Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму матеріального збитку, яка складає 10760,50 грн. та судові витрати у розмірі 840,80 грн. В обґрунтування поданого позову зазначено, що 26 грудня 2019 року о 12 год. 40 хв. в місті Кропивницькому по вулиці Генерала Жадова, 24/1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Skoda Superb, номерний знак [NUMBER] та транспортного засобу Citroen Berlino, номерний знак [NUMBER] . Відповідно до постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 лютого 2020 року у справі №404/81/20, провадження № 3/404/12/20, відповідач [PERSON] 26 грудня 2019 року о 12 год. 40 хв. в місті Кропивницькому по вулиці Генерала Жадова, 24/1, керуючи транспортним засобом Skoda Superb, номерний знак [NUMBER] , не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, в результаті чого скоїла зіткнення з транспортним засобом Citroen Berlino, номерний знак [NUMBER] , який зупинився попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Внаслідок розгляду вказаної справи, відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Позивач вважає, що він є потерпілим у вказаній дорожньо-транспортній пригоді. Відповідно до звіту №58 про оцінку вартості майна (висновку про вартість майна) вартість матеріального збитку, нанесеного в результаті ДТП, власнику колісного транспортного засобу марки Citroen Berlino, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 10760,50 грн. Відповідно до постанови Кіровського районного суду м.Кіровограда від 05 лютого 2020 року у справі про адміністративне правопорушення справа №404/81/20, провадження №3/404/12/20 вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої застрахована ПрАТ «УПСК». Зазначено, що з метою отримання страхового відшкодування, позивач по справі звернувся до страхової компанії щодо виплати страхового відшкодування та надав відповідні документи: довідку ДАІ; особисті пояснення про обставини ДТП; копію постанови Кіровського районного суду м.Кіровограда від 05 лютого 2020 року у справі про адміністративне правопорушення справа №404/81/20, провадження №3/404/12/20. Крім того, додатково було надано копію звіту №58 про оцінку вартості майна (висновку про вартість майна). Позивачу до даного часу жодної копійки не відшкодовано. Не отримано жодного відшкодування і зі сторони відповідача, не дивлячись на звернення до неї за телефоном з проханням врегулювати дане питання не доводячи справи до розгляду в судовому порядку. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 лютого 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. 06 квітня 2021 року від сторони відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого вказано, що Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , застрахована відповідно до полісу АР №7858012 в ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» (ПрАТ «УПСК»). Позивач стверджує, що звертався до вказаної страхової компанії, проте відповіді не отримав, тому бажає стягнути з відповідача зазначену матеріальну шкоду. Разом з цим, позивачем не надано жодного підтвердження вказаного звернення до страхової компанії. Вказано, що копії вказаної позовної заяви із додатками, рівно як і будь яких рішень по справі відповідач не отримувала, про що свідчить відсутність при матеріалах справи відповідних поштових вкладень, про наявність судового провадження відносно неї дізналась з реєстру судових рішень та одразу ж звернулась за правовою допомогою. З матеріалами справи ознайомився представник 26 березня 2021 року, а тому вважає процесуальні строки мають обраховуватись саме з вказаної дати, а пропущені відповідачем процесуальні строки підлягають поновленню судом. Зазначено, що до звіту №58 про оцінку вартості майна (без дати складання) наданого позивачем долучено протокол технічного огляду транспортного засобу від 25 лютого 2020 року в якому не зазначено, що відповідача повідомляли про проведення огляду транспортного засобу. Договір на виконання експертної оцінки майна укладений 25 лютого 2020 року з чого слідує, що відповідача чи представника страхової компанії викликати ніхто не збирався. Значний проміжок часу між подією ДТП та моментом огляду транспортного засобу, приховування факту огляду і оцінки вартості ремонтних робіт транспортного засобу від представника страхової компанії та відповідача свідчать про фальсифікацію вказаного звіту. Відповідно до звіту № 58 (без дати) вартість матеріального збитку нанесеного в результаті ДТП власнику колісного транспортного засобу складає 10760,50 грн. На даний час позивач вимагає з відповідача відшкодувати матеріальну шкоду спричинену внаслідок ДТП. В зв`язку з тяжким матеріальним становищем відповідач не має змоги сприяти безпідставному збагаченню позивача. Представники страхової компанії ігнорували звернення про ДТП, тому покладення на відповідача обов`язку відшкодувати шкоду та вартість оцінки майна замість страхової компанії незважаючи на її добросовісну поведінку, є незаконним. Вказано, що витрати на правничу допомогу склали 1500 грн. і відповідач планує витратити на правничу допомогу ще 500 грн. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 квітня 2021 року залучено ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 грудня 2019 року о 12 год. 40 хв. в місті Кропивницькому по вулиці Генерала Жадова, 24/1, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Skoda Superb, номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача та транспортного засобу Citroen Berlino, номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивача. Відповідно до постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 лютого 2020 року у справі №404/81/20, провадження № 3/404/12/20, відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Відповідно до вказаної постанови відповідач [PERSON] 26 грудня 2019 року о 12 год. 40 хв. в місті Кропивницькому по вулиці Генерала Жадова, 24/1, керуючи транспортним засобом Skoda Superb, номерний знак [NUMBER] не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, в результаті чого скоїла зіткнення з транспортним засобом Citroen Berlino, номерний знак [NUMBER] , який зупинився попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована у ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія». Відповідно до звіту № 58 про оцінку вартості майна (висновку про вартість майна) вартість матеріального збитку, нанесеного в результаті ДТП, власнику колісного транспортного засобу марки Citroen Berlino, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 10760,50 грн. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР) передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону № 85/96-ВР. До них згідно з пунктом 9 частини першої вказаної статті віднесено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує Закон № 1961-IV. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підвередила вищезазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У відповідності до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що позивач до страхової компанії не звертався. Враховуючи вищенаведені висновки Великої Палати Верховного Суду, у спірних правовідносинах майнова шкода завдана позивачу в результаті ДТП, у межах страхової суми (суми страхового відшкодування) має бути відшкодована страховиком. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для відшкодування шкоди позивачу за рахунок винної у ДТП особи, а саме [PERSON] відсутні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed