Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 7 в інтересах Київської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Зазначав, що Київською місцевою прокуратурою № 7 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 12017100070001074, внесеному до Єдиного державного реєстру розслідувань від 14.03.2017 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в ході розслідування якого встановлено факт незаконного відчуження об`єкту комунальної власності територіальної громади міста Києва, а саме: квартири [ADDRESS] . На підставі рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста» будинок [ADDRESS] включено до переліку об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва за порядковим № 394 додатку № 7 вказаного рішення. Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» вказаний будинок передано до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. Зазначає, що квартира [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, віднесена до сфери управління Подільської районної в м. Києві державної адміністрації. У вказаній квартирі до 16.01.2015 була зареєстрована [PERSON] , яка знята з реєстрації 22.10.2015 у зв`язку зі смертю [INFO] . 3а інформацією Центру комунального сервісу від 27.03.2017 № 844, квартира [ADDRESS] є неприватизованою та перебуває в управлінні Подільської районної в м. Києві державної адміністрації. Разом з тим, встановлено, що вказана квартира була незаконно зареєстрована на праві власності за іншими фізичними особами. Так, в ході здійснення досудового розслідування встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19.02.2009, зареєстрованого у реєстрі за № 103 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною Н.С., [PERSON] передає у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальна площа якої 34,6 кв.м (запис про право власності № 12479506 від 11.12.2015). Згідно з п. 3 вказаного договору, відчужувана квартира нібито належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого на Київській Універсальній біржі 18.03.1997 за № С5853/2576 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 30.03.1997 та записаного у реєстрову книгу під № 5012. Проте, відповідно до інформації КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» від 03.05.2017 № 062/14-5162 (И-2017), квартира [ADDRESS] на праві власності не реєструвалась. Крім того, відповідно до даних реєстру для реєстрації нотаріальних дій за 2009 рік за реєстровим № 103 засвідчено вірність копії (інформація Київського державного нотаріального архіву від 31.03.2016 № 405/01-21). У той же час, [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.12.2015, зареєстрованого за № 2985 та посвідченого приватним нотаріусом Кударенко В.М., спірна квартира відчужена на користь [PERSON] (запис про право власності № 12481549 від 11.12.2015). На момент подачі позовної заяви право власності на об`єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 802102680000) зареєстровано за [PERSON] . З інформації відділу з питань майна комунальної власності Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.05.2017 № 106-25/198 встановлено, що з дня набрання чинності Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» по даний час через відділ з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації приватизація квартири [ADDRESS] не здійснювалась. Рішення про приватизацію зазначеної квартири Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією не приймалось. Таким чином, вказує, що спірне майно незаконно вибуло із комунальної власності, а тому підлягає витребуванню від [PERSON] на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Враховуючи викладене, прокурор просив витребувати у [PERSON] на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 802102680000), загальною площею 34,6 кв.м., вартістю 551 699 грн. та стягнути судові витрати. У відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначила, що вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вказала, що позов поданий заступником керівника Київської місцевої прокуратури № 7 в інтересах держави в особі Київської міської ради та особисто ним підписано, однак жодного документу, що підтверджує його повноважень не додано. По суті позовних вимог зазначила, що квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, а останній, в свою чергу, придбав зазначену квартиру на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого на Київській Універсальній біржі 18.03.1997 № С5853/2576. 11.12.2015 між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Зазначила, що всі документи, на підставі яких укладалися договори купівлі-продажу, є дійсними та на законних підставах могли використовуватися для укладення з нею договору купівлі-продажу. Разом з цим вказала, що жоден доказ, долучений до позовної заяви, не вказує, що Київська міська рада на праві власності володіла спірним майном та це право було зареєстровано належним чином. Посилаючись на зазначені обставини, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відповіді на відзив позивач, серед іншого, вказав, що згідно відповіді Президента Київської Універсальної Біржі від 19.04.2018 № 17, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] на Київській Універсальній Біржі від 18.03.1997 за № С5853/2576 не реєструвався та такого номеру взагалі не існує. Одночасно встановлено, що відповідно до відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, податковий номер 1891713239, який зазначений продавцем [PERSON] у договорі купівлі-продажу від 19.02.2009, є недійсним. Також встановлено, що відповідно до даних реєстру для реєстрації нотаріальних дій за 2009 рік за реєстровим № 103 засвідчено вірність копії. Отже договір купівлі-продажу спірної квартири від 19.02.2009 не посвідчувався. Таким чином, спірна квартира вибула із комунальної власності територіальної громади міста Києва на підставі документів, які не посвідчувалися та не реєструвалися. Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 06.10.2017 провадження у справі відкрито та призначено судове засідання. Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва 16.10.2018 справу прийнято до провадження судді за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 31.07.2019 до участі у справі залучено [PERSON] , [PERSON] та Київську Універсальну біржу як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва 24.04.2019 відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про повернення позовної заяви Київської місцевої прокуратури № 7 в інтересах держави в особі Київської міської ради. 24.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.07.2021 до участі у справі залучено Подільську окружну прокуратуру м. Києва як правонаступника Київської місцевої прокуратури № 7. У судове засідання прокурор Подільської окружної прокуратури м. Києва Павліченко В.О. не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила долучити до матеріалів справи письмові дебати, позовні вимоги задовольнити та здійснювати розгляд справи без її участі. Представник відповідача - адвокат Федосєєва Т.Ю., подала до суду заяву, в якій просила долучити до матеріалів справи письмові дебати, відмовити у задоволенні позовних вимог та здійснювати розгляд справи без її участі. Від представника Київської міської ради до суду надійшло клопотання, в якому він позов підтримав у повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи без їх участі. Треті особи [PERSON] , [PERSON] та представник Київської Універсальної біржи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 19.02.2009 між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною Н.С. за реєстровим № 103 (т. 1 а.с. 32). У пункті 3 вказаного договору зазначено, що квартира належить продавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого на Київській Універсальній біржі 18.03.1997 за № С5853/2576 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 30.03.1997 та записаного у реєстрову книгу під № 5012. 11.12.2015 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. за реєстровим № 2985, у пункті 3 якого вказано, що право власності на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Державним реєстратором-приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко Н.М., від 11.12.2015, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 802102680000, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності, індексний номер витягу: 49599506 (т. 1 а.с. 33). Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які на її думку необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним легітимній меті. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved