Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

23 червня 2023 року в провадженні судді Овідіопольського районного суду Одеської області Кириченко П.Л. надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивачка просить визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав та стягнути безпідставно набуті кошти, щодо нерухомого майна, яке перебуває на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області. позиція сторін В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач [PERSON] , зазначила, що 30 жовтня 2021 року, між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір №18/21 купівлі-продажу майнових прав, на об`єкт капітального будівництва - квартиру [ADDRESS] Лиманка, вул. Чорноморська,25 (далі - квартира), кадастровий номер земельної ділянки - 5123755800:02:005:0934 (далі - Договір). В договорі від 30.10.2021 р. зазначено, що майнові права на вищевказану квартиру належать [PERSON] . Позивачка придбала майнові права на дану квартиру, повністю внесла грошові кошти за вищевказаний об`єкт нерухомості, в свою чергу відповідач свої зобовязання по договору не виконував , а тому позивачка просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки грошові кошти в розмірі 29 300,00 (двадцять дев`ять тисяч триста, 00 цент.) доларів США., пеню у розмірі 506 778,00 (п`ятсот шість тисяч сімсот сімдесят вісім грн., 00 коп.) гривень, інфляційні втрати у розмірі 257 815,55 (двісті п`ятдесят сім тисяч всімсот п`ятнадцять грн.,55 коп.) гривень та розмір 3% річних у сумі 38 973,00 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот сімдесят три грн.,00 коп.) гривень та судовий збір у розмірі 13 420,00 грн. (тринадцять тисяч чотириста двадцять грн., 00 коп.) та інші судові витрати. Рух справи 27 червня 2023 року Овідіопольським райсудом Одеської області було відкрито цивільне провадження. З урахуванням предмету позову, суд вважає можливим розглянути спір на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд вважає можливим розглянути справу за такої явки сторін, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.223, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу по суті. Обставини, які встановлені судом. На підставі купівлі-продажу майнових прав від 30 жовтня 2021 року №18/21, на об`єкт капітального будівництва - квартиру [ADDRESS] Лиманка, вул. Чорноморська, 25 (далі - квартира), кадастровий номер земельної ділянки - 5123755800:02:005:0934. Матеріали справи містять довідки про повну оплату вартості майнових прав від 30.10.2021р., 18.12.2022р., 24.02.2022р. Також, відповідно до наданої Позивачем відповіді Державної інспекції архітектури та містобудування України на адвокатський запит від 17.04.2023 р. вих. №23 встановлено, що шляхом перевірки відомостей, які містяться в Реєстрі будівельної діяльності, за параметрами пошуку "адреса об`єкта будівництва - [ADDRESS] ", "кадастровий номер земельної ділянки - 5123755800:02:005:0934" інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання, станом на дату надання відповіді, на запит, не виявлено. Крім того, суд звертає увагу, що позовна заява Позивача містить розрахунок загальної суми відшкодування та становить 1 601 842,55 (один мільйон шістсот одну тисячу вісімсот сорок дві грн., 55 коп.) гривень. Дослідивши, наданий Позивачем розрахунок Суд приходить до висновку, що розрахунок наданий Позивачем є вірним. Правові норми, що підлягають застосуванню Частинами 1 та 2 ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;4) інші юридичні факти. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ст.15 ЦК України, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. В свою чергу, спосіб захисту - це конкретні закріплені чи санкціоновані законом правоохоронні заходи (засоби), за допомогою яких усуваються порушення прав, у зв`язку з чим застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа та від характеру його порушення. Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54), норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці. Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до ч.2 ст.190 ЦК України майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Згідно ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Земельна ділянка, на якій планувалось будівництво житлового будинку із вказаною квартирою по Договору, ніколи не належала відповідачу на праві власності, не передавалась її власником в оренду відповідачу, останній не отримував дозвільних документів на будівництво, що виключає виникнення у відповідача майнових прав на вищевказану квартиру, і підтверджує неможливість їх продажу, як майно. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року зазначив, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим, вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин необхідно врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту». Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Враховуючи, що відповідач безпідставно набув майно у вигляді грошових коштів у розмірі 29 500 доларів США, з урахуванням вищевикладених вимог закону, вважаємо, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 29 500,00 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот, 00 цент.) доларів США, пеня, інфляційні витрати та 3% річних. Згідно п.4 ч.3 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Враховуючи те, що підписуючи спірний договір, позивач бажав та розраховував на настання правових наслідків по цьому, а саме придбання у власність спірну квартиру, то відчужуючи позивачу майнові права на цю квартиру та передаючи йому від неї ключі для користування цим майном, по недійсному правочину, відповідачем таким чином завдано шкоду в сумі здійсненого позивачем ремонту в спірній квартирі в сумі 105 132,39 грн., які відповідно до вищенаведеної норми мають бути стягнуті на користь позивача. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст.1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі N 14-16цс18, а також у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі N 908/2552/17. Оцінка доводів учасників справи та висновок суду: Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем доведено належними та допустимими доказами факт придбання майнових прав на дану квартиру, факт внесення грошових коштів за вищевказаний об`єкт нерухомості, що підверджується довідками про повну оплату вартості майнових прав від 30.10.2021р., 18.12.2022р., 24.02.2022р. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача за позовом підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Судові витрати Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останньою судові витрати у загальному розмірі 51420 гривень 00 копійок, які складаються зі сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду в сумі 13420 гривень 00 копійок, витрати на правничу допомогу в сумі 38000 гривень 00 копійок.

Outcome: approved