Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ "СЕРІН-ЛІС" про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він у період з 27.07.2020 по 23.03.2023 знаходився в трудових відносинах з ПрАТ «Серін-Ліс». 23.03.2023 згідно наказу № 55 ПрАТ «Серін-Ліс» його було звільнено з роботи тракториста згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Після звільнення з ним не проведено розрахунок належних йому сум, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням провести з ним розрахунок по виплаті заборгованості із заробітної плати, однак його звернення залишались без реагування. Відповідно до довідки від 18.08.2023 року № СЛ00-000015 на момент звільнення існує заборгованість по виплаті заробітної плати працівнику у сумі 60895,98 грн. Середньомісячний заробіток працівника до виплати на момент звільнення становить 5836,25 грн, а середньоденний заробіток працівника до виплати на момент звільнення становить 271,45 грн. Відповідачем частково виплачена заробітна плата у розмірі 30895,98 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні трактористу ПрАТ «Серін Ліс» починаючи з дня, наступного після звільнення, 24.03.2023 по 14.10.2023 до дня подання позову, яку повинен сплатити ПрАТ «Серін Ліс», становить 31903,51 грн. Також діями відповідача йому була завдана моральна шкода, у зв`язку з тим, що він не отримував заробітну плату протягом тривалого часу, він не міг повноцінно забезпечити себе та свою родину. Завдана моральна шкода обумовлюється моральними та фізичними стражданнями внаслідок порушення права на заробітну плату, втратою репутації у колі рідних та близьких, яку він оцінює в 10000 грн. Просив суд після уточнення позовних вимог позов задовольнити та стягнути з ПрАТ «Серін Ліс» заборгованість по заробітній платі в сумі 30000 грн, середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 31903,51 грн та моральну шкоду в розмірі 10000 грн, а також судові витрати та витрати на правову допомогу. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ПАТ «СЕРІН-ЛІС» не в повній мірі погоджується з вимогами позивача, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України та не відповідають фактичним обставинам справи. Порушення зобов`язання щодо строків оплати праці сталося саме внаслідок ведення бойових дій та/або дії інших обставин непереборної сили. Основним видом економічної діяльності ПрАТ «СЕРІН-ЛІС» є лісопильне та стругальне виробництво, додатковими - лісозаготівлі, інші спеціалізовані будівельні роботи, надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, надання в оренду вантажних автомобілів, надання допоміжних послуг у лісовому господарстві. У зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні, з 24 лютого 2022 року підприємство фактично призупинило господарську діяльність до кінця весни 2022 року. Частина працівників та частина техніки були мобілізовані на потреби Збройних Сил України, повністю знищеними виявились логістичні ланцюги експорту продукції, оскільки морські порти України, які вони використовували для експорту, виявились повністю заблокованими. Бюджетна криза, яка триває і на даний момент, проявилась в блокуванні податкових накладних з податку на додану вартість та позбавила ПрАТ «СЕРІН-ЛІС» близько 4 млн. грн ліквідності. Також вони зіткнулись з проблемами доступу до сировини в Україні та зміною кон`юнктури світового ринку виробів з деревини. Починаючи з червня 2022 року компанії вдалось відновити операційну діяльність. При цьому були змушені переорієнтувати відправки через європейські морські порти. Як наслідок, фінансовий стан та фінансові можливості ПрАТ «СЕРІН-ЛІС» у цей час раптово погіршились і не є відновленими до сьогодні. Вважають, що вини відповідача у цьому немає, а, отже, і відповідальність за наслідки не повинна лягати на нього. Всі ці обставини спричинили неспроможність вчасно виконувати кредиторські зобов`язання, зокрема зобов`язання щодо виплати заробітної плати працівникам, що завершили з ними трудові відносини. Застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпІІ України, а саме - стягнення з акціонерного товариства середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні стане надмірним та не виправданим тягарем для відповідача, що у сьогоднішніх реаліях ставить під загрозу можливість виконувати свої податкові та інші фінансові зобов`язання. У зв`язку із чим просили у задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відмовити. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала та просила їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеному в позовні заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково тільки в частині заборгованості по заробітній платі, яка складає 30000 грн. У задоволенні стягнення середнього заробітку та моральної шкоди просила відмовити. Зазначила, що на даний час відповідач не може виплатити позивачу заборгованість по заробітній платі, оскільки на рахунки підприємства накладено арешт державним виконавцем при виконанні іншого судового рішення. З початку воєнного стану в Україні підприємство фактично припинило свою діяльність, реалізація виробництва була пов`язана із перевезенням морськими шляхами, які на даний час закриті, і це сталося не з вини відповідача. Наразі підшукується інші шляхи реалізації. З лютого 2022 року до кінця травня 2022 року діяльність підприємства була припинена, проте наказ про простій не виносився, в подальшому коштів на виплату всім працівникам: і працюючим, і тим, які звільнилися, не вистачало, у зв`язку із чим виникла заборгованість. Вважає, що також не підтверджена моральна шкода, оскільки не працевлаштування позивача на іншу роботу протягом тривалого часу не може трактуватися як моральна шкода. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 06.02.2017 по 23.03.2023 працював у ПрАТ «Серін-Ліс» трактористом, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 6). Наказом ПрАТ «Серін-Ліс» від 22.03.2023 № 54 [PERSON] звільнений з роботи тракториста згідно п.1 ст. 36 КЗпП України (угода сторін) з 23.03.2023 (а.с. 7). За період з вересня 2022 по березень 2023 року дохід [PERSON] складає 50550,69 грн (а.с. 8). Як вбачається з довідки ПрАТ «Серін Ліс» № СЛ00-000015 від 18.08.2023, [PERSON] працював в ПрАТ «Серін Ліс» з 06.02.2017 по 23.03.2023 на посаді тракторист. На момент звільнення заборгованість по виплаті заробітної плати працівнику складала 60895,98 грн; середньомісячний заробіток працівника до виплати на момент звільнення становить 5836,25 грн; середньоденний заробіток працівника до виплати на момент звільнення становить 271,45 грн (а.с. 55). 05.09.2023 ПрАТ «Серін Ліс» виплатило [PERSON] заробітну плату в сумі 30895,98 грн (а.с.56). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні трактористу ПрАТ «Серін Ліс» починаючи з дня наступного після звільнення 24.03.2023 по 14.10.2023 на день подання позову становить 31903,51 грн (а.с.64). Згідно уточненого розрахунку середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні трактористу ПрАТ «Серін Ліс» починаючи з дня наступного після звільнення 24.03.2023 по 24.09.2023 на день подання позову становить 36917,20 грн (а.с.85). [PERSON] проживає разом із дружиною, яка ніде не працює, ніяких соціальних допомог не отримує, будинок, в якому проживає сім`я, дерев`яний, 1969 року забудови, потребує ремонту, сім`я веде особисте селянське господарство, утримує корову, домашню птицю (а.с.70). Торгово-промислова палата України 28.02.2022 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (а.с.41). Внаслідок військової агресії російської федерації проти України у ПрАТ «Серін Ліс» виникли труднощі у взаємодії з іноземними партнерами щодо реалізації виготовленої продукції (а.с.42-45). Згідно звіту про фінансовий стан станом на 30.06.2022, заключної виписки за березень та квітень 2022 року, звіту про фінансові результати за І півріччя 2022 року ПрАТ «Серін Ліс» у простої не перебувало, кошти на рахунку мало (а.с.65-69). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Як встановлено в судовому засіданні, заборгованість по заробітній платі позивачу складає 30000 грн (без врахування податків та зборів, які повинні бути утримані при виплаті зазначених сум), що підлягає безумовному стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Працівник є слабшою ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22.02.2012 для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому йому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Верховний Суд звертає увагу на те, що середній заробіток згідно зі статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Постанови). Відповідач суму заборгованості по заробітній платі, яка складає 30000 грн, визнав, тим самим підтвердив її невиплату в повному обсязі, заперечень щодо наданого розрахунку середнього заробітку за час затримки при звільненні суду не надав. Суд не приймає твердження представника відповідача, про те, що існування заборгованості є наслідком непереборної сили та випадку, як то передбачає ч. 1 ст. 617 ЦК України, і який трапився не з вини ПрАТ «Серін Ліс», що дає правові підстави для звільнення відповідача від будь-якої відповідальності за порушення зобов`язання, з огляду на таке. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні"в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово було продовжено. Наразі режим воєнного стану в Україні триває. Особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" урегульовано Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", який діє протягом воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Згідно ч. 3 ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Водночас ч. 4 ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" передбачено, що у разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Як встановлено в судовому засіданні, діяльність підприємства припинена не була, на території Івано-Франківської області не проводились бойові дії, а тому суд не погоджується із позицією відповідача, що невиплата усіх необхідних сум заробітної плати при звільненні [PERSON] сталися внаслідок настання обставин непереборної сили форс-мажору ведення на території, де знаходиться роботодавець, воєнних дій. Отже, оскільки ПрАТ «Серін Ліс» не довів, що порушення сталися внаслідок непереборної сили, то, відповідно, він, як роботодавець, не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Визначаючи суму середнього заробітку за час затримки при звільненні, суд звертає увагу на розрахунок, зроблений позивачем, з урахуванням довідки ПрАТ «Серін-Ліс» про середньоденний заробіток, який складає 271,45 грн. Розрахувавши середній заробіток за час затримки при звільненні (а.с.64), позивачем помилково повторно утримані всі податки, які вже були враховані ПрАТ «Серін Ліс» при визначені середньоденного заробітку, у зв`язку із чим позивачем було надано уточнений розрахунок середнього заробітку за час затримки при звільненні, з уточненням періоду шість місяців з моменту звільнення, який складає 36917,20 грн (а.с.85) і є правильним. Суд вважає зазначену суму справедливою компенсацією за порушення трудових прав позивача, з огляду на тривалий характер зазначених порушень, які продовжують існувати і на день ухвалення рішення суду. Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд зауважує наступне. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п. 9 Постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, майновий і сімейний стан відповідача, глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок звільнення і не виплати йому заробітної плати понад шести місяців, характер та тривалість його немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди, і приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, яку просить стягнути позивач, є завищеним, і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 1073,60 грн (а.с.73), у зв`язку із чим він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір № 0707/23/3 про надання правової допомоги від 07.07.2023 (а.с.13), розрахунок суми витрат на правову допомогу на суму 8000 грн (а.с.12); копію квитанції № 224 на суму 4500 грн (а.с.72), уточнюючий розрахунок суми судових витрат та витрат на правову допомогу на суму 13573,60 грн (а.с.71); акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 0707/23/3 від 07.07.2023, згідно якого вартість наданих послуг за договором становить 8000 грн (а.с.92), квитанцію від 08.11.2023 про сплату витрат за договором № 0707/23/3 від 07.07.2023 на суму 3500 грн (а.с.91.). Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Згідно ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 вищевказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Разом із тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial