Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з даним позовом, в якому зазначив, що 26.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] укладено кредитний договір №293096219 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор № [NUMBER] направлено позичальнику 26.10.2020 на номер мобільного телефону вказаного ним в заявці на отримання коштів - [NUMBER] , одноразовий ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційній системі позикодавця 26.10.2020 о 4:39:15 годині, після чого відповідач натиснув кнопку "відправити/підписати", що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинення дій, позикодавцем було перераховано грошові кошти в сумі 22 000,00 грн. на банківську карту № [NUMBER] , що належить відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 22 000,00 грн. строком на 126 днів зі сплатою 0,55 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав в повній мірі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. В свою чергу, позичальник (відповідач) зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору. 28.11.2018 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого, ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 293096219 від 26.10.2020, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 119 від 02.02.2021. 05 серпня 2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" було укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого, ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 293096219 від 26.10.2020, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 6 від 15.07.2021. В подальшому, 06.12.2021 між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "ФК "Ейс" було укладено договір факторингу №06/12/2021-01. Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 06.12.2021 по договору факторингу № 06/12/2021-01 від 06.12.2021 до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 39 872,36 грн., з яких 22 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 656,36 - сума заборгованості за відсотками. Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором 293096219 від 26.10.2020 не погашена. Враховуючи викладене просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн. 12.07.2023 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків. 14.07.2023 через "Електронний суд" надійшла уточнена позовна заява з урахуванням вимог ухвали суду від 12.07.2023 року, що була прийнята суддею 02.08.2023 року, після виходу судді Панченко О.М. із відпустки. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 03.08.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. 13.12.2023 до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Ткаченка Б.Р. надійшли додаткові пояснення у справі у яких [PERSON] позовну заяву не визнає та ввжає її необгрунтованою та не доведеною з огляду на наступне: - Позивачем не доведено факт укладання Кредитного договору первісним кредитором з Відповідачем на умовах вказаних у наданих текстах паперових копій, єдиним доказом чого може бути оригінал примірнику договору з додатками в електронній формі з усіма реквізитами, у тому числі - підписами Сторін, згідно зі ст. 100 ЦПК України та ч. 1 ст. 5, абз. 1 ч. 1 ст. 7 та ч. 4 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", який дозволить перевірити наявність електронних цифрових підписів обох сторін договору у дату його укладання, щоб встановити достовірний незмінний зміст підписаного сторонами Договору і застосувати його умови до правовідносин Сторін при прийнятті Судом рішення, дослідивши докази безпосередньо; - Позивачем не доведено руху коштів, розміру заборгованості загального та по її складовим (які не були погоджені у письмовій формі); - Нараховані Позивачем суми не відповідають законодавству України, у тому числі ст. 1048 ЦК України, ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» та заявленим самим Позивачем у наданих копіях договорів та графіків платежів умовам кредитування, і є непропорційно великою сумою, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільноправових відносин та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду. - Має місце прострочення кредитора. - Позивачем не подано до суду належних доказів отримання відповідачем кредиту та перерахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача, а також користування такими коштами. При цьому у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідач мав у користуванні карти з відповідними першими та останніми цифрами, на які нібито були перераховані кошти. - Всі згадані договори факторингу надані позивачем до суду, проте на переконання сторони відповідача і це підтверджується матеріалами справи ТОВ «Фінансова Компанія Ейс» не набуло право вимоги за кредитним договором № 293096219 так як підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» не могло передати право вимоги за договором № 293096219 від 26.10.2020 року. Таким чином весь ланцюжок відступлення прав вимоги зруйнований і не може слугувати доказами того, що ТОВ «Фінансова Компанія Ейс» є кредитором відносно відповідача. Враховуючи все вищевикладене просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 13.12.2023 клопотання представника відповідача у справі задоволено, витребувано докази від представника позивача. 25.12.2023 на адресу суду від представника позивача у справі надійшли витребувані судом докази. У судове засідання представник позивача не з`явився, у клопотанні просить розглядати справу у його відсутність, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд відповідно до вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України за згодою представника позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ "ФК "Ейс" підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Як передбачено ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини. Згідно ізст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом,не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України врегульовано строк (термін) виконання зобов`язання, а саме частиною першою встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, за змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За змістом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якою передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За матеріалами справи встановлено, що 26.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] укладено кредитний договір №293096219 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор № [NUMBER] направлено позичальнику 26.10.2020 на номер мобільного телефону вказаного ним в заявці на отримання коштів - [NUMBER] , одноразовий ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційній системі позикодавця 26.10.2020 о 4:39:15 годині, після чого відповідач натиснув кнопку "відправити/підписати", що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинення дій, позикодавцем було перераховано грошові кошти в сумі 22 000,00 грн. на банківську карту № [NUMBER] , що належить відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 22 000,00 грн. строком на 126 днів зі сплатою 0,55 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав в повній мірі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. В свою чергу, позичальник (відповідач) зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору. Вказане вище також підтверджується паспортом споживчого кредиту до Договору №293096219 від 26.10.2020 року, заявкою відповідача на отримання грошових коштів в кредит від 26.10.2020 року, графіком платежів з розрахунку застосування Дисконтної процентної ставки протягом всього строку дії Договору (додаток №1 до Договору від 26.10.2020 року №293096219). 28.11.2018 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого, ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 293096219 від 26.10.2020, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 119 від 02.02.2021. 05 серпня 2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" було укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого, ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 293096219 від 26.10.2020, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 6 від 15.07.2021. В подальшому, 06.12.2021 між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "ФК "Ейс" було укладено договір факторингу №06/12/2021-01. Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 06.12.2021 по договору факторингу № 06/12/2021-01 від 06.12.2021 до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 39 872,36 грн., з яких 22 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 656,36 - сума заборгованості за відсотками. Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно ч. 1 ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Дослідивши надані представником позивача на підтвердження позовних вимог письмові докази, суд приходить до висновку, що договір укладений між позичальником та товариством містить всі істотні умови, необхідні для укладення кредитного договору, а саме мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, погашення, порядок плати за кредит та процентну ставку, обов"язки права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Позичальник отримав кредит, використавши його на власні потреби та не заперечував щодо умов договору. Таким чином, договір укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов. Порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Таким чином позов підлягає задоволенню в повному обсязі на зазначених представником позивача в позовній заяві підставах. Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Судом встановлено, що відповідачем у встановленому законом порядку та строк були надані документи на підтвердження понесених судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги від 24.11.2022; платіжна інструкція від № 616 від 27.06.2023 у розмірі 5 000 грн. За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи у розмірі 5 000 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2 684,00 грн. На підставі викладеного ат

Outcome: approved