Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Другого ВДВС у місті Вінниці про визнання недійсним акту, вселення та зобов`язання вчинити дії. Свій позов мотивував тим, що в серпні 2023 року він отримав копію рішення виконкому Вінницької міської ради від 25 червня 1992 року №290 «Про продаж квартир в житлових будинках в м.Вінниці», яким було надано дозвіл продати [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Діючим на той час законодавством було передбачено право наймача та членів його сім`ї на викуп квартири у власника. До членів сім`ї також належав і позивач по справі. При цьому вказує, що у заяві на придбання квартири його підпис та підпис [PERSON] підроблені, останній взагалі був визнаний недієздатним ще в 1987 році, писати не вмів, а опікун не був призначений. Тобто квартира [PERSON] було продана на підставі фальшивих документів. Остання, набувши право власності на цю квартиру, подарувала її [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] [INFO] , а [PERSON] - [INFO] . Відповідач в порядку спадкування отримав вказану квартиру. Позивач також зазначив, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2014 року в справі №127/20159/13-ц був визначений порядок користування цією квартирою: в користування позивача [PERSON] було виділено кімнату площею 9 кв.м, [PERSON] , батька відповідача, кімнату площею 21,1 кв.м., а [PERSON] в особі опікуна [PERSON] - кімнату 18,5 кв.м. Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 липня 2023 року в справі №127/14578/22 позивача виселено з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення. 14 серпня 2023 року державним виконавцем було вручено виклик до органів ДВС, а 16 серпня 2023 року представником позивача подана скарга на дії державного виконавця. 18 серпня 2023 року, користуючись відсутністю позивача, відповідач замкнув двері квартири, перешкоджає йому в доступі до неї та заволодів його майном. Викликавши поліцію, позивачу стало відомо, що у такий спосіб відбулося виселення. 01 вересня 2023 року позивач звернувся до ВДВС для ознайомлення з матеріалами справи та йому стало відомо про акт державного виконавця про нібито добровільне виконання ним рішення суду та закінчення виконавчого провадження. 06 вересня 2023 року відкрите касаційне провадження в справі №127/14578/22 на постанову Вінницького апеляційного суду від 04 липня 2023 року про його виселення та зупинено дію постанови про його виселення до закінчення її касаційного перегляду. Позивач вказує, що цим поновлено дію рішення Вінницького міського суду від 15 січня 2014 року в справі №127/20159/13-ц та відповідно поновлено його право на користування житлом на умовах найму відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». З огляду на викладене просив визнати недійсним та скасувати акт державного виконавця від 17 серпня 2023 року, вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS] , зобов`язати [PERSON] та державного виконавця повернути позивачу речі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2023 року відмовлено у відкритті провадженні в частині вимог про визнати недійсним та скасування акту державного виконавця від 17 серпня 2023 року та зобов`язання [PERSON] та державного виконавця повернути позивачу речі та прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про вселення та відкрите загальне позовне провадження. Відповідач своїм правом на відзив не скористався. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2024 року закрите підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили його задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, останнім на адресу суду направлена заява про розгляд справи у їх відсутність та заперечення щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, суд дійшов такого висновку. Судом установлено, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору дарування від 29 вересня 2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори за реєстровим №5-737, право власності на яку зареєстроване в КП ВООБТІ 02 жовтня 2006 року, в реєстровій книзі №66 за реєстровим №1199. Як слідує зі змісту цього договору [PERSON] в свою чергу набула права власності на вказану квартиру на підставі договору-650, посвідченого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 27 липня 1992 року за реєстровим №1-977, право власності на яку зареєстроване КП ВООБТІ 21 серпня 2006 року в реєстровій книзі 66 за реєстровим №1199 [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] помер [INFO] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 вересня 2021 року [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] . Спадщина на яку видане свідоцтво складається з квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , як слідує з даних копії його паспорту від 15 березня 1999 року, з 10 червня 2003 року зареєстрований за цією адресою. Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 липня 2023 року в справі №127/14578/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення усунуто перешкоди [PERSON] в здійсненні ним права власності шляхом виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. 28 липня 2023 року відкрите виконавче провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду в справі №127/14578/22 ( ВП №72372118). З акту від 17 серпня 2023 року, складеного головним державним виконавцем Другого ВДВС у місті Вінниці, слідує, що при перевірці виконання рішення суду, а саме виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення встановлено, що боржник відсутній, а зі слів стягувача боржник виселився. Постановою головного державного виконавця Другого ВДВС у місті Вінниці від 22 серпня 2023 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа закінчене у зв`язку з фактичним виконанням рішення. Позивач, звертаючись до суду з позовом та вказуючи на своє право користування спірною квартирою, просить вселити його в спірну квартиру, посилаючись на зупинення дії постанови суду апеляційної інстанції про його виселення та ст.7 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень\~глави 29\~цього Кодексу. Як установлено судом квартира [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу [PERSON] . Позивач [PERSON] не є власником цієї квартири, однак був зареєстрований та проживав в ній. Відповідач, захищаючи своє право власності на вказану квартиру, звернувся до суду з позовом про виселення позивача. Постановою Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 04 липня 2023 року в справі 127/14578/22 позивача виселено з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення. Вказане рішення в порядку примусово виконання перебувало на виконанні Другого ВДВС у м.Вінниці та 22 серпня 2023 року було закінчене у зв`язку з фактичним виконанням. Вказана постанова не скасована. Питання виконання постанови суду апеляційної інстанції не є предметом розгляду в цій справі. 06 вересня 2023 року була винесена постанова суду касаційної інстанції про зупинення дії постанови суду апеляційної інстанції в справі №127/14578/22 в частині виселення позивача. Слід відмітити, що зі змісту інституту «зупинення виконання рішення чи зупинення його дії» слідує, що метою вирішення цих питання є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала касаційну скаргу, та інших осіб, які беруть участь у справі, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням (дією) судового рішення. Тобто вказаний інститут в певній мірі це запобігання виконання судового рішення, тобто унеможливлення вчинення дій на його виконання. Наразі на момент постановлення ухвали суду касаційної інстанції виконавче провадження з приводу виконання постанови суду апеляційної інстанції про виселення позивача було закінчене. В той же час слід відмітити, що вказана ухвала лише зупиняє дію постанови, однак не регулює повороту виконання судового рішення в разі якщо таке рішення виконане та відповідно зупинення дії судового рішення не є підставою для вселення особи. Тобто, зупинення дії судового рішення унеможливлює його виконання, в даному випадку виселення особи, однак в разі виконання рішення, це не надає особі право на повторне вселення. Особа, в разі доведення порушення її прав, не позбавлена з інших підстав звернутися за їх поновленням. Щодо посилання\~позивача на\~ст.7\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду»,\~то слід\~відмітити,\~що відповідно\~до цієї\~норми за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму. Однак, правовідносини, які виникли між сторонами, не регулюються вказаною нормою, а гарантування цією нормою певних прав не є правовою підставою для вселення позивача за встановлених обставин.. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в позові. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що суд відмовив в задоволенні позову витрати, понесені позивачем, залишаються за ним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed