Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач, діючи через свого представника, звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці\~ із даним позовом до відповідача в якому просить суд стягнути із відповідача на свою користь пеню у розмірі 19566867.06 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 21.10.2016 між нею та «МС Імперіал Буд» було укладено попередній договір № А-142, посвідчений приватним нотаріусом ЧМНО Макеєвою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №18446. За умовами цього договору відповідач зобов`язувався продати позивачці, а остання зобов`язалася купити в термін до кінця першого кварталу 2018 року квартиру [ADDRESS] , загальною площею 72.54 кв.м. , житловою площею 35.82 кв.м. Строк прийняття об`єкта в експлуатацію кінець четвертого кварталу 2017 року. Відповідач має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, і це не буде вважатися порушенням договору. Відповідач зобов`язувався оформити на себе правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості до моменту укладення договору купівлі продажу об`єкту нерухомості. На виконання умов договору, позивач, у належний та обумовлений спосіб, сплатила відповідачу забезпечувальний платіж в сумі 892242 грн., що становить 100 % орієнтовної вартості об`єкту нерухомості, що підтверджується платіжним дорученням. Однак, ТзОВ «МС Імперіал Буд» свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, що позбавило її права отримати в приватну власність нерухомий об`єкт за договором. Також існують обставини, які свідчать про неналежні дії та поведінку відповідача, якими він відкрито та довготривало порушує її права та інтереси за вказаним цивільно-правовим договором. Вважає, що ТзОВ «МС Імперіал Буд», на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з порушенням умов договору про виконання робіт (надання послуг) повинен відшкодувати їй, як споживачеві, за кожен день прострочення пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги). Просить суд стягнути з ТзОВ «МС Імперіал Буд» на її користь пеню за прострочення виконання зобов`язань за період з 01.10.2020 року по 01жовтня 2022 року: за попереднім договором № А-142 від 21 жовтня 2016 року в сумі 19566867,06 гривень Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.11.2023 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. \~ \~ \~ \~11.12.2023 року представник відповідача надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» не визнає вимоги Позивача, вважає їх необґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи та чинному законодавстві, а відтак не підлягають задоволенню . Так, на думку відповідача, між сторонами укладено саме Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, який не містить жодних елементів Договору підряду і не може вважатись договором надання послуги чи робіт, в зв`язку із чим ТОВ «МС Імперіал\~Буд» не\~погоджується з\~позицією позивача. Крім\~того,\~враховуючи,\~що Попередній\~договір №А_142 від 21 жовтня 2016 р. є саме Попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, який не містить та не міг містити умов, що Відповідач повинен за замовленням Позивача збудувати об`єкт нерухомості, то відповідно Позивач не являється споживачем Будівельних робіт (послуг). Також у відзиві на позов вказано, що відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України та п.21 Попереднього договору, зобов`язання сторін по укладанню Основного договору купівлі-продажу припинилось 31 березня 2018 року, а, отже, з 01.04.2018 року виникло зобов`язання повернути забезпечувальний платіж протягом 30 днів (п.10 попереднього договору) Враховуючи відсутність\~у сторін\~з 01.04.2018\~року обов`язку\~укласти Основний\~договір,\~у Відповідача\~не може\~виникнути прострочення\~виконання робіт\~чи послуг,\~тощо,\~а може\~виникнути тільки\~прострочення зобов`язання\~по поверненню\~забезпечувального платежу.\~Необхідною передумовою\~для перерахування\~Позивачу коштів\~є надання\~Відповідачу Позивачем\~банківських реквізитів\~останнього.Попередній договір\~не містить\~банківських реквізитів\~Позивавача,\~Позивач не\~надав Відповідачу\~своїх банківських\~реквізитів,\~а також\~не звертався\~до Відповідача\~з заявою\~про повернення\~забезпечувального платежу. Без\~надання Позивачем\~Відповідачу своїх\~банківських реквізитів\~Відповідач не\~міг перерахувати\~Позивачу сплачений\~платіж,\~а тому\~відповідно до\~ч.\~2\~ст.613\~ЦК України\~зобов`язання Відповідача\~ його\~повернути Позивачу\~є відстроченим\~до надання\~Позивачем своїх\~банківських реквізитів,\~а не\~простроченим,\~в зв`язку\~із чим Позивач не\~має права\~на отримання\~пені по\~відстроченому зобов`язанню. Беручи до уваги, що Відповідач по Попередньому договору не повинен був надавати Позивачу послуги та роботи, а також, враховуючи, що у Відповідача відсутнє прострочене зобов`язання, а наявне зобов`язання по поверненню забезпечувального платежу не являється послугою чи роботою, то, відповідно, ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» не може бути застосована до правовідносин, які склались між сторонами. Крім того, у відзиві зазначено, що заявлена до стягнення Позивачем пеня в сумі 19\~566\~867,06 грн. є непропорційною та такою, що значно перевищує розмір сплачених Позивачем коштів на виконання попереднього договору №А_142 від 21 жовтня 2016 року (892242,00 грн.), а тому в разі задоволення позову вона має бути зменшена. Також відповідач звертає увагу суду на те, що відповідно до ст. 232 ГК України та правового висновку,викладеного в постанові Верховного суду від 30 жовтня 2019 року по справі №756/2781/16-ц, максимальний строк нарахування пені є шість місяців з дня прострочення зобов`язання, проте, як вбачається з позовної заяви, Позивач просить стягнути пеню в сумі 19\~566\~867,06 грн., розраховану за період з 01 жовтня 2020 року по 01 жовтня 2023 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.12.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав суду пояснення аналогічні доводам позовної заяви, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, в попередньо надісланій до суду письмовій заяві, клопотав про розгляд справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами\~статті 264 ЦПК\~України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21 жовтня 2016 року між ТзОВ «МС Імперіал Буд» (Сторона 1) та [PERSON] (Сторона 2) було укладено попередній договір №А_142, відповідно до умов якого ТзОВ «МС Імперіал Буд» зобов`язується продати [PERSON] , а [PERSON] зобов`язується купити в термін до кінця І кварталу 2018 року квартиру [ADDRESS] , загальною площею 72,54 кв.м., в тому числі житловою площею 35,82 кв.м., згідно умов, що визначені даним попереднім договором та укладеним у майбутньому договором купівлі-продажу. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до кінця IV кварталу 2017 року. Сторона 1 має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, цей факт не буде вважатися порушенням умов договору. \~ \~ \~ \~Пунктом 1.1. вказаного договору визначено, що сторона 1 зобов`язується оформити на своє ім`я правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості до моменту укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості. \~ \~ \~ \~Сторони домовилися про істотні умови основного договору купівлі-продажу квартири: об`єкт продажу квартира [ADDRESS] , загальною площею 72,54 кв.м. (пункт 2). [PERSON] зобов`язується сплатити стороні, на момент підписання основного договору, до моменту його нотаріального посвідчення, повну вартість об`єкта нерухомості, що орієнтовано складає 892242 гривень (п.2.2 Договору). \~ \~ \~ \~В якості оплати за об`єкт нерухомості квартири буде зараховуватись забезпечувальний платіж, здійснений стороною 2 відповідно до п.4 попереднього договору (п.2.5 Договору). \~ \~ \~ \~Сторона 2 на забезпечення виконання зобов`язання за цим договором сплачує стороні-1 забезпечувальний платіж у розмірі 892242 грн. 00 коп. Забезпечувальний платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою. Сторони встановили, що передбачені в цьому пункті забезпечувальні платежі є «іншим видом забезпечення виконання зобов`язання» згідно ст.546 ЦК України та не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (п.4 Договору). У відповідності до п. 10 договору сторони домовились, що забезпечувальний платіж повертається стороною 1 стороні -2 шляхом перерахування грошових коштів на рахунок останнього у банківській установі у випадку, якщо Основний договір не буде укладений у зв`язку з неможливістю виконання стороною -1 зобов`язання, передбаченого п.1 цього попереднього договору або відмовою сторони -1 від укладання Основного договору з інших причин, незалежних від сторони-1. При цьому сторона 1 зобов`язується повернути забезпечувальний платіж стороні-2 протягом 30-ти банківських днів, з моменту спливу терміну, вказаного у пункті 1 цього Попереднього договору. Також у згідно п.11 зазначено, що у випадку порушення стороною-1 терміну повернення грошових коштів, встановленого у п.10 даного договору, сторона-1 сплачує стороні-2 (на його вимогу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення. У випадку, якщо прострочення терміну платежу перевищить 30 календарних дні, сторона-1 (додатково до пені) сплачує стороні-2 (на його вимогу) штраф у сумі 3 % У пунктах 21, 22 договору сторони погодили, що зобов`язання сторін щодо підписання основного договору, встановлені цим попереднім договором, припиняються у випадку, якщо основний договір не укладено протягом терміну, встановленого попереднім договором. Цей договір є попереднім договором, закріплює зобов`язання сторін укласти основний договір та не є правовстановлюючим документом на об`єкт нерухомості та не підтверджує право власності сторони 2 на такий об`єкт . Згідно платіжних доручень №1 , №2 та довідки, виданої «МС Імперіал буд» [PERSON] внесла на рахунок відповідача 892242 грн.( а.с.10-12) Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України,\~зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Системний аналіз\~статті 635 ЦК України\~свідчить про те, що єдиним зобов`язанням сторін за попереднім договором є зобов`язання укласти основний договір у певний строк (термін), обумовлений таким попереднім договором. Ухилення від такого укладення є порушенням цього зобов`язання, однак якщо факт ухилення судами не встановлено, а сторони в обумовлений строк (термін) основний договір не уклали або одна зі сторін не направила іншій стороні пропозицію про його укладення, таке зобов`язання вважається припиненим. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного суду від 24.07.2019 у справі № 200/14946/16-ц. Таким чином вбачається, що єдиним зобов`язанням сторін за попереднім договором є зобов`язання укласти основний договір у строк до кінця І кварталу 2018 року. \~ \~ \~ \~При цьому, як встановлено в ході розгляду справи у суді, у встановлений Попереднім договором від 21.10.2016 строк Основний договір купівлі продажу укладений не був. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що зобов`язання за попереднім договором припинилися після закінчення строку на укладення Основного договору, а саме вкінці першого кварталу 2018 року . Проаналізувавши укладений сторонами попередній договір судом встановлено, що п.10 даного договору обумовлено повернення Стороною 1 -Стороні 2 забезпечувального платежу\~ у випадку якщо основний договір не буде укладений. П.11 даного договору встановлені положення про стягнення пені у випадку порушення Стороною 1 терміну повернення грошових коштів, встановленого у п. 10 цього договору. Заявляючи вимогу про стягнення пені, позивач посилається на положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до статей\~1,\~1-1\~цього ж\~Закону\~споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. При цьому, відповідно до преамбули\~Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно із ч. 5 ст. 10\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. \~ \~ \~ \~Тлумачення абзацу 1 частини п`ятої\~статті 10 Закону України«Про захист прав споживачів»\~свідчить, що цей абзац застосовується до договорів підряду та договорів про надання послуг, та не поширюється на договори купівлі-продажу майнових прав. Відповідно прострочення зобов`язань, що виникли із договору підряду або договору про надання послуг зумовлює нарахування пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) або в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Вказане викладене у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №587/823/19, що у силу вимог частини 4\~статті 263 ЦПК України\~підлягає обов`язковому врахуванню судами при застосуванні норм права у спірних правовідносинах. Згідно з положеннями\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У даній справі зміст попереднього договору №А_104 від 09.08.2016 року та тлумачення його змісту (зокрема, з урахуванням однакового для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів) дозволяють зробити висновок про те, що між сторонами укладено попередній договір про наміри укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна. Попередній договір від 09.08.2016 року не містить елементів договору підряду чи договору про надання послуг. З чого суд не приймає доводи позивача про зворотнє. Перекваліфікація відповідного договору може мати місце, зокрема, при: (а) недійсності договору (зокрема, удаваності договору); (б) тлумаченні змісту договору. Перекваліфікація договору можлива тільки в тих випадках, коли вона відбувається в межах спору, що стосується такого договору. Саме такий висновок зумовлений тим, що по своїй суті перекваліфікація направлена на з`ясування справжньої волі сторін договору, який перекваліфіковується в інший. А це, відповідно, можливо зробити тільки в рамках спору щодо такого договору. (Постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №587/823/19) Аналіз вищезазначених положень Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави дійти висновку про те, що в розрізі наявних правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, відповідач не може вважатися ані виконавцем, ані виробником, оскільки відповідач внаслідок укладення Попереднього договору прийняв на себе лише одне зобов`язання - укласти основний договір, що в свою чергу виключає можливість застосування до наявних правовідносин приписів ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того,\~ з\~урахуванням тих\~обставин,\~що у\~встановлений Попереднім\~договором строк,\~сторонами не\~було укладено\~Основного договору\~та внаслідок\~чого строк\~дії Попереднього\~договору закінчився,\~враховуючи те,\~що єдине\~зобов`язання за\~Попереднім договором\~було укладення\~Основного договору,\~суд приходить\~до висновку\~про обрання\~позивачем неналежного\~способу захисту,\~оскільки \~застосування у\~спірних правовідносинах\~норм ст.\~10\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» є неможливим. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, у зв`язку із їх необґрунтованістю. Суд звертає увагу на те, що позивачем не втрачена можливість скористатися належним способом захисту своїх порушених прав, шляхом звернення до суду з позовом про повернення забезпечувального платежу ( п.10 Договору), а в разі порушення, обумовлених у попередньому договорі термінів його повернення, - з позовом про стягнення пені ( п.11 Договору). На підставі наведеного,

Outcome: dismissed