Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~21.11.2023 року представник позивача адвокат Кошик М.Й. в інтересах [PERSON] , звернувся через «Електронний суд» до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про стягнення заборгованості. В своєму позові посилається на те, що 20.07.2021 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 200\~000,00 грн, які зобов`язався повернути у повному обсязі до 01 вересня 2023 року частинами по 8\~000,00 грн щомісячно до 30 числа місяца. На підтвердження умов договору позики Відповідачем було надано позивачу боргову розписку. Однак, станом на подачу позову відповідач не виконав свої зобов`язання і повернув позивачу лише 5\~996,00 грн. У березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення частини заборгованості станом на 30.01.2023 року, що становила 130 00, 00 грн, а також інфляційні витрати та 3% річних. Рішенням Фастівського міськрайонного суду позовні вимоги задоволені частково та ухвалено рішення про стягнення з відповідача заборгованість за договором позики від 20.07.2021 року станом на 30.01.2023 року у сумі 130\~004,00 грн. Станом на день подачі даного позову відкрито виконавче провадження але жодних платежів відповідачем сплачено не було. Таким чином, відповідач не виконав умови договору та має заборгованість у розмірі 64\~000,00 грн які позивач просить стягнути у судовому порядку. Стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 11.12.2023 року через «Електронний суд» від представника позивача/адвоката Кошик М.Й., надійшла заява про усунення недоліків, які стали підставою для залишення без руху позовної заяви. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2023 року у справі відкрито провадження, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. 08.01.2024 року від представника позивача надійшла заява про проведення судових засідань по справі в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2024 року заяву представника позивача задоволено та ухвалено судові засідання по розгляду справи проводити у режимі відео конференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та зазначив, що коштів не брав, звертався до правоохоронних органів з приводу не правомірних дій позивача. Просив у задоволені позову відмовити. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст. 13 ЦПК України, передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що 20.01.2021\~року відповідач\~ [PERSON] отримав\~у борг\~від позивача\~ [PERSON] грошові кошти в розмірі 200\~000,00 грн, із терміном повернення до 01 вересня 2023 року без сплати відсотків, шляхом повернення грошових коштів частинами по 8\~000,00 грн. до 30 числа кожного місяця, про що відповідачем було складено відповідну розписку. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції\~дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятого у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13. Факт укладення договору позики та отримання коштів було встановлено рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2023 року (справа № 2/381/493/23, провадження 381/1007/23) у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішення набрало законної сили 14.07.2023 року. Згідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 04.09.2023 року на підставі виконавчого листа № 381/1007/23 виданого 02.08.2023 року Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] частину заборгованості за Договором позики від 20.07.2021 року станом на 30.01.2023 року в сумі 130\~004, 00 грн, загальну суму інфляційних втрат за період з 01.09.2021 року по 23.02.2022 року включно у розмірі 1528,23 грн, загальну суму 3% річних за період з 01.09.2021 року по 23.02.2022 року включно у сумі 311,07 грн та судовий збір у сумі 1318,43 грн відкрито виконавче провадження приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Колодчуком С.В. за заявою стягувача про примусове виконання. Згідно ч.1\~ст.1046 ЦК України\~задоговором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Частиною 2\~ст. 1047 ЦК України\~допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до\~ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з наданої розписки від 20.07.2021 року, відповідач зобов`язався повертати отримані грошові кошти у сумі 200\~000,00 грн, частинами по 8\~000,00 грн, до 30 числа кожного місяця з повним поверненням коштів до 01 вересня 2023 року. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. З наданих до позову позивачем квитанцій, [PERSON] повернув [PERSON] кошти частково, а саме, 31.08.2021 року сплачено 4\~000,00 грн, а 13.09.2021 року 1\~996,00 грн. Даний факт встановлено рішенням суду від 12 червня 2023 року, інших коштів відповідач позивачу не сплатив. Отже на час звернення з даним позовом до суду відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав і з врахуванням рішення суду від 12 червня 2023 року сума\~боргу за договором позики від 20.07.2021 року становить 64\~000,00 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 43 ЦПК України серед іншого визначено, що учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд зазначає, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених обставин є обов`язковим, оскільки такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 43,57 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов обгрунтований, грунтується на чинному законодавстві, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved