Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

У жовтні 2021 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.06.2018 між ПРАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №111006-2101-1000013. Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу «Toyota» д/н [NUMBER] . Позивач вказує, що 30.10.2018 приблизно о 15 годині 10 хвилин на по бульвару Т. Шевченка, 17 у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю ТЗ «Toyota» д/н [NUMBER] та ТЗ «Ford» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль «Toyota» д/н [NUMBER] отримав пошкодження. Своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року. Враховуючи наявність Договору страхування, власник ТЗ «Toyota» д/н [NUMBER] звернувся до ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» з повідомленням про настання страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ «Toyota» д/н [NUMBER] , 31.10.2018 проведено його огляд, та 06.11.2018 проведено додатковий огляд, про що складено Акти огляду транспортного засобу, та 16.11.2018 ТОВ «САМІТ МОТОРЗ УКРАЇНА» складено Рахунок №СМУ00030348, відповідно до якого вартість ремонту пошкодженого в ДТП застрахованого ТЗ складає 116 921,88 грн. 28.11.2018 ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» здійснило виплату страхового відшкодування для ремонту застрахованого ТЗ на користь СТО (ТОВ «САМІТ МОТОРЗ УКРАЇНА») у розмірі 116 921,88 грн . Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія ТЗ «Ford» д/н [NUMBER] не була застрахована у будь-якій страховій компанії згідно полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, відтак, позивач вважає, що [PERSON] зобов`язаний компенсувати суму виплаченого страхового відшкодування. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08.11.2021 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2022 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07.02.2022 цивільну справу за зазначеним вище позовом було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву у якій просив розглядати справу за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи по суті повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, тому суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів. У постановах від 14.08.2020 від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, вирішив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.06.2018 між ПрРАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №111006-2101-1000013. Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу «Toyota» д/н [NUMBER] . Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року по справі № 761/42684/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 гривень. Згідно вказаної постанови суду вбачається, що 30.10.2018 приблизно о 15 год. 10 хв. водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Ford, номерний знак [NUMBER] , по бульв. Т. Шевченка, 17, у м. Києві, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Toyota, номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, з матеріальними збитками. Таким чином, [PERSON] порушив п.12.1, 13.1 ПДР, тобто здійснив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили є обов`язкова для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Крім того, обставини вказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються Довідкою Управління патрульної поліції у м. Києві №3018306394674596. Враховуючи наявність Договору страхування, власник ТЗ «Toyota» д/н [NUMBER] [PERSON] 31.10.2018 звернувся до ПРАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» з повідомленням № 20667 про настання страхового випадку та заявою № 20667 на виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ «Toyota» д/н [NUMBER] , 31.10.2018 проведено його огляд, та 06.11.2018 проведено додатковий огляд про що складено Акти огляду транспортного засобу. 16.11.2018 ТОВ «САМІТ МОТОРЗ УКРАЇНА» складено Рахунок №СМУ00030348, відповідно до якого вартість ремонту пошкодженого в ДТП застрахованого транспортного засобу «Toyota» д/н [NUMBER] складає 116 921,88 грн. 28.11.2018 ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» здійснило виплату страхового відшкодування для ремонту застрахованого транспортного засобу «Toyota» д/н [NUMBER] на користь СТО (ТОВ «САМІТ МОТОРЗ УКРАЇНА») у розмірі 116 921,88 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1912 від 28.11.2018. Згідно перевірки чинності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за номером транспортного засобу в Централізованій базі даних МТСБУ, договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності автомобіля марки Ford, номерний знак [NUMBER] не знайдено. Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо -,транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася із настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Судом встановлено, що позивачем виплачено потерпілому 116921,88 грн - страхове відшкодування. Статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, судом установлено, що відповідач, [PERSON] , 30.10.2018 року приблизно о 15 год. 10 хв., керуючи транспортним засобом Ford, номерний знак [NUMBER] , по бульв. Т. Шевченка, 17, у м. Києві, здійснив зіткнення з транспортним засобом Toyota, номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, з матеріальними збитками, чим порушив п.12.1, 13.1 ПДР, при цьому не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право зворотньої вимоги до відповідача в розмірі виплаченого відшкодування - 116 921,88 грн. Представник відповідача, будучи ознайомленим із матеріалами справи, будь-яких заперечень на спростування вимог позивача та заявленого розміру виплаченого відшкодування суду не надав. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак, їх задоволення. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд відповідно до п. 6 ч. 1 статті 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2270,00 за подання позову до суду.

Outcome: approved