Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

[PERSON] 25 серпня 2023 року звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер дідо позивачки [PERSON] . На момент смерті [PERSON] у його приватній власності перебували наступні об`єкти нерухомого майна, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , та земельна ділянка, на якій розміщений житловий будинок, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 4610900000:07:128:0135, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,059 га. Державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори Мариняк Н.М., 20 січня 2021 року, дружині спадкодавця [PERSON] , яка є бабою позивачки, було видано свідоцтво про право власності, згідно з яким [PERSON] належить 1/2 (одна друга) частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, у зв`язку з чим, після смерті [PERSON] , [PERSON] належить на праві власності 1/2 (одна друга) частина житлового будинку. 21 січня 2021 року проведено державну реєстрацію належного [PERSON] права власності на 1/2 частку житлового будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу:241236353. Іншими співвласниками житлового будинку після смерті [PERSON] стали - позивачка, якій належить 1/3 (одна третя) частина житлового будинку, та відповідач, якому належить 1/6 житлового будинку. Державна реєстрація права власності позивачки на 1/3 частку житлового будинку проведено у відповідності до вимог закону. Листом від 25 січня 2021 року, вих. №96/02-14, [PERSON] , державний нотаріус Самбірської державної нотаріальної контори, повідомила [PERSON] , що Самбірська державна нотаріальна контора не може видати їй свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя після смерті [PERSON] на земельну ділянку, оскільки розмір належної [PERSON] частки будинку (1/2) не відповідатиме розміру частки земельної ділянки тому, що [PERSON] було виділено частку у спільному майні подружжя лише на будинок, а від спадщини за законом вона відмовилась. Самбірська державна нотаріальна контора не вправі видати свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя на дане майно на ім`я [PERSON] тому, що земельна ділянка відноситься до особистого майна померлого. Для захисту свого права на земельну ділянку [PERSON] було запропоновано звернутися до суду. З огляду на наведені обставини позивачка просять суд визнати за нею право власності на 1/3 (одну третю) частку у праві спільної часткової власності земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 4610900000:07:128:0135, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,059 га. Ухвалою суду від 28 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху та наданий позивачці строк для усунення недоліків (а.с. 43). Недоліки позивачкою усунені 12 вересня 2023 року (а.с. 46-89). Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори копії спадкових справ після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 91). 16 жовтня 2023 року представником відповідача адвокатом Бобак О.Б. подано зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно (а.с.110-114). На виконання ухвали суду 14 листопада 2023 року з Самбірської державної нотаріальної контори надійшли, завірені належним чином, матеріали спадкової справи № 205/2020, відкритої після смерті [PERSON] (а.с. 121-147). Ухвалою суду від 4 грудня 2023 року клопотання представника відповідача адвоката Бобак О.Б. задоволено, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно повернуто позивачу, закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 152-153). Позивачка, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася; представник позивачки адвокат Шала Р.М. під час розгляду справи у режимі відеоконференції підтримав позов, та 7 лютого 2024 року подав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі та участі позивачки. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та додатково зазначив, що позов визнає в повному обсязі (а.с. 166). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, беручи до уваги визнання позову відповідачем, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . На момент смерті [PERSON] у його приватній власності перебували наступні об`єкти нерухомого майна: - житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 16 листопада 2000 року №520 (а.с. 9), свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Самбірської міської ради Львівської області 20 січня 2021 року (а.с. 18), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 121243439 від 19 квітня 2018 року (а.с. 10); - земельна ділянка, на якій розміщений житловий будинок, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 4610900000:07:128:0135, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,059 га, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 23688538, видане державним реєстратором Туром Юрієм Богдановичем Реєстраційної служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області 02.07.2014 року (а.с. 11) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 23689629 від 2 липня 2014 року (а.с. 12). 20 січня 2021 року [PERSON] , державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори, дружині спадкодавця [PERSON] , було видано свідоцтво про право власності, згідно з яким [PERSON] належить 1/2 (одна друга) частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, у зв`язку з чим після смерті [PERSON] , [PERSON] належить на праві власності 1/2 (одна друга) частина житлового будинку (а.с. 16). 21 січня 2021 року проведено державну реєстрацію належного [PERSON] права власності на 1/2 частку житлового будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 241236353 (а.с. 17). Із свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 20 січня 2021 року державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори Мариняк Н.М., вбачається, що позивачці належить 1/3 (одна третя) частина житлового будинку, а відповідачу належить 1/6 житлового будинку (а.с. 18). Листом від 25 січня 2021 року, вих. № 96/02-14, [PERSON] , державний нотаріус Самбірської державної нотаріальної контори, повідомила [PERSON] , що Самбірська державна нотаріальна контора не може видати їй свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя після смерті [PERSON] на земельну ділянку, оскільки розмір належної [PERSON] частки будинку (1/2) не відповідатиме розміру частки земельної ділянки тому, що [PERSON] було виділено частку у спільному майні подружжя лише на будинок, а від спадщини за законом вона відмовилась. Самбірська державна нотаріальна контора не вправі видати свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя на дане майно на ім`я [PERSON] тому, що земельна ділянка відноситься до особистого майна померлого (а.с. 20). Рішенням Самбірського районного суду Львівської області від 20 травня 2021 року у справі №452/831/21, ухваленим за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права спільної часткової власності на земельну ділянку, визнано право власності [PERSON] на 1/2 (одну другу) частку у прав спільної часткової власності земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 4610900000:07:128:0135, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,059 га. (а.с. 21-24). Згідно з договором дарування 1/2 частки житлового будинку, посвідченого 17 серпня 2021 року Кір Р. А. , приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу, [PERSON] подарувала позивачці 1/2 частку житлового будинку (а.с. 25-26). Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 серпня 2021 року, індексний номер витягу: 270845454 (а.с. 27) відомо, що Державна реєстрація права власності позивачки на 1/2 частку житлового будинку проведено у відповідності до вимог закону. Згідно з договором дарування 1/2 частки земельної ділянки, посвідченого 17 серпня 2021 року Кір Р. А. , приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу, [PERSON] подарувала позивачці 1/2 частку земельної ділянки (а.с. 28-30). Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 серпня 2021 року, індексний номер витягу: 270846721 (а.с. 31), а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер: 341024305 від 31 липня 2023 року (а.с. 32) відомо, що Державна реєстрація права власності позивачки на 1/2 частку земельної ділянки проведено у відповідності до вимог закону. Таким чином, позивачці на праві власності належить 5/6 часток житлового будинку та 1/2 частка земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок. Державний нотаріус Самбірської державної нотаріальної контори Мариняк Н.М., видавши позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом від 20 січня 2021 року, у відповідності до якого позивачці належить на праві власності 1/3 частка житлового будинку, відмовилась видати позивачці свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Листом від 25 січня 2021 року, вих. № 98/02-14, [PERSON] , державний нотаріус Самбірської державної нотаріальної контори, повідомила позивачці про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на земельну ділянку, оскільки розмір успадкованої нею частки житлового будинку (1/3) не відповідатиме розміру успадкованої частки земельної ділянки (а.с. 17). За загальними положеннями спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Як встановлено судом [INFO] помер [PERSON] , на момент смерті у його власності перебували: - житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 16 листопада 2000 року №520 (а.с. 9), свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Самбірської міської ради Львівської області 20 січня 2021 року (а.с. 18), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 121243439 від 19 квітня 2018 року (а.с. 10); - земельна ділянка, на якій розміщений житловий будинок, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 4610900000:07:128:0135, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,059 га, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 23688538, видане державним реєстратором Туром Юрієм Богдановичем Реєстраційної служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області 02.07.2014 року (а.с. 11) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 23689629 від 2 липня 2014 року (а.с. 12). За життя [PERSON] заповіту не склав. На теперішній час позивачка є спадкоємцем за законом у праві спільної часткової власності земельної ділянки після смерті спадкодавця [PERSON] , прийняла спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 205/2020 (а.с. 122-147). Проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на земельну ділянку, оскільки розмір успадкованої нею частки житлового будинку (1/3) не відповідатиме розміру успадкованої частки земельної ділянки. Таким чином на теперішній час позивачка позбавлена права на спадщину та в позасудовому порядку не має можливості вирішити це питання. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на майно є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположень свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року (справа № 12868/87) та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року (справа № 22774/93) зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. Судом не встановлені обставини, які б в даному випадку обґрунтовували втручання держави у право на спадкове майно [PERSON] . Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач визнав позовні вимоги, не спростував обставини, на які посилалася позивачка. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачкою при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачка при зверненні до суду не просила відшкодувати їм понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність, понесені позивачкою судові витрати при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved