Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , мотивуючи її тим, що позивач з відповідачем у справі з 05.08.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який Теребовлянським районним судом розірвано 17.11.2015 року. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, не відвідує дочку, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину, у зв`язку з чим вважає за доцільне позбавити його батьківських прав. Крім того, зазначає, що відносно відповідача зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, відомості щодо якого внесені до ЄРДР, за вказаним фактом йому оголошено підозру. Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16.05.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 31.10.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак до суду не з`явився і не повідомив про причини своєї неявки. Третя особа орган опіки та піклування Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за відсутності її представника. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вимоги закону, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до наступного висновку. Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» відображено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, І судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 05.08.2010 року, який 17.11.2015 року Теребовлянським районним судом розірвано. Сторони від спільного проживання мають дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Микулинецької селищної ради Тернопільської області від 10 жовтня 2023 року вказаний орган вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що на даний час мати з дитиною проживають за кордоном (м.Неаполь Італія). Батько [PERSON] з 2015 року проходив військову службу в АТО і до цього часу інформації про нього немає. Під час засідання комісії [PERSON] в телефонному режимі повідомила, що з 2015 року і до сьогодні її колишній чоловік не спілкується із дочкою та не бере участі у її вихованні та матеріально не утримує, а для перебування за кордоном та оформлення документів на дитину, представлення її інтересів потрібна згода обох батьків. В подальшому житті дитини вона не проти, щоб батько брав участь у її вихованні, розвитку та спілкуванні з дитиною. Із повідомлення Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.10.2023 року №27849, вбачається, що у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення аліментів на користь [PERSON] з [PERSON] . Згідно із інформацією відділення поліції № 3 (м.Теребовля) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області від 21 квітня 2023 року № 4112/114/01-2023 слідчим Третього слідчого відділу Слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Миколаєві, 03 лютого 2021 року винесено постанову про оголошення в розшук [PERSON] , [INFO] , відносно останнього зареєстровано кримінальне провадження № 62020150000001086 від 09 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України. В даний час проводяться розшукові заходи до встановлення місця перебування [PERSON] . Частиною 7 ст. 7 СК України закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Приписами статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За правилами статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 та ч. 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач як на підставу позбавлення відповідача батьківських прав, посилалась на ухилення останнім від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. В той же час, матеріалами справи встановлено, що відповідач з 2015 року проходив військову службу в АТО, стосовно нього внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, його оголошено в розшук, даних про його місце знаходження немає, а тому суд не може зробити в даний час висновок про те, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов"язків щодо виховання дитини. Як зазначено в рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», § 54, § 58 вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків» (постанова ВС від 13.03.2019 р. у справі № 631/2406/15-ц). Сторона позивача не довела та не надала суду документальних доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька, по відношенню до неї, батьківських прав, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити.

Outcome: dismissed