Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

13 листопада 2023 року в провадження Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 16 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" (далі - Первісний кредитор, ТОВ "ФК "Інвеструм") та відповідачем - [PERSON] , було укладено кредитний договір №13100-11/2021. Вказаний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. 13 січня 2023 року між ТОВ "ФК "Інвеструм" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі - ТОВ «ФК "ЄАПБ", Позивач) укладено Договір факторингу №13012023 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "Інвеструм" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "Інвеструм" права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 25 800 гривень, з яких: 8 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 800 гривень - сума заборгованості за відсотками; 0,00 гривень - сума заборгованості за пенею. Всупереч умовам вказаного кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснювала жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК "ЄАПБ", ні на рахунки первісного кредитора. 3 моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме: з 13 січня 2023 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №13100-11/2021 в розмірі 25 800 гривень, з яких: 8 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 800 гривень - сума заборгованості за відсотками та понесені ним судові витрати по справі. Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить суд розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність та 06 грудня 2023 року подала відзив на позовну заяву, з підтвердженням направлення його копії позивачу, який отримано останнім 18 грудня 2023 року, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає, позовну заяву вважає необґрунтованою, безпідставною та незаконною, а всі обставини, такими, що не відповідають дійсності, оскільки вона заперечує укладення договору із ТОВ "ФК "Інвеструм" на умовах, що зазначені в роздруківці під назвою «Договір про надання фінансового кредиту № 13100-11/2021 від 16.11.2021р.», оскільки вказана роздруківка не містить підписів сторін або доказів, що вона підписувала його за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідно до наданої до суду роздруківки під назвою «Договір про надання фінансового кредиту № \~ \~ \~ \~13100-11/2021 від 16.11.2021р.» між нею та ТОВ "ФК"ІНВЕСТРУМ", цей договір повинен бути в електронному вигляді. Разом з тим, вказаним договором визначено, що датою укладення договору є дата перерахування грошових коштів на картковий рахунок. Відомості про рахунок, який вона могла вказати при укладенні договору в якості карткового рахунку на який ТОВ "ФК"ІНВЕСТРУМ" мало перерахувати кредитні кошти, в позовній заяві відсутній. Матеріали справи не містять підтвердження видачі їй коштів у розмірі 8 000,00 гривень. В розрахунку, складеному позивачем, відсутній період, за який нараховано заборгованість, а також дані щодо руху коштів на рахунку, сум, що фактично були отримані відповідачем, тощо. Тому, встановити дійсний розмір заборгованості відповідача за кредитними договорами неможливо. Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З наведеної норми законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому, в разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі й первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Однак, позивач не надав доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів щодо укладання кредитного договору № 13100-11/2021 від 16 листопада 2021 року. Також, відсутні відомості щодо відкриття відповідачем відповідного кредитного рахунку (кредитної картки) на виконання умов кредитного договору та зарахування вказаних коштів на цей кредитний рахунок. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника) за кредитним договором. Розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Відсутність у матеріалах справи належних первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником коштів у кредит, але й перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстави та порядок нарахування відсотків за користування кредитом. З розрахунків заборгованості також вбачається, що відповідач жодного разу не вчиняла дій щодо погашення заборгованості, тобто не вчиняла дій, які б свідчили про визнання нею боргу. Для стягнення заборгованості за кредитним договором суд на підставі відступлення права вимоги до інших осіб, повинен перевірити на підставі належних та допустимих доказів як факт наявності в Клієнта права вимоги до боржників, так і факт переходу права вимоги до Фактора, зокрема, здійснення повної оплати Фактором Клієнту права вимоги, що переходить. Відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволені заяви про стягнення заборгованості. Однак, відповідно до п. 3.4. вказаного вище договору факторингу фактор зобов`язаний протягом трьох робочих днів з моменту передачі по Акту прийому-передачі Реєстру боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок клієнта, сплатити 100 відсотків ціни продажу. При цьому, сума грошових коштів, які Фактор має передати в розпорядження Клієнта, не вказана, а сама частина речення містить технічне видалення, що ставить під сумнів дійсність договору факторингу. Жодні докази на підтвердження сплати ТОВ "ФК "ЄАПБ" коштів ТОВ "ФК "Інвеструм" за передачу права вимоги згідно договору факторингу від 29 грудня 2021 року № 29122021 матеріали справи не містять, а п. 3.2 договору факторингу, який повинен містити ціну, за якою відступається право вимоги до боржників, містить механічні видалення самої суми продажу. Вказані обставини позбавляються суд можливості підтвердити перехід прав кредитора від ТОВ "ФК "Інвеструм" до ТОВ "ФК "ЄАПБ". \~ \~ \~ \~Відповідно до роздруківки під назвою «Договір про надання фінансового кредиту № 13100-11/20І21 від 16.11.2021р.», кредит надається строком на 30 днів, тобто до 15 грудня 2021 року (п. 1.2.) Відповідно до роздруківки та Додатку «Графік платежів», розмір процентів вказаний в сумі 3 600,00 гривень. Проте, відповідно до розрахунку заборгованості, складеного позивачем, сума заборгованості за процентами складає вже 17 800,00 гривень. Таким чином, оскільки в долучених до позовної заяви документах, не міститься відомостей щодо укладення між сторонами Договору позики, способу виконання позивачем умов договору позики з надання позики у розмірі та в спосіб, визначений Договором, вимоги, позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору позики є необґрунтованими, не доведеними, а тому не підлягають задоволенню. Просить суд взяти до уваги правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження № 61-4685св19, висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19, висновок, що міститься в постанові ВС від 17 січня 2020 року № 916/2286/16, а також інші, що зазначені у відзиві на позовну заяву. Відмовити у задоволенні позовної заяви повністю. 31 січня 2023 року на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву представника позивача, датована 25 грудня 2023 року за вих.№00646819, з підтвердженням направлення її копії відповідачу по справі, на зазначену нею у відзиві на позовну заяву електронну адресу - 25 грудня 2023 року, у відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача зазначає, що 16 листопада 2021 року між ТОВ "ФК"Інвеструм" та відповідачем було укладено кредитний договір №13100-11/2021, який підписано одноразовим ідентифікатором W5125. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Посилається на Закони України "Про електронну комерцію" та "Про електронні документи та електронний документообіг" в частині, що лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ПК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 нього Закону, є оригіналом такого документа. Сторони узгодили розмір кредиту (позики), грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісним Кредитором не було б укладено. Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18. Відповідач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористалася. Крім того, позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеним первісним кредитором договором, щодо якого виник спір, з тих причин, що не є первісним кредитором, а дані документи відповідно до п.35 Положення "Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. У відповідності до умов укладеного договору, кошти надаються Позичальнику в безготівковій Формі на банківську картку вказану позичальником при укладанні кредитного договору, а саме: [NUMBER] . Звертає увагу суду на те, що ідентифікація позичальника здійснюється через банк - емітент (в даному випадку це "Приватбанк"), яким видано картку. Отже, доступ до виписок по картці має банк-емітент ("Приватбанк"), та відповідач - [PERSON] . Ні первісні кредитори, ні ТОВ «ФК «ЄАПБ» не мало та не має доступу до даної інформації, так як дана інформація - є банківською таємницею. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак, відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорах, або доказів того, що вказані карткові рахунки їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких даних. З метою надання вичерпної інформації по справі, позивач, після отримання відзиву, звернувся до первісного кредитора з відповідним електронним запитом на надання інформації щодо надання додаткових доказів, а саме: детальних розрахунків заборгованості та доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів відповідачу за укладеним договором. Станом на сьогоднішній день отримано відповідь на запити від ТОВ "ФК "Інвеструм", а саме: довідку про перерахування коштів за кредитним договором №13100-11/2021 від 16 листопада 2021 року; детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором №13100-11/2021 від 16 листопада 2021 року. Також, у кредитному договорі, передбачено, що відповідно до п.1.1. Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 8 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.1.2. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 15 грудня 2021 року. Строк дії Договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно до п.1.3. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 547.5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1.50% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до п.4.3. У разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього Договору та/або в Додатку(ах) до цього Договору, проценти передбачені в п. 1.3. цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з дня укладення Договору. Щодо нарахування відсотків, поза межами 30 днів (п.п.1.2. Кредитного договору), то ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. П.п. 4.3. Кредитного договору передбачено якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. нього Договору та/або в Додатку (ах) до цього Договору, проценти передбачені в п. 1.3. цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з дня укладення Договору. П.п. 2.5. Кредитного договору зазначено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться псі залишок заборгованості за кредитом. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Водночас, щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, звертає увагу на висновки, сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16, в якій, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). З урахуванням практику, Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16, та п.п. 4.3. Кредитного договору, просить суд тлумачити нараховані первісним кредитором відсотки поза межами кредитування (30), але в строк передбачений п.п. 4.3. Кредитного договору (90 днів) та узгоджений сторонами Кредитного договору, як міру відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування, оскільки вони мають чіткі розумні строки та фіксовану відсоткову ставку. Заборгованість була нарахована не позивачем, а первісним кредитором, відповідно до умов договору та з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Також, згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого, Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 25 800 гривень. Щодо надання повного реєстру боржників, повідомляє, що Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року носить в собі зобов`язання про нерозголошення відомостей, що становлять комерційну таємницю та конфіденційну інформацію, в зв`язку з чим, весь реєстр надати позивач не може, але, для повного та об`єктивного дослідження доказів стосовно відступлення права вимоги долучає до відповіді на відзив завірений належним чином Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року та платіжне доручення про повну оплату за Договором факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року. Просить суд позовні вимоги задовільнити в повному обсязі, розглянути справу у відсутність представника позивача, за наявними в справі письмовими доказами. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 16 листопада 2021 року між ТОВ "ФК "Інвеструм" та [PERSON] укладено кредитний договір №13100-11/2021. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Факт укладання відповідачем з первісним кредитором кредитного договору заперечується відповідачем, однак судом встановлено, що кредитний договір підписано одноразовим ідентифікатором W5125. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 нього Закону, є оригіналом такого документа. Сторони узгодили розмір кредиту (позики), грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним, як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісним Кредитором не було б укладено. Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18. Відповідач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористалася. В зв`язку з чим, суд вважає, що кредитний договір №13100-11/2021 було укладено первісним позивачем з відповідачем [PERSON] . Згідно з п.п. 1.1, 1.2, 1.3 вказаного договору клієнту надається кредит у розмірі 8 000 гривень на строк 30 днів (до 15 грудня 2021 року), дата надання кредиту 16 листопада 2021 року, процентна ставка 547,5% річних від суми кредиту з розрахунку 1,50 % на добу. Відповідно до п.п. 1.6. Кредитного договору, кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Згідно з п.п. 1.11. зазначеного Кредитного договору перед укладенням цього Договору ТОВ "ФК "Інвеструм" здійснило ідентифікацію та верифікацію Клієнта з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу. Згідно з п.п. 2.5. Кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ "ФК "Інвеструм") включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 4.3 Договору, у разі якщо клієнт не повернув кредит у строк, визначений в п.1.2 цього Договору та/або в додатках до нього, проценти, передбачені в п.1.3 цього договору продовжують нараховуватись за кожний день користування кредитними коштами, але в будь якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору. Також, сторонами договору погоджено графік платежів та загальна вартість кредиту, що підтверджується Додатком №1 до Договору №13100-11/2021 від 16 листопада 2021 року. Згідно узгодженого сторонами графіку платежу, [PERSON] за вказаним договором мала бути сплачена 15 грудня 2021 року заборгованість в розмірі 11 600 гривень, з яких: 8 000 гривень кредит, 3 600 гривень проценти за користування кредитом. З інформаційної довідки №2919_231211170951 від 11 грудня 2023 року, наданої для ТОВ "ФК "Інвеструм", слідує, що ТОВ "Універсальні платіжні рішення" надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02 жовтня 2012 року) та отримало Ліцензію Національного банка України №3 від 11 листопада 2013 року; між "ФК "Інвеструм" та ТОВ "Універсальні платіжні рішення" укладено договір на переказ коштів ФК-150920 від 2020-09-15; відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 16-11-2021, 14:50:02, на суму 8 000,00 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 119955953, призначення платежу: Зачисление 8 000 грн на карту [NUMBER] . 13 січня 2023 року між ТОВ "ФК "Інвеструм" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу №13012023, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "Інвеструм" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "Інвеструм" Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п.1.1. вказаного Договору факторингу Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (цiна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третiх осiб - Боржникiв, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та iншi платежi, право на одержання яких належить Клiєнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору (акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу додається). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників Додатку до Договору факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року, ТОВ "ФК "Інвеструм" відступає ТОВ "ФК "ЄАПБ" Право Вимоги заборгованостей до боржників позичальників ТОВ «ФК «Інвеструм», в тому числі, згідно порядкового номеру 6386 вказаного реєстру, до [PERSON] , ІПН боржника [NUMBER] , номер кредитного договору 13100-11/2021, в сумі 25 800 грн., з яких: 8 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 800 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею, кількість днів прострочки кредитного зобов`язання 394. 17 січня 2023 року ТОВ "ФК "ЄАПБ" здійснило оплату ТОВ "ФК "Інвеструм" за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року, про що свідчить платіжна інструкція №19284. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №13100-11/2021 від 16 листопада 2021 року, заборгованість відповідача за вказаним договором складає 25 800 грн., з яких: 8 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 800 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Таким чином, з досліджених матеріалів справи судом встановлено, що між відповідачем та ТОВ "ФК "Інвеструм" було укладено кредитний договір №13100-11/2021 від 16 листопада 2021 року. ТОВ "ФК "Інвеструм" свої зобов`язання за кредитним договором виконало, перерахувавши відповідачу через сервіс онлайн платежів iPay.ua кредитні кошти, про що свідчать відповідні довідки сервісу онлайн платежів, відповідно до яких на платіжну картку клієнта [NUMBER] зараховано: 16 листопада 2021 року, о 14:50:02 - 8 000,00 гривень. Зазначена в довідці сума зарахованих на платіжну картку коштів відповідає визначеній у кредитному договорі, обумовленим ТОВ "ФК "Інвеструм" та [PERSON] розміру кредиту (договір №13100-11/2021 від 16 листопада 2021 року - 8 000 грн.). Також, дата зарахованих на платіжну картку коштів відповідає узгодженим ТОВ "ФК "Інвеструм" та [PERSON] даті надання кредиту (договір №13100-11/2021 від 16 листопада 2021 року згідно п.1.2 дата надання кредиту 16 листопада 2021 року). Окрім того, у справі наявний розрахунок заборгованості, який відповідачем також не спростований в силу принципу змагальності учасників судового процесу, а тому доводи сторони відповідача про відсутність відомостей, які дозволили б суду перевірити чи передавались в дійсності кошти позичальнику в кредит, є безпідставними. Суд приходить до висновку, що позивач надав належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитними договорами, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем. Надані розрахунки та довідки містять всі ознаки первинного документу (реквізити організації, зміст операції, номер договору, контрагента), вказані документи завірені печатками та підписами матеріально-відповідальних осіб - директорів. Окрім доводів представника відповідача, жодних доказів на спростування факту отримання грошових коштів від ТОВ "ФК "Інвсетрум" за вищезазначеним кредитним договором та розмір заборгованості суду не надано. Так, відповідач, стверджуючи, що не отримувала кредит від ТОВ "ФК "Інвсетрум", не надала суду доказів того, що на її ім`я не відкривався картковий рахунок № [NUMBER] , про який вказано у інформаційній довідці, наданої для ТОВ "ФК "Інвеструм", та вона не отримувала 16 листопада 2021 року кредитні кошти від вказаного товариства на свій рахунок, доступ до якого безпосередньо має відповідач. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку щодо невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань за вказаними кредитними договорами. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами не виконала, після закінчення строків кредитних договорів [PERSON] не повернула грошові кошти та не сплатила проценти за користування ними. Також, судом встановлено, що згідно укладеного договору факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року ТОВ "ФК "Інвеструм" відступило Позивачу права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором, однак остання не здійснила погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК "ЄАПБ", ні на рахунки первісного кредитора. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивач - ТОВ "ФК "ЄАПБ", як новий кредитор у встановленому законом порядку відповідно до умов договорів факторингу набув права вимоги до боржника за кредитними договорами. Так, згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України, в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Пункт 1.2 договору факторингу від 13 січня 2023 року передбачає, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Наявні в матеріалах справи документи, описані вище, підтверджують, що ТОВ "ФК "Інвеструм" передало, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги за кредитним договором №13100-11/2021 від 16 листопада 2021 року, укладеним між ТОВ "ФК "Інвеструм" та [PERSON] . Таким чином, право грошової вимоги за кредитним договором №13100-11/2021 від 16 листопада 2021 року позивач набув до відповідача 13 січня 2023 року. Суд звертає увагу на те, що відповідач не зверталася до суду з позовом про визнання недійсними правочинів щодо відступлення права вимоги за кредитним договором новому кредитору і обставини щодо правомірності таких правочинів знаходяться поза межами розгляду даної справи. Так, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору факторингу щодо відступлення права вимоги за кредитними договорами позивачу. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому, встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Таким чином, враховуючи, що відповідачем не виконані грошові зобов`язання в строк, передбачений умовами кредитного договору, суд вважає вимоги позивача, який є новим позикодавцем, щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором №13100-11/2021 від 16 листопада 2021 року за основною сумою боргу в розмірі 8 000 гривень, обґрунтованими. Разом з тим, щодо позовних вимог ТОВ "ФК "ЄАПБ" в частині стягнення відсотків за кредитним договором, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором №13100-11/2021 від 16 листопада 2021 року, просить, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками. Згідно умов кредитного договору, договір укладено на 30 днів - на період з 16 листопада 2021 року до 15 грудня 2021 року року з відсотковою ставкою в розмірі 1,50% на добу, розмір кредиту 8 000 гривень. Тобто, за вказаний період розмір відсотків становить 3 600 грн (8 000 грн х 0,015 х 30 днів), які і підлягають стягненню. Зазначений розмір процентів також відповідає розміру процентів, зазначених у графіках платежів та загальної вартості кредиту, що є Додатком №1 до кредитного договору і які узгоджені позичальником та кредитором. Оскільки після спливу визначеного договором позики строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, з огляду на положення ст.ст. 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, про що зазначено вище, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за кредитним договором за період з 15 грудня 2021 року, задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст.ст. 4, 6 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Суд відхиляє доводи позивача щодо обгрунтованості нарахування процентів за кредитним договором після настання терміну повернення кредиту, оскільки вказані умови договорів суперечать положенням ст.ст. 1048, 1050 ЦК України та висновкам, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 ( провадження №14-10цс18). Крім того, посилання позивача на те, що розмір заборгованості за кредитом був переданий в порядку відступлення права вимоги саме по собі не свідчить про обґрунтованість нарахування такої заборгованості та суперечить наведеним вище положенням Цивільного кодексу України. Також, суд зазначає, що розмір суми позики за кредитним договором складає лише 8 000 грн, тоді як нарахованих відсотків 17 800 грн. Нараховані відсотки є непропорційно великою сумою компенсації (понад двісті відсотків вартості позики), не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам п.5 ч.3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов. З вимогами про стягнення грошових коштів на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався. Виходячи з викладеного, з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" підлягає стягненню заборгованість: за кредитним договором у розмірі 11 600 гривень 00 копійок, з яких: 8 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3 600 гривень - сума заборгованості за відсотками. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Інші доводи сторін, наведені ними у справі, не спростовують встановлені судом та наведені вище обставини щодо наявності у відповідача заборгованості за кредитними договорами. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ст.133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволено частково (у розмірі 45%), тому судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжною інструкцією, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 207,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved