Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатом розгляду якої просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за Кредитним договором № 853988446 в розмірі 32512,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 24512,00 грн. - сума заборгованості по відсоткам В обґрунтуванні позову зазначено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №853988446. Пізніше між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язався передати фактору права вимоги за кредитним договором №853988446. Подальше укладення Договору факторингу №20102022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» призвело до передачі права вимоги за Кредитним договором №853988446на користь позивача. Позивач стверджує, що відповідач порушила умови кредитного договору, через що виникла заборгованість із сплати суми основного боргу та нарахованих відсотків. Отже, права позивача, як нового кредитора за Кредитним договором № 853988446, були порушені відповідачем. Ухвалою судді від 24.10.2023 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації адреси відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №853988446, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у сумі 8 000,00 грн. за умовами строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки за його використання відповідно до умов, визначених у цьому договорі, його додатках та правилах надання грошових коштів у позику, включаючи умови фінансування продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Кредит надається строком на 30 (тридцять) днів з моменту отримання Кредиту Позичальником. Якщо Кредит не надається в день укладення Договору, загальний строк надання Кредиту автоматично продовжується на кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору від дати надання Кредиту. Крім того, умови кредитного договору містять положення про те, що невід`ємною частиною цього договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.monevveo.ua. (п. 4.1. договору). Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (п. 4.4. договору). Відповідно до умов, викладених у паспорті споживчого кредиту, спосіб та строк надання кредиту цілодобово (24/7), шляхом переказу грошових коштів Позичальнику, після заповнення заявки на сайті www.moneyveo.ua або в мобільному додатку, або за допомогою іншого програмного забезпечення з доступом до інформаційно-телекомунікаційної системи Кредитодавця (особистого кабінету позичальника) в строк від 1 хвилини до 3-х днів. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі№161/16891/15-ц). Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. Жодних належних доказів, підтверджуючих, що відповідач отримала кредит шляхом переказу грошових коштів позичальнику за Кредитним договором №853988446 від 11.01.2021 року, а, отже, і про наявність заборгованості за наданим кредитом, матеріали справи не містять. 31 грудня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти текст договору в новій редакції. Відповідно до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, викладеного у новій редакції, затвердженої додатковою угодою № 26 від 31 грудня 2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» домовились про те, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2.1. договору). Реєстру прав вимоги за Кредитним договором № 853988446 від 11.01.2021, підписаного в рамках відступлення прав вимоги за Договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, викладеного в новій редакції, затвердженої Додатковою угодою № 26 від 31 грудня 2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, матеріали справи не містять. А тому суд критично відноситься до посилань представника позивача про перехід права вимоги за Кредитним договором № 853988446 від 11.01.2021 року на підставі Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, викладеного в новій редакції, затвердженої Додатковою угодою № 26 від 31 грудня 2020 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, оскільки право вимоги до зобов`язання відповідача, що виникли 11.01.2021 року, не могли бути передані на підставі угоди, укладеної 31.12.2020 року. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №20102022, згідно умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Оскільки, судом не встановлений факт переходу права вимоги за Кредитним договором № 853988446 від 11.01.2021 до ТОВ «Таліон Плюс», вказане впливає і на відсутність достатніх доказів щодо переходу права вимоги за зазначеним договором від ТОВ «Таліон Плюс» до Позивача в цій справі. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 42 розділу III Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018р. №75, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Необхідність дослідження саме первинних документів у справах щодо стягнення кредитної заборгованості знайшла своє відображення в постанові Верховного Суду України від 30.01.2018р. в справі №161/16891/15-ц. Правова позиція щодо первинних документів відображена в постанові Верховного Суду України від 14.06.2018р. в справі №364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Таким чином, позивач звертаючись з даним позовом до суду, повинен був отримати від ТОВ «Таліон Плюс», який у свою чергу мав отримати первинні бухгалтерські документи щодо видачі у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредиту [PERSON] , Також, позивач повинен був надати документи, які підтверджують перехід права вимоги за вказаним кредитним договором до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, суми, які ним було внесено для його погашення, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу та процентів відповідачу не є можливим. Поряд із цим, позивачем не надано відповідних доказів виконання Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, а саме передання прав вимоги за Кредитним договором № 853988446 від 11.01.2021, боржником за яким є Відповідач, внаслідок чого ставить під сумнів набуття позивачем права вимоги до Відповідача відступленого на підставі Договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2020 року. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо розміру заборгованості та факту відступлення права вимоги за кредитом договором не підтверджені належними доказами, а тому, суд відмовляє в задоволенні позову за необґрунтованістю. У зв`язку із відмовою в задоволенні позову витрати позивача в порядку ст. 141 ЦПК України залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed