Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Головкіна Н.А. звернулась \~до Слов`янського\~міськрайонного суду\~Донецької області\~з\~позовною заявою\~до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 12.03.1990 вона разом з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Миколаївською селищною радою м. Слов`янська Донецької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 12.03.1990 зроблено запис за № 32. Даний шлюб був укладений в результаті їх примирення після розірвання їх попереднього шлюбу, який проіснував з 18.07.1987 по 1989 рік та у якому у позивача та відповідача народилось двоє синів [PERSON] , 1988 року народження, та [PERSON] , 1988 року народження. У шлюбі, укладеному [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , 2000 року народження. В той же час, незважаючи на всі спроби позивача налагодити теплі та дружні стосунки у родині, здебільшого стосунки у родині мали напружений характер. У 2014 році на фоні збройної агресії російської федерації проти України стосунки у родині суттєво погіршились, але позивач все ще сподівалась, що такий розлад у сім`ї має тимчасовий характер та стосунки між нею та відповідачем згодом налагодяться, чого так і не трапилось. З початком повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України у лютому 2022 року сімейні стосунки між позивачем та відповідачем остаточно погіршились, позивач та відповідач втратили один до одного почуття любові, проте сторони справи все ще мали спільний бюджет, вели спільний побут та приймали спільні для обох рішення. Так, з метою збереження власного життя [PERSON] та [PERSON] спільно виїхали до більш безпечного населеного пункту України, де 17.10.2022 відповідач вперше допустив по відношенню до позивача насилля у виді спричинення їй тілесних ушкоджень. З цієї дати сторони припинили вести спільний бюджет та побут; позивач, задля уникнення загрози своєму життю, але вже не лише з боку російської федерації, але і з боку відповідача, виїхала у м. Київ, де проживає її сестра. Згодом [PERSON] повернулась додому у м. Миколаївка Краматорського району Донецької області, де прожила одна до літа 2023 року, коли до спільної квартири повернувся відповідач. Через кілька днів після повернення [PERSON] до спільної квартири, позивач, яка постійно відчувала загрозу від відповідача, вимушено виїхала за кордон, де перебувала до серпня 2023 року, коли у неї закінчилась відпустка і їй треба було повертатись додому щоб приступити до роботи. Після повернення позивача додому, враховуючи, що квартира, де мешкають сторони справи, є спільною та окремого житла жоден з них не має, сторони усно домовились про порядок користування цією квартирою, не поновлюючи при цьому сімейних стосунків. Так вони прожили кілька місяців, але 28.10.2023 [PERSON] знову завдав [PERSON] тілесні ушкодження, внаслідок чого позивача було госпіталізовано у стаціонар. Після виписки з медичного закладу позивач у супроводі дільничного забрала з квартири, де вона проживала до нападу на неї відповідача, свої речі та почала проживати за іншою адресою. За таких обставин, враховуючи, що діти вже є повнолітніми та живуть окремим від батьків життям, позивач вважає, що подальше збереження такого шлюбу неможливе та суперечить її інтересам, оскільки подальше її перебування у шлюбі з відповідачем несе пряму загрозу її життю. З цих підстав позивач, чиє бажання розірвати шлюб є добре виваженим та прийнятим після численних спроб зберегти сім`ю, вважає недоцільним надання їй та відповідачу судом строку для примирення, який буде лише затягувати розгляд справи та сприяти відповідачу у продовженні його неправомірної поведінки по відношенню до позивача, оскільки сімейні стосунки сторін поновити вже неможливо, а тому просить шлюб зареєстрований 12.03.1990 Миколаївською селищною радою м. Слов`янська Донецької області, актовий запис№ 32, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , розірвати та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивачка [PERSON] та її представник\~адвокат Головкіна Н.А., що діє на підставі ордера про надання правничої (правової) допомоги серія АН № 1316495 від 14.12.2023, будучи належним чином повідомленими про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймали. Представником позивачки через систему «Електронний суд» на адресу суду надіслана заяву про розгляд справи за її відсутності та позивачки, вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, , та не заперечує про винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] \~в судовому\~засіданні\~участі не\~приймав,\~про\~дату,\~час та\~спосіб проведення\~судового засідання\~повідомлявся належним\~чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву стосовно заявлених позовних вимог на адресу суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони 12.03.1990 уклали шлюб, який було зареєстровано Миколаївською селищною радою м. Слов`янська Донецької області, актовий запис№ 32. Від цього шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Їх сім`я фактично розпалася та сторони не підтримують сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть. Спору про поділ спільного сумісного майна між позивачкою та відповідачем не має. В\~Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень\~Конституції України, норм\~Сімейного кодексу України,\~Цивільного процесуального кодексу України,\~Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1\~ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я\~є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно\~ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе. При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті\~133\~та частин першої - третьої статті\~137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів:\~договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги)\~детальний опис робіт\~(наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду: договір про надання правничої допомоги № 38 від 12.12.2023, додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 38 від 12.12.2023 «Про детальний перелік робіт за цим договором» від 12.12.2023, додаток № 2 до договору про надання правничої допомоги № 38 від 12.12.2023 «Про узгодження розміру гонорару» від 12.12.2023, розрахунок вартості роботи адвоката за договором про надання правничої допомоги № 38 від 12.12.2023, в яких детально описано перелік наданих юридичних послуг, затрачений час, їх вартість. Згідно квитанції від 12.12.2023 про виплату клієнтом адвокату гонорару за договором про надання правничої допомоги № 38 від 12.12.2023, позивач [PERSON] сплатила адвокату Головкіній Н.А. 3000,00 грн. Відповідно до частини другої\~статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу відповідач не подав, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд

Outcome: approved