Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

В грудні 2023 позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що 28.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис за № 247204 про стягнення з неї на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 18803 грн. 07.09.2021 державним виконавцем Полонського виконавцем Полонського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області було відкрито виконавче провадження ВП № 66711186 на підставі вищевказаного виконавчого напису. В ході примусового виконання було стягнуто 10703 грн 18 коп. Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 30.10.2023, яке набрало законної сили, по справі №681/977/23 вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з цим просить суд стягнути з відповідача на її користь безпідставно отримані кошти в сумі 10703 грн 18 коп. Ухвалою суду від 11.12.2023 у справі відкрито провадження та постановлено здійснювати її розгляд у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками отримав в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» 11.12.2023, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалює заочне рішення. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає про таке. Судом встановлено, що 28.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис за №247204 про стягнення з неї на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 18803 грн. Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 30.10.2023, яке набрало законної сили 30.11.2023, по справі №681/977/23 виконавчий напис №247204, вчинений 28.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 18803 грн визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с.7-8). Відповідно до інформації Полонського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області №38214 від 01.12.2023, згідно виконавчого напису №247104, вчиненого 28.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 18803 грн по виконавчому провадженню №66711186, було утримано з [PERSON] на користь стягувача 10703 грн 18 коп. (а.с.9). Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Аналіз норм ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як способу захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновку викладені у постанові Верховного Суду України від 25.10.2017 по справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 757/42443/15-ц. Отже, положеннями глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм ст. 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі № 6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. Оскільки рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 30.10.2023, яке набрало законної сили 30.11.2023, по справі №681/977/23 виконавчий напис №247204, вчинений 28.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 18803 грн визнано таким, що не підлягає виконанню, слід дійти висновку, що отримані ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на підставі вказаного виконавчого напису кошти у сумі 10703 грн 18 коп. підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала. При цьому питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2020 року у справі № 910/16664/18, предметом позову в якій є вимога про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з ТОВ «Фінансова\~компанія управління\~активами» коштів у розмірі 10703 грн 18 коп., як безпідставно набутих, підлягає задоволенню. \~ \~ \~ Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved