Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

У вересні 2023 року представник позивачів [PERSON] в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивачів мотивував тим, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР зазначений будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами як майно колгоспного двору належав його учасникам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності. На підставі ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . 01 лютого 2017 року державним реєстратором ЦНАП Носівської РДА Чернігівської області Скрипкою Л.В. було здійснено державну реєстрацію права власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , було зареєстровано спільну часткову власність за позивачем [PERSON] (розмір частки 1/3, номер запису про право власності 18811174) та [PERSON] (розмір частки 1/3, номер запису про право власності 18811122). Представник позивачів уважає, що дана реєстрація права власності є незаконною, оскільки з прийняттям Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснює державний реєстратор, але відповідно до вищевказаного Закону та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної власності на нерухоме майно колгоспного двору і, відповідно, не може зареєструвати право власності на вищезазначений будинок. Також при реєстрації було вказано невірну адресу житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, замість [ADDRESS] було зазначено: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з фактично належної йому як члену колишнього колгоспного двору 1/4 частини вищевказаного житлового будинку. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР спадщину прийняв його син [PERSON] , оскільки постійно проживав разом з померлим на момент його смерті та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з фактично належної йому як члену колишнього колгоспного двору 1/4 частини вищевказаного житлового будинку. На момент смерті разом з ним постійно проживав його батько [PERSON] , який відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину як спадкоємець першої черги за законом. Також у [PERSON] був син - позивач [PERSON] , [INFO] , який на момент смерті батька був малолітнім і який відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України також уважається таким, що прийняв спадщину, як спадкоємець першої черги за законом. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з: фактично належної йому як члену колишнього колгоспного двору 1/4 частини вищевказаного житлового будинку; 1/4 частини вищевказаного будинку, яку він фактично успадкував після смерті [PERSON] , але на яку не оформив своїх спадкових прав; 1/8 частини вищевказаного будинку, яку він фактично успадкував після смерті [PERSON] , але на яку не оформив своїх спадкових прав. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивачі: дочка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, та внук спадкодавця [PERSON] , як спадкоємець за правом представлення після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . 14 листопада 2017 року в Чорнухинській державній нотаріальній конторі Полтавської області було посвідчено договір про поділ спадкового майна, відповідно до якого житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , переходить у власність [PERSON] . У червні 2023 року позивач [PERSON] зверталася до Чорнухинської державної нотаріальної контори Полтавської області з метою оформлення спадкових прав на вищевказаний житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами після померлого [PERSON] , але нотаріус, оглянувши надані документи, роз`яснив про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Одночасно було роз`яснено про можливість оформлення спадкових прав в судовому порядку. Саме тому представник позивачів просив судовим рішенням: - скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/3 частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , номер запису про право власності 18811174, дата державної реєстрації: 27.01.2017 року, зареєстровану Центром надання адміністративних послуг Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області; - скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/3 частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , номер запису про право власності 18811122, дата державної реєстрації: 27.01.2017 року, зареєстровану Центром надання адміністративних послуг Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору, та на 5/8 частки цього ж будинку - у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді від 11 вересня 2023 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 06 листопада 2023 року. Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів, витребувано з Центру надання адміністративних послуг Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області копію реєстраційної справи про реєстрацію житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якої державним реєстратором ЦНАП Носівської РДА Скрипкою Л.В. було зареєстровано право власності за [PERSON] на 1/3 частки (номер запису про право власності 18811174, дата державної реєстрації 27.01.2017) та [PERSON] на 1/3 частки (номер запису про право власності 18811122, дата державної реєстрації 27.01.2017) указаного житлового будинку, у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 06 грудня 2023 року. Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 29 січня 2024 року. У судове засідання представник позивачів [PERSON] не з`явився, направив до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивачів та представника позивачів (а. с. 126). Представник відповідача Мринської об`єднаної територіальної громади в особі Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явився, але сільський голова направила до суду заяву, у якій указала, що Мринська сільська рада просить розглянути цивільну справу без присутності свого представника за наявними в ній матеріалами (а. с. 64, 125). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що згідно з погосподарською книгою № 5 (1991-1995 р.), особовий рахунок № [NUMBER] , житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, що підтверджується копією довідки Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області від 26 жовтня 2018 року № 1243/03-04 (а. с. 11). Станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією довідки Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області від 26 жовтня 2018 року № 1244/03-04 (а. с. 12). Судом також установлено, що 01 лютого 2017 року державним реєстратором ЦНАП Носівської РДА Чернігівської області Скрипкою Л.В. було здійснено державну реєстрацію права власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , а саме: було зареєстровано спільну часткову власність за позивачем [PERSON] (розмір частки 1/3, номер запису про право власності 18811174) та [PERSON] (розмір частки 1/3, номер запису про право власності 18811122), що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 5, 6) та копією реєстраційної справи № 1161301274238 (а. с. 98-115). З матеріалів реєстраційної справи № 1161301274238 убачається, що 27 січня 2023 року до ЦНАП Носівської РДА із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо спірного будинку по [ADDRESS] зверталися [PERSON] та [PERSON] , яка діяла за довіреністю від імені [PERSON] (а. с. 101). 01 лютого 2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ЦНАП Носівської РДА ухвалено рішення № 33666349 про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] та [PERSON] , форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки: 1 (а. с. 101). Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 5, 6) 01 лютого 2017 року державним реєстратором ЦНАП Носівської РДА Чернігівської області Скрипкою Л.В. було здійснено державну реєстрацію права власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться не в [ADDRESS] , а саме: було зареєстровано спільну часткову власність за позивачем [PERSON] (розмір частки 1/3, номер запису про право власності 18811174) та [PERSON] (розмір частки 1/3, номер запису про право власності 18811122). Так, з прийняттям Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснює державний реєстратор, але відповідно до вищевказаного Закону та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної власності на нерухоме майно, яким, у тому числі, є і майно колгоспного двору. Згідно з пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, то суд при вирішенні спору керується положеннями ЦК 1963 року. Відповідно до частини першої статті 120 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (далі - ЦК Української РСР), майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Указане узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 454/1187/17-ц. Частиною першою статті 112 ЦК Української РСР передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Згідно з частиною другою статті 123 ЦК Української РСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц. Тобто будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , є майном колишнього колгоспного двору і всі члени колгоспного двору мають право на вказане майно. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не втратили право на вказане домоволодіння, їхні частки в майні, яке належало ліквідованому колгоспному двору, є рівними. [PERSON] після реєстрації 21 травня 2009 року шлюбу із [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 21). Тобто [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Отже, з огляду на чинне на час виникнення правовідносин законодавство, на те, що спірний будинок належить колгоспному двору, ураховуючи помилку у зазначенні адреси будинку, допущену державним реєстратором при реєстрації права власності, рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за [PERSON] та [PERSON] на 1/3 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , підлягає скасуванню із вилученням інформації щодо цієї нерухомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вирішуючи вимоги позивачів про визнання за ними права власності на частини будинку, суд виходить з нижченаведеного. [INFO] в с. Мрин Носівського району Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 13). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] , яка належала йому як члену ліквідованого колгоспного двору. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 56). Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] був сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 15). Отже, він був спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, установлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Згідно з довідкою № 494/03-08, виданою виконкомом Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області 09 серпня 2022 року, станом на 17 серпня 1994 року, тобто на день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] (а. с. 14). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, що підтверджується повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 20 вересня 2023 року № 2537/01-17 (а. с. 54) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 62). Отже, у силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв його син [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на час його смерті (а. с. 14). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, [PERSON] фактично успадкував після смерті батька [PERSON] 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , однак не оформив своїх спадкових прав в установленому законом порядку. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 15а). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] , яка належала йому як члену ліквідованого колгоспного двору. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 58). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] був батьком померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 17). [PERSON] , [INFO] , був сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 19). Отже, вони є спадкоємцями першої черги за законом після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, що підтверджується повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 20 вересня 2023 року № 2538/01-17 (а. с. 53) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 60). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно з довідкою № 1245/03-04, виданою виконкомом Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області 26 жовтня 2018 року, станом на 24 червня 2004 року, тобто на день смерті, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] (а. с. 16). Отже, такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] вважаються його батько [PERSON] , який прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, та його син [PERSON] , який був малолітнім на час смерті батька та прийняв спадщину в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Отже, [PERSON] та [PERSON] фактично успадкували після смерті [PERSON] по 1/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , однак не оформили своїх спадкових прав в установленому законом порядку. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 17а). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] , яка належала йому як члену ліквідованого колгоспного двору, на 1/4 частини цього ж будинку, яку він фактично успадкував після смерті [PERSON] , але на яку не оформив своїх спадкових прав, на 1/8 частини цього ж будинку, яку він фактично успадкував після смерті [PERSON] , але на яку не оформив своїх спадкових прав (разом 5/8 частини будинку). [PERSON] за життя заповіту не складав, що підтверджується копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] № 144/2017 (а. с. 67-84). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 20) та копією свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 21). Отже, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. [PERSON] був онуком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 19) та копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 17). Батько [PERSON] [PERSON] був сином [PERSON] та помер [INFO] , тому [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] першої черги за правом представлення після смерті свого батька. Судом установлено, що до майна померлого [PERSON] Чорнухинською державною нотаріальною конторою Полтавської області заведено спадкову справу за № 144/2017 (а. с. 67-84). Згідно з копією спадкової справи [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , подавши в установлений законодавством шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. 14 листопада 2017 року [PERSON] , державним нотаріусом Чорнухинської державної нотаріальної контори Полтавської області, посвідчено договір про поділ спадкового майна між спадкоємцями [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , переходить у власність [PERSON] , у власність [PERSON] переходять земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що позивач [PERSON] зверталася до Чорнухинської державної нотаріальної контори Полтавської області з метою оформлення спадкових прав на житловий будинок з надвірними прибудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після померлого [PERSON] . Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний будинок у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, заявлено про їх відсутність. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину підтверджується копією постанови державного нотаріуса Чорнухинської державної нотаріальної контори Полтавської області Карбан Л.М. від 21 червня 2023 року (а. с. 22). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, у судовому порядку за [PERSON] підлягає визнанню право власності на 5/8 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Також у судовому порядку за [PERSON] підлягає визнанню право власності на 1/8 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, з прийняттям Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснює державний реєстратор, але відповідно до вищевказаного Закону та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної власності на нерухоме майно, яким, у тому числі, є і майно колгоспного двору і, відповідно, державний реєстратор не може зареєструвати за позивачем [PERSON] право власності на 1/4 частини вищевказаного будинку як за членом колишнього колгоспного двору. Тому в судовому порядку за [PERSON] необхідно визнати право власності на 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 87 кв. м, житлова площа - 48,6 кв. м (а. с. 8-10). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що є всі підставі для задоволення позовних вимог, оскільки вони є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved