Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

Директор Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , призначити опікуном [PERSON] , [INFO] , опікуном неповнолітнього [PERSON] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 часток з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття та закріпити право на житло за неповнолітнім [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яке належить на праві власності матері дитини. В обґрунтування позову позивач зазначив, що на обліку дітей, що перебувають у складних життєвих обставинах, з підстави проживання в сім`ї, в якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради знаходиться неповнолітній [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що дитина залишилася без батьківського піклування, неповнолітній [PERSON] тимчасово влаштований до сім`ї знайомого [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини - [PERSON] , [INFO] . Батько дитини [PERSON] , помер [INFO] . Мати зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Мешкала за адресою: [ADDRESS] . Після введення воєнного стану в країні мешкає за адресою: [ADDRESS] . Дитина не має місця реєстрації, не має паспорта. Згідно листа Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 25 Харківської міської ради Харківської області від 10.04.2023 вбачається, що неповнолітній [PERSON] залишився без батьківського піклування, у зв`язку із смертю батька та перебуванням матері за межами України. Мешкає у родині знайомого [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , для дитини створено належні умови навчання та відпочинку. Відділ вважає за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина [PERSON] . 24 жовтня 2023 року після отримання інформації про місце проживання (перебування)\~відповідача було постановлено ухвалу про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання на 11 год 00 хв 24 листопада 2023 року. Направлено відповідачеві копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачеві подати до суду відзив на позов. 24 листопада 2023 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 09 год 00 хв 26 січня 2024 року. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу місця реєстрації, причини неявки суду не повідомила. Також судом, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було опубліковано 24 листопада 2023 року. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У судове засідання представник позивача не з`явився, позов просив задовольнити в повному обсязі, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи Солоницівської селищної ради в судове засідання не з`явився, надавши суду пояснення. Третя особа - [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Судом було встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.07.2023 четвертим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] , помер [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Мешкала за адресою: [ADDRESS] . Після введення воєнного стану в країні мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до заяви матері дитини [PERSON] до ССД по Салтівському району, в якій вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина [PERSON] та призначення опікуном [PERSON] . Згідно листа Відділу від 20.07.2023 вбачається, що мати [PERSON] не займається вихованням та утриманням сина, до Відділу не зверталася з питання вирішення складних життєвих обставин, соціальні послуги не отримувала. Відділ вважає за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина [PERSON] . До ССД по Салтівському району надійшла заява [PERSON] , в якій зазначено, що мати дитини [PERSON] не виконує батьківські обов`язки з виховання та утримання дитини, батько помер. [PERSON] мешкає разом із ним з січня 2022, і він у повному обсязі займається його утриманням. Відповідно до Акту оцінки потреб сім`ї/особи від 12.05.2023 та Висновку оцінки потреб сім`ї від 16.05.2023 Відділу соціальної роботи по Салтівському району Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» (далі - Відділ) встановлено, що за результатами оцінювання потреб родини, неповнолітній [PERSON] перебуває в складних життєвих обставинах. Згідно інформацій Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 13» Харківської міської ради вбачається, що дитина не має медичної картки, не обслуговується у закладі охорони здоров`я, зв`язатися із матір`ю [PERSON] не виявилося можливим. \~ \~ \~ \~Відповідно до листа Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 25 Харківської міської ради Харківської області від 10.04.2023 вбачається, що неповнолітній [PERSON] залишився без батьківського піклування, у зв`язку із смертю батька та перебуванням матері за межами України. Мешкає у родині знайомого [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , для дитини створено належні умови навчання та відпочинку. Згідно пояснень [PERSON] , він займається утриманням та вихованням дитини. Мати [PERSON] перебуває за межами України, не має змоги займатися вихованням сина. Також [PERSON] має намір оформити опіку над [PERSON] . Необхідний пакет документів для призначення опіки над неповнолітнім [PERSON] надав до ССД по Салтівському району. З пояснень неповнолітнього [PERSON] вбачається, що він мешкає разом із [PERSON] . З матір`ю [PERSON] не спілкується, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав та призначення його опікуном [PERSON] . Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача про позбавлення батьківських прав. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 15.05.2019 (справа №490/10338/15-ц) вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8\~ ст.7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Згідно з нормами\~статті 155 СК України\~батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Статтею 11 Закону України\~Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402-III\~передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно частин 1, 2\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Суд бере до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, а саме: право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення\~\~від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», пункт 49, рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 47), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Невжиття заходів щодо спілкування з дитиною, турботи про неї, розцінюється як свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, сукупність зібраних у справі доказів свідчить про те, що відповідач не має прагнення спілкуватися з дитиною, сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не проявляє інтересу до його внутрішнього світу, що суперечить положенням ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), з яких випливає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найвищі інтереси є предметом їх основного піклування. [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню. Статті 150, 157 СК України передбачають, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. За нормою п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 5 ст.19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Отже,\~судом достовірно\~встановлено,\~що [PERSON] \~безвідповідально відноситься\~до виховання\~та утримання\~сина,\~вихованням не\~займається,\~в зв`язку\~з цим\~суд позбавляє\~її батьківських\~прав у\~відношенні її\~неповнолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача про стягнення аліментів, оскільки відповідач матеріальної допомоги не надає. Згідно ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням всіх обставин справи, стану здоров`я та матеріального становища дитини, суд визначає розмір аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей, відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 01.08.2023 і до досягнення дитиною повноліття на користь опікуна (піклувальника). \~ \~ \~ \~В\~\~даному випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для забезпечення першочергової уваги інтересам дитини. \~ \~ \~ \~У зв`язку з позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина, суд вважає за необхідне призначити його опікуном [PERSON] , [INFO] , з яким дитина проживає на даний момент, який здійснює за ним догляд та піклування. \~ \~ \~ \~Окрім того, в інтересах дитини, суд вважає за доцільне закріпити право на житло за неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , яки й належить на праві власності матері дитини [PERSON] . Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до\~ч.6\~ст.141\~ЦПК України\~суд стягує\~з відповідача\~на користь\~держави судові\~витрати у\~розмірі \~4844,80\~ грн.\~(1211,20+1211,20+1211,20+1211,20=4844,80\~грн.). Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач [PERSON] може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить приписам національного та міжнародного законодавства, а також практиці Європейського суду з прав людини, а [PERSON] , має всі необхідні вимоги для призначення його опікуном, а тому викладені у прохальній частині позовної заяви вимоги є доведеними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Outcome: approved