Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

22.09.2023 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, в обґрунтування якого вказує на те, що її дід [PERSON] за життя набув у власність будинок по [ADDRESS] . З березня 1991 року її батько [PERSON] став проживати у цьому будинку разом зі своїми батьками [PERSON] і [PERSON] , які через похилий вік і хвороби потребували стороннього догляду. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями померлого [PERSON] були його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] і син [PERSON] [PERSON] і [PERSON] оформили свої спадкові права, отримавши у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину. А [PERSON] свої спадкові права не оформив, хоча фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме здійснював утримання будинком та земельної ділянки, користувався одягом батька та предметами домашнього вжитку. Таким чином 1/6 частка будинку по [ADDRESS] , яку фактично прийняв у спадщину [PERSON] до цього часу не оформлена, її власником на цей час значиться [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцем померлого була його дружина [PERSON] , якій 15.09.2000 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частку належної померлому квартири. [INFO] [PERSON] померла. Її спадкоємцем є її дочка [PERSON] , позивач у справі. У березні 2023 року [PERSON] отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої матері. Разом з тим, 02.06.2023 року нотаріусом була видана позивачу постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку будинку по [ADDRESS] , оскільки відсутні документи про прийняття спадщини спадкоємцем [PERSON] . Посилаючись на ст. 549 ЦК УРСР(1963р), ст.ст. 1216,1217,1218 ЦК України позивач просить суд: встановити факт, що має юридичне значення, що [PERSON] прийняв спадщину - 1/6 частку житлового будинку [ADDRESS] , після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON] . Ухвалою суду від 04.10.2023 року було відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 23.11.2023 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 21.12.2023 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 02.11.2023 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Представник відповідача Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судова повістка була відправлена відповідачу у т.ч. на офіційну електронну адресу, вказану представником відповідача, і отримана ним 25.12.2023 року (а.с.107). Причини неявки відповідач суду не повідомив, відзив на позов не подав. Згідно із п. 2 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача та її представника, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив таке. Згідно із ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 526 ЦК України (1963р.) спадкоємцями першої черги за законом є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно зі ст. 548 ЦК України (1963р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 ЦК України (1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.17). Померлому [PERSON] належав будинок [ADDRESS] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 21.06.1956 року, посвідчений нотаріусом25.07.1956 року. Після смерті [PERSON] нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа № 260/91 (а.с.129-146). З матеріалів спадкової справи встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса звернулися: дружина [PERSON] і дочка [PERSON] . У своїй заяві спадкоємці зазначили, що крім них є ще один спадкоємець - син [PERSON] . 26 травня 1994 року нотаріусом було видано [PERSON] свідоцтво про право власності на частину будинку [ADDRESS] , який був набутий подружжям за час шлюбу. 26 травня 1994 року нотаріус також видав спадкоємцям [PERSON] і [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку будинку [ADDRESS] . На 1/6 частку будинку свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що з 1989 року проживає у будинку [ADDRESS] . Їй відомо, що в будинку на той час жив [PERSON] з дружиною [PERSON] , які за віком потребували сторонньої допомоги. З ними став проживати їхній син [PERSON] . Після смерті [PERSON] син [PERSON] залишився проживати у будинку, здійснював ремонт будинку, взяв у користування речі померлого, а саме одяг та велосипед, а також речі домашнього вжитку. Таким чином, судом встановлено, що спадкоємець померлого [PERSON] - син [PERSON] фактично прийняв спадщину у вигляді 1/6 частки будинку [ADDRESS] , але свої спадкові права за життя не оформив. [PERSON] помер [INFO] (а.с.21). Нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа № 280/2000 (а.с.115-128). З матеріалів спадкової справи встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса звернулася дружина [PERSON] . Дочка померлого [PERSON] подала нотаріусу заяв про відмову від прийняття спадщини на користь матері [PERSON] 15.01.2000 року нотаріус видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] (а.с.21). Нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа № 228/2020 (а.с.85-109). З матеріалів спадкової справи встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса звернулася дочка померлої [PERSON] . 30.03.2023 року нотаріус видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] . 02.06.2023 року нотаріус також винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у якій [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку будинку [ADDRESS] через відсутність документів, які підтверджують факт прийняття спадщини [PERSON] на цю частку будинку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України (2003 року) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки ( стаття 1261 ЦК України). Судом встановлено, що син померлого [PERSON] - [PERSON] фактично прийняв спадщину у вигляді 1/6 частки будинку [ADDRESS] , оскільки він фактично вступив в управління і володіння цим спадковим майном. Але свої спадкові права за життя він не оформив. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини ( ст. 548 ЦК України (1963р.). Таким чином, 1/6 частки будинку [ADDRESS] вважається належною спадкоємцю [PERSON] з моменту відкриття спадщини. Вказане спадкове майно перейшло у спадщину спадкоємцю померлого [PERSON] - дружині [PERSON] , а після її смерті - її дочці [PERSON] . Відповідач у справі [PERSON] , який є власником 5/6 часток спірного будинку [ADDRESS] проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин, позовні вимоги позивача [PERSON] про встановлення факту прийняття [PERSON] , як спадкоємцем першої черги, після смерті батька [PERSON] , спадщини у вигляді 1/6 частки будинку [ADDRESS] , а також про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частку будинку [ADDRESS] , як за спадкоємцем першої черги після померлої матері [PERSON] , ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Outcome: approved