Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та заперечень відповідача. У червні 2023 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за даною адресою. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] на підставі ордеру №204 від 15.03.1994 року виданого виконавчим комітетом Заводською радою народних депутатів міста Дніпродзержинська отримав у користування квартиру [ADDRESS] . Ордер видано на підставі рішення №35 від 11.02.1994 року виконкому Дніпровської ради народних депутатів м. Дніпродзержинська. На вищезазначених підставах він виступив уповноваженим квартиронаймачем. Членами сім`ї квартиронаймача, на момент видачі ордеру, були: [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка). Квартира, на теперішній час, не приватизована та належить до комунальної форми власності. На теперішній час у квартирі зареєстровані, окрім самого квартиронаймача, члени його сім`ї: [PERSON] (дружина); [PERSON] (дочка); [PERSON] (дочка). Вже протягом тривалого часу, однак не менше ніж з 10.09.2015 року по 03.05.2023 року за місцем реєстрації їх діти фактично не проживають у квартирі, що підтверджується Актом про не проживання від 10.05.2023 року. Відповідачам не чиняться перешкоди у користуванні квартирою, вони не зверталися до органів поліції з даного приводу. Реєстрація відповідачів за адресою місця мешкання порушує права позивачів та спричиняє чималі матеріальні витрати на оплату комунальних витрат за утримання квартири. Також позивачі не можуть звернутися до відповідних служб міста для оформлення субсидії на квартиру, оскільки основні витрати по утриманню квартири несуть позивачі, інші члени родини не допомагають в утриманні квартири. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.08.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.10.2023 року було витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України відповідачами [PERSON] та [PERSON] . Заяви (клопотання) учасників справи Представник позивачів адвокат Донець В.В. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились без поважних причин, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України, про поважність причин неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надавав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертались, а також не скористались правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Представник третьої особи Відділ формування\~та ведення\~реєстру територіальної\~громади міста\~Кам`янської міської\~ради Дніпропетровської\~області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] отримав у користування квартиру [ADDRESS] , на підставі ордеру №204 від 15.03.1994 року виданого виконавчим комітетом Заводською радою народних депутатів міста Дніпродзержинська, особовим рахунком № [NUMBER] , копією технічного паспорту на квартиру (а.с. 20, 22, 23-25). Згідно копії довідки про склад сім`ї № 001230300 від 11.05.2023 року, виданої спеціалістом з обслуговування населення ТОВ «Абонент XXI» разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстровані особи: [PERSON] (дружина); [PERSON] (дочка); [PERSON] (дочка). Згідно Акту № 168 про не проживання КП КМР «Добробут» від 10.05.2023 року, [PERSON] та [PERSON] дійсно не проживає за адресою: за адресою: [ADDRESS] з 2015 року та по 03.05.2023 року, про що підтверджують сусіди. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] із заявами та повідомлення до Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області з приводу перешкоджання у мешканні у житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] не зверталась, що підтверджується довідкою № 44/12482 від 13.06.2023 року. Відповідно до відомостей з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відомостей про перетин державного кордону України щодо відповідачів [PERSON] та [PERSON] не виявлено. Згідно змісту позову, угоди між позивачами та відповідачами про безоплатне чи платне користування жилим приміщенням немає. Реєстрація відповідачів порушує право позивачів, як відповідальних користувачів квартири, розпорядитися належним їй майном. Оцінка судом доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Стаття 47 Конституції України зазначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч.1 ст.64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч.2ст.65 ЖК Української РСР). Відповідно до ст. 107 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" відповідно до ст. 107 ЖК УРСР наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Отже, на підставі ст.107 ЖК України наймач житлового приміщення або член його сім`ї може бути визнаний судом таким, що втратив право користування цим приміщенням, якщо фактичні дані свідчать про обрання ним іншого постійного місця проживання. У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі "Садов`як проти України" зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення ст. 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене "згідно із законом", не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається "необхідним у демократичному суспільстві". Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з вимогами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що відсутність відповідачів [PERSON] та [PERSON] з 2015 року у квартирі [ADDRESS] є наслідком втрати права користування цим житловим приміщенням, відсутні будь-які угоди про порядок користування цим приміщенням відповідачами, тому перебування їх на реєстраційному обліку у належній позивачам квартирі перешкоджає здійсненню ними у повному обсязі прав, гарантованих Конституцією України. \~ \~ \~ \~Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, судовий збір стягненню не підлягає.

Outcome: approved