Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

У провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала справа № 754/4824/23 за позовом [PERSON] до управління освіти Ізюмської міської ради, про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ начальника управління освіти Ізюмської міської ради Безкоровайного О.В. від 01.04.2022 року в частині призупинення з 01.04.2022 року дії трудового договору з директором Ізюмського ліцею №12 Ізюмської міської ради [PERSON] , визнано незаконним та скасовано наказ начальника управління освіти Ізюмської міської ради Безкоровайного О.В. від 03.04.2023 року №72-к/тр ВС про припинення трудового договору стосовно директора Ізюмського ліцею №12 Ізюмської міської ради [PERSON] , стягнуто з управління освіти Ізюмської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.11.2022 року по 02.02.2023 року у розмірі 51 771,46 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.04.2023 року по 02.05.2023 року у розмірі 9 027,12 грн. 15.12.2023 року до суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 754/4824/23, в якій остання просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень. На підтвердження розміру витрат до заяви долучено копію Договору № 12/12/22 про надання правничої (правової) допомоги від 12.12.2022 року, копію Акту про надання правничої допомоги до Договору від 30.11.2023 року, копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 4 від 30.11.2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Ухвалою суду від 18.12.2023 року заяву позивача про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду у судовому засіданні на 25.01.2024 року. Позивач подала до суду заяву, в якій просила розгляд заяви провести за її відсутності, вимоги заяви підтримала у повному обсязі. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлявся про місце, день та час розгляду заяви. Частиною четвертою статті 270 ЦПК України передбачено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення. За таких обставин суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи та заяву позивача, суд зазначає наступне. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду (ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259 ЦПК України). Згідно положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Так, [PERSON] звернулася до суду з позовом до управління освіти Ізюмської міської ради, про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат, який наведено у позовній заяві, позивач зазначила, що орієнтовний розмір її витрат на професійну правничу допомогу у даній справі становитиме 5 000 гривень, а докази сплати нею витрат на професійну правничу допомогу будуть подані до суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення по справі. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року по справі № 754/4824/23 позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково. Разом з тим, при ухваленні зазначеного Рішення, судом не було вирішено питання про розподіл витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, докази понесення витрат на правничу допомогу було долучено позивачем до заяви про ухвалення додаткового рішення, яку судом було отримано 15.12.2023 року. З урахуванням того, що Рішення по справі ухвалено судом 12.12.2023 року, зазначені докази подані позивачем з дотриманням строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. Професійна правнича допомога у даній справі надавалась позивачу адвокатом Пилюченко Інною Георгіївною, чий статус адвоката підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 5329 від 28.09.2012 року, яке видане Київською міською КДКА на підставі рішення №29-78-29 від 28.09.2012 року. 12.12.2022 року між позивачем та адвокатом Пилюченко І.Г. було укладено Договір № 12/12/22 про надання правничої (правової) допомоги (надалі за текстом - Договір). Відповідно до п. 4.7. Договору, за результатами надання Адвокатом Клієнту правничої (правової) допомоги за цим Договором складається акт про надання правничої (правової) допомоги, що підписується Сторонами. В акті вказується обсяг наданої Адвокатом правничої (правової) допомоги, її вартість та/або фактичні витрати. Акт надсилається Клієнту поштовим або факсимільним зв`язком або на адресу електронної пошти Клієнта. Згідно з пунктом 4.9. Договору, Клієнт сплачує Адвокату гонорар у день підписання цього Договору, а у випадку надання Адвокатом окремих етапів правничої (правової) допомоги, про що складаються відповідні акти, протягом 3 (трьох) календарних днів з дня підписання Сторонами Акту. 30.11.2023 року позивачем та адвокатом Пилюченко І.Г. було підписано Акт про надання правничої допомоги до Договору, того ж дня, позивачем було сплачено адвокату Пилюченко І.Г. гонорар у розмірі 5 000 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 4 від 30.11.2023 року. Вивчивши заяву та долучені до неї докази, суд прийшов до висновку, що позивачем надано суду належні та достатні докази, які підтверджують понесення нею витрат на професійну правничу допомогу по даній справі у розмірі 5 000 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. За таких обставин, з огляду на відсутність клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про те, що заявлені витрати позивача на правову допомогу в розмірі 5 000 гривень є доведеними та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved