Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

У жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Клумба.УА» (далі - ТОВ «Клумба.УА») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позов мотивований тим, що 10 червня 2010 року [PERSON] отримала свідоцтво № [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]». Одночасно з цим [PERSON] зареєструвала домен [INFO]. 23 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] та її чоловіком [PERSON] з іншої сторони, укладений Меморандум (Угода про співпрацю). Згідно з умовами Меморандуму сторони домовилися спільно розвивати інтернет-ресурси з метою додаткового залучення рекламодавців та отримання додаткового прибутку. Згідно з пунктом 3.1.2 Меморандуму [PERSON] та [PERSON] зобов`язані у строк до 20 жовтня 2010 року переоформити спірну торговельну марку «[INFO]» в Державній службі інтелектуальної власності на створене ТОВ «Клумба.УА». Відповідно до пункту 3.1.3 Меморандуму [PERSON] та [PERSON] зобов`язані переоформити на створене товариство доменне ім`я [INFO] у реєстратора доменних імен - Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест» (далі - ТОВ «Інтернет Інвест»). На виконання вказаного пункту 3.1.1 Меморандуму було створене ТОВ «Клумба.УА». 08 жовтня 2010 року на виконання пункту 3.1.2 Меморандуму між [PERSON] та позивачем укладений договір № 007 про оплатне передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку « [INFO] ». Одночасно з передачею прав на торговельну марку, на виконання вказаного пункту 3.1.3 Меморандуму доменне ім`я [INFO] перереєстровано з [PERSON] на позивача. У листопаді 2013 року [PERSON] і [PERSON] були неправомірно виключені зі складу ТОВ «Клумба УА». Одразу після цього інші засновники ТОВ ( [PERSON] і [PERSON] ) прийняли рішення про зміну директора товариства. Неправомірність виключення та звільнення директора були встановлені господарським судом Запорізької області від 02 вересня 2014 року у справі № 908/1460/14. Вказане рішення залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18 березня 2015 року. У листопаді 2013 року [PERSON] подав позов до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про визнання недійсним Договору № 007 у зв`язку з тим, що він не надавав своєї згоди на укладення його дружиною [PERSON] цього договору, а майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку, передані позивачу, є спільною власністю подружжя, оскільки були набуті під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок неправомірного виключення двох засновників зі складу Товариства, інші засновники отримали змогу діяти всупереч інтересів товариства, і це дало їм змогу ініціювати судовий процес про повернення торговельної марки до третьої особи та виграти його. Після прийняття рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про визнання договору № 007 недійсним [PERSON] передала свої права на торговельну марку № [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується інформацією з реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг. Крім того, 11 листопада, за 14 днів до прийняття вказаного судового рішення, [PERSON] подала заявку на реєстрацію аналогічної торговельної марки «Клумба», однак в іншому класі Міжнародної класифікації товарів і послуг - у класі 25. Права за цією торговельною маркою [PERSON] передала [PERSON] . Згідно з даними сервісу пошуку інформації про доменні імені WHOIS реєстрантом доменного імені [INFO] є [PERSON] . Тобто доменне ім`я [INFO] за невідомих обставин перейшло від [PERSON] до [PERSON] . Оскільки рішення судів про визнання договору № 007 недійсним скасовані ухвалою Верховного Суду України від 22 червня 2017 року, права на торговельну марку № [NUMBER], а також права на доменне ім`я, нерозривно пов`язане з нею, вибули із законного володіння позивача та перейшло до відповідачів, позивач вважає, що має право на витребування майнових прав на торговельну марку № [NUMBER] та доменне ім`я [INFO] , оскільки відповідачі володіють цим майном без правової підстави. З урахуванням уточнень позову, ТОВ «Клумба.УА» просило: -витребувати майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку № [NUMBER] у [PERSON] та повернути їх позивачу; -зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести запис у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів та послуг про володіння позивачем торговельною маркою № [NUMBER]; -витребувати права на користування доменом [INFO] у [PERSON] та повернути їх позивачу; -зобов`язати [PERSON] подати заявку до ТОВ «Хостмайстер» на заміну реєстранта домену [INFO] з ім`я [PERSON] на ім`я позивача; -зобов`язати [PERSON] створити обліковий запис та панель управління позивача відповідно до даних, наданих для цього позивачем; -зобов`язати [PERSON] перевести управління доменним ім`ям [INFO] , що належить позивачу, відповідно до даних, наданих для цього позивачем. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року, у задоволенні позову ТОВ «Клумба.УА» відмовлено. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Клумба. У.А." задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Клумба. У.А." до [PERSON] про витребування майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку [NUMBER] скасовано та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Клумба. У.А." до [PERSON] про витребування права на користування доменним ім`ям [INFO] та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. Витребувано у [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Клумба. У.А." права на користування доменним ім`ям "[INFO]". В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року змінено, викладено їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. Верховний Суд розяснив, що суди попередніх інстанцій невірно встановили фактичні обставини справи: - суд першої інстанції помилково аналізував правомірність реєстрації торговельної марки № 184376, суб`єктом прав на яку є Відповідач 2 [PERSON] , оскільки предметом спору у цій справі є витребування майнових прав на торговельну марку № [NUMBER] від [PERSON] ; - апеляційний суд не врахував, що факт скасування судових рішень у справі № 201/14163/13-ц підтверджує обставину, що право на торговельну марку № [NUMBER] вибуло з володіння позивача поза його волею на користь [PERSON] , на момент такого скасування [PERSON] передала права на торговельну марку № [NUMBER] [PERSON] , і питання їх повернення (витребування) не було предметом спору у наведеній справі; - оскільки майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку № [NUMBER] вибули від позивача поза його волею, то за змістом статті 388 ЦК України такі права можуть бути витребувані у останнього набувача, у тому числі добросовісного. Верховний Суд роз"яснив, що під час нового розгляду суд першої інстанції повинен з"ясувати чи є чинними відповідні майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку. Від з`ясування цього питання залежить висновок чи можуть бути витребувані майнові права на торговельну марку за допомогою віндикаційного позову. 28.09.2023 ухвалою Деснянського районного суду м.Києва прийнято до провадження дану цивільну справу. 25.10.2023 позивач надав додаткові пояснення з врахуванням висновків, викладених Верховним Судом у даній справі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 11.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити Відповідачі та представники третіх осіб в судові засідання не з`явилялися, повідомлялися про розгляд справи належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Право власника витребувати своє майно у всіх випадках і без будь-яких обмежень при володінні цим майном набувачем без правових підстав, тобто недобросовісним набувачем, передбачено статтею 387 ЦК України, а право власника витребувати своє майно від добросовісного набувача передбачено у статті 388 ЦК України і є обмеженим. Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача. Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача в разі, якщо майно, зокрема вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України). Відповідно до статті 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений прав інтелектуальної власності чи обмежений в його здійсненні, крім випадків, передбачених законом. Згідно з частиною першою статті 432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу. До об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг) (частина перша статті 420 ЦК України). Торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів (стаття 492 ЦК України). Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом (частини перша та друга статті 494 ЦК України). На підставі зібраних доказів суд встановив наступні обставини. ТОВ «Клумба.УА» просить суд витребувати майнові права на торговельну марку № [NUMBER] у [PERSON] та посилалось на те, що рішення судів у справі № 201/14163/13-ц про визнання договору № 007 недійсним, на підставі якого права на торговельну марку № [NUMBER] зареєстрованої в 38 класі товарів і послуг та пов`язане з нею доменне ім`я [INFO] вибули їх суб`єкта (позивача) із та у подальшому майнові права перейшли до [PERSON] та [PERSON] , скасовані постановою Верховного Суду України від 22 червня 2017 року 10.06.2010 [PERSON] отримала свідоцтво № [NUMBER] на знак для товарів і послуг « [INFO] ». 08.10.2010 [PERSON] та Товариство (позивач) уклали Договір № 007 про оплатне передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на дану ТМ (т.1, арк. 17-23). Чоловік [PERSON] , [PERSON] в судовому порядку оскаржив цей договір. Після прийняття рішення Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська про визнання Договору № 007 недійсним (т.1, арк. 58-62), [PERSON] передала свої права на Торговельну марку № [NUMBER] [PERSON] . У подальшому Верховний Суд України скасував рішення у цій справі, а апеляційний суд під час нового розгляду залишив в силі рішення першої інстанції, яким суд відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання Договору № 007 недійсним. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, ці обставини не потребують доведення, адже на час розгляду справи рішення у справі № 201/14163/13-ц набрало законної сили. Факт скасування судових рішень у справі № 201/14163/13-ц підтверджує обставину, що право на торговельну марку № [NUMBER] вибуло з володіння позивача поза його волею на корись [PERSON] , на момент такого скасування [PERSON] передала права на торговельну марку № [NUMBER] [PERSON] . Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту (пункти 10.7 10.10 постанови ВП ВС від 30.06.2020 у справі № 19/028 10/13, провадження № 12 158гс19)) Відтак, підстави, на яких [PERSON] передала свої права на Торговельну марку № [NUMBER] [PERSON] не мають правового значення у даній справі. Позивач має право на витребування майна у навіть у випадку, якщо відповідач набули майно за відплатними договорами та не знали і не могли знати про те майно передавалося без правових підстав на таке передання, тобто були добросовісними набувачами. Отже той факт, що на момент передачі [PERSON] своїх прав на Торговельну марку № [NUMBER] [PERSON] , існувало рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська яким було визнано Договір № 007 недійсним (тобто за реституцією права від ТОВ повернулися до [PERSON] ), ніяк не впливає на добросовісність [PERSON] чи [PERSON] . Навпаки, передача прав на ТМ за всіх обставин цієї справи є ознаками очевидного використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню (вживання права на зло). Вказані обставини, рішення судів про недійсність Договору № 007, а також факт скасування цих рішень Верховним Судом України свідчить про те, що майнові права на Торговельну марку № [NUMBER] вибули із законного володіння Позивача поза його волею та перейшли до Відповідача 1 [PERSON] відповідно, яка зараз володіє ними без достатньої правової підстави. Оскільки майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку № [NUMBER] вибули від позивача поза його волею, то за змістом статті 388 ЦК України такі права можуть бути витребувані у останнього набувача, у тому числі добросовісного. Суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовної вимоги про витребування майнових прав на торговельну марку № [NUMBER] у [PERSON] . Відповідно до листа УКРНОІВІ від 13.10.2023 за №Вих-11103/2023, станом на 12.10.2023 в Реєстрі відсутні відомості про припинення дії свідоцтва України № [NUMBER] та дані про публікацію зазначених відомостей в Бюлетені «Промислова власність». Відповідно суд дійшов до висновку про чинність свідоцтва України № [NUMBER] на час вирішення спору. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи,

Outcome: approved