Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

31.01.2023 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на автомобіль VOLKSWAGEN GOLF, загальний легковий хетчбек, сірого кольору, 2000 р. випуску, д.н.з. [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості його частки у праві спільної сумісної власності на майно подружжя частину ринкової вартості автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, загальний легковий хетчбек, сірого кольору, 2000 р. випуску, д.н.з. [NUMBER] , в сумі 84 000,00 грн. В обгрунтування позову позивач зазначив, що 08 грудня 2020 року між сторонами укладено шлюб. В Полтавському районному суді Полтавської області розглядається справа про розірвання шлюбу між ними. В період шлюбу, а саме 30.10.2021 року ними був придбаний легковий автомобіль VOLKSWAGEN GOLF, загальний легковий хетчбек, сірого кольору, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Зазначає,\~що відповідно\~до проведеної\~оцінки даного\~майна його\~вартість становить\~168000\~грн. У зв`язку з тим, що даний автомобіль перебуває у користуванні відповідача, то його оцінка проведена шляхом аналітичного порівняльного підходу. Оскільки вищезазначений автомобіль є неподільною річчю та наразі перебуває у одноособовому користуванні відповідача, тому він підлягає поділу на користь саме відповідача, зі стягненням із [PERSON] на його користь грошової компенсації за його частку у спільному сумісному майні подружжя. Вартість автомобіля становить 168000 грн., а тому просить стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію вартості його частки в розмірі 84000 грн. Зазначає, що запропонований поділ майна, за умови стягнення з відповідача компенсації за виділення у її приватну власність автомобіля, не порушує прав [PERSON] , оскільки в її власності залишиться майно, яким вона користується та яке на неї зареєстроване. Ухвалою суду від 01.02.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліку (а.с.24-25). Ухвалою суду від 01.03.2023 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 28.03.2023 року (а.с.35-36). Ухвалами суду від 21.03.2023 року, від 08.06.2023 року, від 14.08.2023 року, від 31.08.2023 року, від 11.01.2024 року задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.44, 74, 81, 131, 173). 17.04.2023 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.05.2023 року (а.с.62). Ухвалою суду від 21.08.2023 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Цокало Т.М. про поновлення процесуального строку для подання доказів (а.с.118-119). Ухвалою суду від 31.08.2023 року задоволено заяву представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.127). Ухвалою суду від 07.09.2023 року призначено по справі судову транспортно-товарознавчу експертизу (а.с.145-147). В судове засідання позивач не з`явився, повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи належним чином (а.с. 166). Представник позивача адвокат Дроменко Л.В. в судовому засіданні підтримувала заявлені вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позові. Додатково пояснивши, що з 08.12.2020 року по жовтень місяць 2022 року сторони перебували у шлюбі, під час якого 30.10.2021 року придбали автомобіль VOLKSWAGEN GOLF. Шлюб між сторонами розірваний 24.01.2023 року. Спірний автомобіль знаходиться у відповідачки та вона ним користується. Оскільки автомобіль є неподільною річчю та вказаним автомобілем користується відповідачка, вважає що автомобіль підлягає поділу на користь саме відповідачки, зі стягнення з неї на користь позивача грошової компенсації за його частку у спільному сумісному майні пожружжя. Враховуючи висновок транспортно-товарознавчої експертизи, відповідно до якого, ринкова вартість спірного автомобіля станом на 01.09.2023 року складає 152591,82 грн., просила стягнути з відповідачки частину його вартості, що становить 76295,91 грн, а також понесені позивачем судові витрати. Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що під час шлюбу з позивачем вони придбали автомобіль VOLKSWAGEN GOLF, який знаходиться в її користуванні. 24.01.2023 року шлюб між ними був розірваний за рішенням суду. Не заперечує, що вказаний автомобіль є спільним сумісним майном, однак не визнає його вартість, що зазначена в позові в розмірі 168000 грн, та вважає що така вартість є завишеною. З вартістю автомобіля, що визначена у висновку судової транспортно-товарознавчої експретизи в розмірі 152591,82 грн., погодилась та не заперечувала проти задоволення позову в частині стягнення з неї на користь позивача компенсації вартості його частки в автомобілі в розмірі 76295,91 грн. Представник відповідачки адвокат Цокало Т.М. в судовому засіданні, не заперечуючи факт придбання спірного автомобіля сторонами під час шлюбу, не погодилась з його вартістю в розмірі 168000 грн, яка зазначена в аналітичній довідці, вважаючи що така довідка не є належним та допустимим доказом вартості автомобіля. Виходячи з висновку транспортно-товарознавчої експертизи, відповідно до якого, ринкова вартість спірного автомобіля станом на 01.09.2023 року складає 152591,82 грн., не заперечувала проти задоволення позову частково. Та 26.01.2024 року представником відповідачки була надана заява про визнання позову частково, в якій представник відповідача просила в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на автомобіль VOLKSWAGEN GOLF, загальний легковий хетчбек, сірого кольору, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості його частки у праві спільної сумісної власності на майно подружжя, а саме частку ринкової вартості автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, загальний легковий хетчбек, сірого кольору, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , в сумі 76 295,91 грн., виходячи з ринкової вартості спірного автомобіля, згідно висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи Полтавського НДЕКЦ УМВС України (а.с. 175-176). Вислухавши пояснення у вступному слові представника позивача, відповідачки, представника відповідачки, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до\~частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тобто, стосовно майна, набутого дружиною та чоловіком під час шлюбу, діє презумпція права спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Згідно з частиною третьою\~статті 61 СК України\~якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини першої\~статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як встановлено в судовому засіданні сторони [PERSON] та [PERSON] з 08.12.2020 року перебували в шлюбі (а.с.10), який рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 24.01.2023 року був розірваний (а.с.10, 111, 112). За час\~перебування в\~шлюбі за\~спільні кошти\~сторони придбали\~автомобіль марки\~VOLKSWAGEN\~GOLF,\~сірого кольору,\~загальний легковий\~хетчбек, 2000\~року випуску,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~який 30.10.2021\~року був зареєстрований на ім`я відповідачки [PERSON] (а.с.11). Вказані обставини були визнані сторонами. Судом встановлено, що спірний автомобіль знаходиться у користуванні відповідачки [PERSON] , що не заперечувалося сторонами у справі. Звертаючись з позовом до суду, позивач посилався на те, що оскільки автомобіль VOLKSWAGEN GOLF, загальний легковий хетчбек, сірого кольору, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] є неподільною річчю та наразі перебуває у одноособовому користуванні відповідача, тому він підлягає поділу на користь саме відповідача, зі стягненням з [PERSON] на його користь грошової компенсації за його частку у спільному сумісному майні подружжя. В зв`язку з чим, позивач й просить суд стягнути з відповідачки на свою користь 1/2 частину вартості спірного автомобіля. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1 та 2\~ст. 71 СК України). Згідно з ч. 4\~ст. 71 СК України\~присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Згідно зі\~ст.372\~ЦК України\~співвласники мають\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~крім випадків,\~установлених законом. У\~разі виділу\~частки із\~майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~вважається,\~що частки\~кожного із\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності\~є рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними,\~законом або\~рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 364\~цього Кодексу. Так, частиною 2\~статті\~\~364\~\~ЦК України\~визначено, що\~\~якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Враховуючи, що спірний автомобіль, який є спільним сумісним майном подружжя та є неподільною річчю, знаходиться в користуванні відповідачки [PERSON] , а позивач згоден одержати від відповідача грошову компенсацію за належну йому частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, суд доходить висновку, що вказаний автомобіль підлягає поділу між сторонами у справі шляхом виділення відповідачці у власність спірного транспортного засобу, із стягненням з відповідачки на користь позивача 1/2 частини його вартості як компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постановах від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16, від 08.02.2022 року у справі №209/3085/20 . Щодо ринкової вартості вказаного автомобіля, суд виходить з такого. Згідно з аналітичної довідки від 12 січня 2023 року суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] , середня вартість автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, 2000 року випуску, легковий хетчбек, станом на дату дослідження 12.01.2023, становить 168000 грн. (а.с.12-14). Представник відповідача адвокат Цокало Т.М., заперечуючи проти вартості автомобіля, визначеної в аналітичній довідці від 12.01.2023 року в розмірі 168000 грн., посилалася на те, що вказана аналітична довідка не є належним та допустимим доказом. Доказом вартості автомобіля може слугувати лише висновок експерта. Та представником відповідача адвокатом Цокало Т.М. було надано звіт №220823 про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу від 15.08.2023 року (а.с.93-110). Не погоджуючись із визначеною в звіті №220823 про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу від 15.08.2023 року вартістю автомобіля, представником позивача адвокатом Дроменко Л.В. було заявлено клопотання про призначення у справі судової транспортно-товарознавчої експертизи для визначення вартості транспортного засобу. Так, згідно з висновку експерта №СЕ-19/117-23/15588-АВ від 05.12.2023 року ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, загальний легковий хетчбек, сірого кольору, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] станом на 01 лютого 2023 року, складає 151153,51 грн. Ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, загальний легковий хетчбек, сірого кольору, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] станом на 01 вересня 2023 року, складає 152591,82 грн. (а.с.157-162). Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом частини першої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України). З ринковою вартістю спірного автомобіля, що визначена в висновку експерта №СЕ-19/117-23/15588-АВ від 05.12.2023 року станом на 01.09.2023 року в розмірі 152591,82 грн сторони погодились та просили визначити суму грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, виходячи саме з вказаної вартості автомобіля. Таким чином, встановивши, що висновком експерта №СЕ-19/117-23/15588-АВ від 05.12.2023 року за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, загальний легковий хетчбек, сірого кольору, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] станом на 01 вересня 2023 року, складає 152591,82 грн, а вартість 1/2 частки спірного автомобіля становить 76295,91 грн, відповідно, вказану грошову суму належить стягнути з відповідачки на користь позивача як грошову компенсацію за належну [PERSON] частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «VOLKSWAGEN GOLF» 2000 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу та витрат пов`язаних із залученням експертів. Так, згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також суд зазначає, що стягнення судових витрат, в тому числі й витрат на правову домогу, не є позовними вимогами, й суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України. Отже, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2288,92 грн. Так, з матеріалів\~справи вбачається,\~що при\~зверненні до\~суду позивачем\~був сплачений\~судовий збір\~у сумі\~2520\~грн.\~З відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути судові\~витрати по\~сплаті судового\~збору пропорційно\~до розміру\~задоволених позовних\~вимог (позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню на\~90,83 %\~з розрахунку:\~228887,73 грн.\~( 152591,82+76295,91) - сума\~задоволених позовних\~вимог\~х 100%\~:\~252000 грн.\~( 168000+84000) - сума заявлених позовних вимог = 90,83 % (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 2288,92 грн. з розрахунку: 2520\~грн. (сума сплаченого судового збору) х 90,83 % (відсоток задоволених позовних вимог). Відповідно до ч. 4, 6 ст. 139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Так, за клопотанням представника позивача у справі була призначена транспортно-товарознавча експертиза, витрати за проведення якої в розмірі 2007,60 грн. сплачені позивачем (а.с.171). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за проведення вказаної експертизи, суд враховує п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, а саме: чи пов`язана вона з розглядом справи. Так, звертаючись з позовом до суду, позивачем заявлено вимогу про поділ спільного майна подружжя, а саме: атомобіля та стягнення компенсації за належну йому частку у спірному автомобілі, для визначення вартості якого й було проведену експертизу, що входить до предмету доказування при розгляді справи про поділ спільного майна подружжя. Враховуючи, зазначене суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати за проведення транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 2007,60 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2\~ст.137 ЦПК України\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин четвертої-шостої\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. У постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial