Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

27.12.2023\~року [PERSON] звернулася в\~суд з\~позовом до\~ [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги\~мотивує тим,\~що 21.08.2019\~року вона\~зареєструвала шлюб\~з відповідачем [PERSON] у Коломийському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 329. Від шлюбу у них народилася одна дитина: син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є малолітнім. Зазначає,\~що одруження з відповідачем виявилось невдалим. [PERSON] не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, оскільки шукав різні причини для вчинення скандалів та сварок у сім`ї, не рахувався з її думкою, не надавав матеріальної допомоги сім`ї, принижував честь і гідність позивача. Крім того, відповідач іноді зловживав спиртними напоями та прийшовши додому в нетверезому стані, безпідставно вчиняв сварки та скандали. Спільне сімейне господарство ними не ведеться, спільного бюджету немає. Сторони вже більше двох років проживають окремо. Крім того, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Вважає, що їхні сімейні відносини остаточно розірвані та примирення між ними неможливе, а шлюб носить тільки формальний характер. Просить шлюб між нею і відповідачем розірвати, малолітню дитину залишити проживати з нею та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Крім того, просить стягнути з відповідача в її користь понесені нею судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача вимоги\~ [PERSON] підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі. Крім того, зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду даної справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією, однак згідно довідки «Укрпошта» від отримання поштового відправлення відмовився. Суд констатує, що згідно ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд прийняв заходи для повідомлення особи про час та місце розгляду справи, забезпечивши відповідачу можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Частиною 1 ст.223 ЦПК України передбачено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктами 1 ч.3 ст.223 ЦПК України, визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Таке положення пов`язане з дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами та із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в\~статті 43 ЦПК України. Цивільний процесуальний кодекс України\~не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов`язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п.4 ч.3\~ст.129 Конституції України). Таким чином, суд приходить до висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності відповідача [PERSON] , оскільки останній будучи належним чином повідомленим про судове засідання рекомендованою кореспонденцією, відмовився від її отримання, що було зафіксовано працівником "Укрпошта". Враховуючи наведене, зі згоди представника позивача, згідно ухвали від 31.01.2024 року про вирішення вказаної справи в порядку заочного розгляду, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування\~сторін у\~шлюбі підтверджується\~свідоцтвом про\~шлюб,\~яке долучене\~до матеріалів\~справи,\~згідно якого\~вказаний шлюб\~зареєстровано 21.08.2019\~року у\~Коломийському міському\~відділі державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~в Івано-Франківській\~області,\~актовий запис\~№ 329 (а.с.4). Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~від шлюбу\~у сторін народилася одна\~дитина:\~син [PERSON] ,\~ [INFO] , який на\~даний час\~є малолітнім і проживає разом з матір`ю (а.с.8, 9). Разом з тим, судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини та проживають окремо протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, а тому їх шлюб носить формальний характер. Відповідно до змісту п.10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Однак, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо та не підтримують сімейних відносин. Зокрема, позивач [PERSON] не має наміру підтримувати їх в подальшому та стверджує, що вони як подружжя втратили почуття поваги та любові один до одного, наміру зберегти сім`ю у неї немає. За таких обставин суд вважає, що позов підставний, так як в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які не спростовано відповідачем та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони не вживають заходів для примирення, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин цей шлюб існує формально. Враховуючи наведене,\~суд вважає,\~що шлюб\~між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Малолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , слід залишити проживати з матір`ю [PERSON] , оскільки сторони дійшли спільної згоди щодо місця проживання малолітньої дитини. Також, згідно ст.113 СК України, після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Крім того, згідно п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно наданих\~стороною позивача\~попереднього (орієнтовного)\~розрахунку суми\~судових витрат\~на правничу\~допомогу від\~12.12.2023\~року, квитанції серії\~АЕ №\~000277\~від 12.12.2023\~року, витрати на правничу допомогу склали 3000 грн. 00 коп. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 00 коп. згідно квитанції серії АЕ № 000277 від 12.12.2023 року. Крім того, з відповідача в користь позивача слід стягнути також 2147 грн. 20 коп. сплаченого судового збору, а всього судових витрат 5147 грн. 20 коп. На підставі ст.ст.24, 105, 110, 112, 160 СК України,

Outcome: approved