Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

23 серпня 2023 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , визначивши третьою особою Управління - службу у справах дітей Лівобережної адміністрації ДМР, із вимогою про встановлення місця проживання дитини (а. с. 2-8). В обґрунтування позовної заяви зазначає, що [INFO] у неї з відповідачем народився син - [PERSON] . 27 січня 2017 року між сторонами у справі було укладено шлюб, який в подальшому розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2021 року у справі № 204/7686/20. Судовим наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2021 року у справі № 204/7691/20 з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина, починаючи стягнення з 17 листопада 2021 року до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, їх сім`я мешкала за адресою: [ADDRESS] , в квартирі, яка належить на праві приватної власності матері відповідача [PERSON] . Зазначає, що в подальшому, після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем, вона разом із сином, почала мешкати за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Вказує, що [INFO] у неї з [PERSON] народився син - [PERSON] . 24 березня 2023 року вона уклала з [PERSON] шлюб. Стверджує, що на її малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом із нею в квартирі її чоловіка [PERSON] , де для дитини створені всі необхідні умови для нормального її розвитку. При цьому, зазначає про те, що дитина повністю матеріально забезпечена усім необхідним, відвідує КЗ ДО «Ясла-садок» № 27 ДМР, а в сім`ї завжди доброзичливі стосунки з повагою та врахуванням інтересів кожного члена сім`ї. Натомість, стверджує, що з відповідачем у неї склалися конфліктні відносини, особливо під час відвідування батьком дитини, оскільки останній постійно погрожує забрати від неї сина. Тому, прохає суд визначити місце проживання сина разом із нею. Ухвалою суду від 29 серпня 2023 року у справі відкрити загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 13 годину 00 хвилин 03 жовтня 2023 року (а. с. 35), копія якої надіслана учасникам справи 14 вересня 2023 року за вихідним № 7670/23-Вих/2/204/3311/23 (а. с. 36). 24 вересня 2023 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача - адвоката Дрозда Р.Ю. на позовну заяву (а. с. 40-44 та на звороті), в якому він зазначає, що відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. В обґрунтування відзиву зазначив, що відповідач визнає позов та не заперечує проти визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Натомість, звертає увагу суду на те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Таким чином, хоча відповідач і визнає позов у повному обсязі, проте, просить суд при ухваленні рішення керуватися виключно інтересами дитини. Крім того, зазначає про те, що позивачкою порушується право відповідача на спілкування з дитиною, оскільки остання систематично чинить йому перешкоди у реалізації такого його права на спілкування зі спільною дитиною. Також вказує на те, що позивачка змінила місце проживання спільної дитини без погодження із відповідачем, а отже остання допускає неправозгідну поведінку, систематично порушуючи та створюючи перешкоди у реалізації права батька по відношенню до дитини, що є неприпустимим. Разом з цим, зазначає про те, що не відповідають дійсності доводи позивачки щодо наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, оскільки він щомісячно, через банківський рахунок своєї матері [PERSON] , перераховує аліменти на спільну дитину на банківський рахунок позивачки. Прохає суд судові витрати по справі покласти на позивачку. 05 жовтня 2023 року на адресу суду надійшла відповідь позивачки на відзив (а. с. 64-68), в якій вона вказує на те, що доводи відповідача щодо порушення нею права відповідача на спілкування з дитиною не відповідають дійсності, оскільки не існує жодного факту будь-яких обмежень чи перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною, а доказів зворотного ним не надано. Крім того, зазначає про те, що суть відзиву представника відповідача зводиться до того, щоб не повертати їй судовий збір, оскільки всі інші доводи щодо створення відповідачу перешкод у спілкуванні з дитиною не мають відношення до предмету позову, а ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків залишено поза увагою. Прохає суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а судові витрати стягнути з відповідача на її користь. Протокольною ухвалою суду від 09 листопада 2023 року у справі закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (а. с. 72-74). Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності ( а. с. 86), в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 81), причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 85), причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали позовної заяви, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видано повторно 20 квітня 2017 року (а. с. 12). Судовим наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2021 року у справі № 204/7691/20 (а. с. 17), з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17листопада 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. З довідки Другого правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра від 06 червеня 2023 року (а. с. 18) вбачається, що відповідачем, станом на 06 червня 2023 року, рахується заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 66767 гривень 28 копійок. [INFO] позивачка народила сина - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 22). 24 березня 2023 року позивачка уклала шлюб із [PERSON] , [INFO] , про що Індустріальним відділом ДРАЦ у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис № 123, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 24). З характеристики [PERSON] , що видана ФОП [PERSON] 01 липня 2023 року (а. с. 27) вбачається, що [PERSON] з 15 липня 2020 року працює в ФОП [PERSON] на посаді бариста та, на даний час, перебуває у відпустці по догляду за дитино до досягнення нею трирічного віку, згідно наказу № 01/ос від 03 грудня 2021 року. Крім того, з вказаної характеристики вбачається, що [PERSON] зарекомендувала себе як добропорядна працівниця, яка добросовісно ставиться до виконання власних службових обов`язків. Вона є пунктуальною, компетентною та відповідальною. З колегами по роботі підтримує рівні взаємини, вчасно виконує вимоги безпосереднього керівництва. З характеристики [PERSON] , [INFO] , від 25 липня 2023 року № 35, що надана директором КЗДО № 27 ДМР Біляєвою Н. (а. с. 30), вбачається, що дитина мешкає за адресою: [ADDRESS] . Дитина фізично розвинута відповідно до віку, розуміє свої можливості, вміння здібності, інтереси, завжди охайна. Дитина спокійна, контактна, володіє навичками самообслуговування. З дітьми спілкується із задоволенням. Доручення дорослих виконує вправно. Програмові вимоги засвоює добре, показує гарні результати. З Акту обстеження умов проживання дитини [PERSON] , [INFO] , що складений спеціалістами служби УССД Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради (а. с. 32 та на звороті), вбачається, що за адресою проживання: [ADDRESS] , умови проживання відповідають санітарним нормам: всі комунікації підключені, меблі та побутова техніка в наявності, в кімнатах чисто та прибрано, є готові страви та продукти. Для дітей створені умови: у дітей окрема кімната, діти мають окремі ліжка, у кожної дитини своя шафа з речами, кімната облаштована всім необхідним для повноцінного відпочинку та розвитку. Суд зазначає, що правовідносини що склалися між сторонами, врегульовані нормами Цивільного Кодексу України, Сімейного Кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», а також міжнародно-правовими актами та договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Так, відповідно до вимог ст. 291 ЦК України фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Фізична особа не може бути проти її волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України. Приписами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Нормами ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Приписами ч. 2 ст. 161 СК України визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тобто, вирішальними обставинами, які впливають на визначення місця проживання дитини, яка досягла віку семи років, є: ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків; прихильність дитини та стан її здоров`я; заборона передачі дитини на проживання тому з батьків хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини; висновок органу опіки та піклування та інші суттєві для справи обставини до яких можливо віднести умови проживання, зручність розташування житла та інше. Натомість, судом встановлено, що заборони передачі дитини для проживання, встановлені ч. 2 ст. 161 СК України, щодо кожного з батьків [PERSON] , [INFO] , відсутні. Наявні в матеріалах справи докази вказують на відсутність виключних обставин, які б перешкоджали передачі дитини для проживання як разом із її матір`ю, так і разом з батьком. Особисті якості батьків не перешкоджають кожному з них виховувати дітей. Обидва з батьків працюють, а тому в цьому відношенні вони є рівнозначними. При цьому, суд не приймає до уваги розмір доходу, який отримує кожен з батьків окремо, оскільки це не може мати вирішальне значення для визначення місця проживання дитини. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, з Акту обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що складений спеціалістами служби УССД Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради (а. с. 32 та на звороті) вбачається, що для дитини створені всі умови для відпочинку, розвитку та навчання, умови проживання є задовільними. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них має проживати дитина, суд виходить із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, та перш за все, керується пріоритетом прав дитини, та має на меті ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу уваги на її вік та з`ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. З огляду на викладене, враховуючи, особисті якості батьків та їх ставлення до сина, приймаючи до уваги вік дитини та участь батьків у її вихованні, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дітей у матері, сталий зв`язок між матір`ю та сином, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог й відсутність з його боку будь-яких заперечень щодо визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх доведеність належними та допустимими доказами у справі, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволення в повному обсязі, що обумовлює визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене, суд здійснює розподіл судових витрат шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки 50% сплаченого нею при зверненні до суду судового збору, а також повертає 50% судового збору позивачці із Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved