Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з вищевказаним позовом до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2022 року головуючим суддею по розгляду даної справи визначено суддю Буша Н.Д. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2022 року вказану позову заяву було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України та надано строк для усунення її недоліків - 7 днів з дня отримання позивачем ухвали. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 17.10.2022 року позовну заяву було повернуто позивачу відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України. Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу. Постановою Київського апеляційного суду від 31.05.2023 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17.10.2022 року скасовано, направлено вказану справу для продовження розгляду до суду першої інстанцї. Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.06.2023 року головуючий суддя по розгляду даної справи - суддя Буша Н.Д. Ухвалою суду від 19.06.2023 року прийнято вказану позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Позов обґрунтований наступними обставинами, 30.10.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» укладено кредитний договір № 2527169, за умовами якого позивачем отримано кредит в сумі 1000 грн. на умовах строкового повернення та сплати відсотків за договором. Позивач вказує, що відповідачем порушені вимоги Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про захист персональних даних». Порушення вимог закону обумовлене тим, що працівники відповідача належним чином не ознайомлювали позивача з умовами договору, оформлення якого тривало декілька хвилин, після чого позивальник не володіючи спеціальними знаннями в галузі права підписав оспорюваний правочин не усвідомлюючи його наслідки. Умови кредитного договору є неприйнятними для позивача та не відповідають принципу правової визначеності. Оскільки умови оспорюваного правочину суперечать чинному законодавству України, враховуючи обґрунтування, викладені в позовній заяві та підстави позову, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. 15.08.2023 представником відповідача надано відзив на позов, яким він просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 30.10.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» укладено кредитний договір № 2527169, за умовами якого позивачем отримано кредит в сумі 1000 грн. на умовах строкового повернення та сплати відсотків за договором. Пунктами 1.8, 1.9 договору визначено мету отримання кредиту, споживчі цілі та цей кредит не потребує додаткових витрат на послуги третіх осіб. Договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Позивач посилаючись на численні порушення вимог закону відповідачем при оформленні оспорюваного правочину, просив позов задовольнити. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За правилами ч.1-2 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За змістом ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 2 ст. 1056 ЦК України позивач мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Пунктом 10.9 договору, зазначено, що підписавши договір, позивач підтвердив, що ознайомився з усіма умовами Правил, повністю розуміє, погоджується з ними та зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Використання позивачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором та використання Товариством аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства при підписанні Договору погоджено позивачем шляхом приєднання до Публічної пропозиції ТОВ «Лінеура Україна» на укладення договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів від 01.07.2020 року, яка розміщена на офіційному інтернет - сайті товариства. Договір підписано з боку позивача одноразовим ідентифікатором, що отриманий ним на його фінансовий телефонний номер, а товариством - з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відповідає Закону України «Про електронну комерцію». Частина 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачала, що інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Однак текст статті 11 в редакції Закону № 1734-VIII від 15.11.2016 внесені зміни, де частина 2 виключена ще у 2016 році, тому посилання позивача на ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» є не доречним, оскільки правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем мають місце з 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 215 ЦК України, установлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті цього Кодексу. Згідно ч.ч.1 та 4 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 ст. 207 ЦК України). Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який укладається в письмові формі (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Нормою ст. 1054 ЦК України, визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, спірний кредитний договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови, передбачені законодавством України, позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його електронним підписом в договорі. Відповідно до правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року в справі №6-94цс13, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову. Так, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що електронний кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим щодо нього, оскільки при підписанні даного договору позивач ознайомився та погодився з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність у останньому несправедливих умов, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що спірний кредитний договір підписаний сторонами в електронній формі, електронним підписом одноразовим ідентифікатором, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування, а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Outcome: dismissed