займають права на справедливий суд разом з усіма гарантіями за цією статтею (пункт 32 рішення «Наталія Михайленко проти України» від 30 травня 2013 року). За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 2 частини другої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття нею вчинених стосовно неї самої або членів її сім`ї чи близьких родичів протиправних дій (бездіяльності), що досягло певних психотравмуючих факторів: відчуття фізичного болю чи душевних страждань (відчуття хвилювання, занепокоєння, пригнічення, зміна життєвого укладу тощо). Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з частиною першою статті 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому, зокрема, заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. Питання визначення заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка працювала за трудовим договором, врегульоване статтею 1197 ЦК України. Так, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. Судом встановлено, що спричинені [PERSON] тілесні ушкодження у зв`язку з ДТП, яка сталася з вини відповідача, потребували тривалого інтенсивного лікування, що спричинило їй фізичні та моральні страждання. Крім того, позивачем було втрачено заробіток за час перебування на лікуванні. З урахуванням зазначених вище обставин, засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] 70000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial