Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

У лютому 2023 року позивач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Ізюмського міського ліцею №6 Ізюмської міської ради про визнання неправомірними дій та стягнення середнього заробітку, в якому з урахуванням уточнених вимог просив визнати неправомірними дії директорки Ізюмського ліцею № 6 Ізюмської міської ради щодо видання наказу від 01.04.2022 року № 50-к/тр «Про призупинення дії трудового договору» Ізюмського ліцею № 6 Ізюмської міської ради в частині призупинення дії трудового договору з 01 квітня 2022 року із [PERSON] та припинення виплати заробітної плати та стягнути з Ізюмського ліцею № 6 Ізюмської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань управління освіти Ізюмської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу, внаслідок припинення дії трудового договору за період з 01.04.2022 року до 31.10.2022 у розмірі 139384,925 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що в період тимчасової окупації міста Ізюм Харківської області, де постійно проживав та працював позивач, у зв`язку з військовою агресією, останній був вимушений пропустити виконування обов`язків на постійному місці роботи у Ізюмському ліцеї №6. Після деокупації міста Ізюм він дізнався, що директоркою Ізюмського ліцею №6 було вчинено наказ №50-к/тр від 01.04.2022 року «Про призупинення дії трудового договору», яким було призупинено трудові договори з деякими працівниками закладу. Останню заробітну плату перед окупацією міста позивач отримав у лютому 2022 року. Вже після деокупації міста наказом директорки Ізюмського ліцею №6 від 28.10.2022 року №47/к/тр «Про поновлення трудових відносин з учителем закладу загальної середньої освіти української мови та літератури Ізюмського ліцею № 6 Ізюмської міської ради Максимом Зіньковським» було припинено дію наказу від 01.04.2022 року №50-к/тр по відношенню до позивача та зазначено приступати до роботи в дистанційному режимі. Після отримання першої заробітної плати з моменту деокупації, а саме 30.12.2022 року позивач дізнався, що з квітня 2022 року по жовтень 2022 року він заробітної плати не отримав. Тому позивач вважає, що строк звернення до суду ним не пропущений. Оскільки прогул позивача був фактично вимушеним, а наказ вчинено неправомірно, позивач має право на отримання заробітної плати за вказаний період, у зв`язку з чим він звернувся до суду із позовом. Ухвалою суду від 15 лютого2023 року провадження у справі відкрито та постановлено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив розглядати справу без його участі. Представник третьої особи надіслав заперечення на позов, згідно якого наголосив, що призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, а відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Також згідно із розпорядженням Ізюмського міського голови № 106-ВС від 01.04.2022 було встановлено відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи в умовах воєнного стану та наказано п. 1.5 «Призупинити нарахування та виплату заробітної плати на весь час простою посадовим особам, працівникам виконавчих органів Ізюмської міської ради, які знаходяться на окупованих територіях України. На виконання вказаного розпорядження Ізюмського міського голови Управлінням освіти Ізюмської міської ради винесено наказ № 02-ВС від 01.04.2023, яким наказано «Призупинити нарахування та виплату заробітної плати на весь час простою працівникам Управління освіти Ізюмської міської ради, закладам дошкільної, загальної середньої, позашкільної освіти, які знаходяться на окупованих територіях України». В задоволенні позову просив відмовити. В судове засідання з`явились позивач, представник позивача та представник третьої особи які підтримали свої письмові заяви. Судом встановлено, що позивач працює в навчальному закладі Ізюмський ліцей №6 Ізюмської міської ради на посаді вчителя закладу загальної середньої освіти української мови та літератури, що підтверджується копією трудової книжки. Розпорядженням Ізюмського міського голови № 106-ВС від 01.04.2022 було встановлено відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи в умовах воєнного стану та наказано пунктом 1.5 «Призупинити нарахування та виплату заробітної плати на весь час простою посадовим особам, працівникам виконавчих органів Ізюмської міської ради, які знаходяться на окупованих територіях України. Наказом управління освіти Ізюмської міської ради № 02-ВС від 01.04.2023, встановлено відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи в умовах воєнного стану та наказано призупинити нарахування та виплату заробітної плати на весь час простою працівникам Управління освіти Ізюмської міської ради. 01.04.2022 року Ізюмський ліцей №6 Ізюмської міської ради наказом директора №50-к/тр «Про призупинення дії трудового договору» було визначено призупинення дії трудового договору до відновлення можливості виконувати роботу працівників, визначених у додатку 1 до наказу. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України (п.3 наказу). В додатку 1 до наказу №50-к/тр зазначено позивача [PERSON] як працівника, з яким призупинено дію трудового договору. Наказом № 47/к/тр від 28.10.2022 року було припинено дію наказу №50-к/тр по відношенню до позивача. Станом на день прийняття оскаржуваного наказу, тобто на 01 квітня 2022 року, частини 1, 2 статті 13 Закону діяли в такій редакції: «Призупинення дії трудового договору це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб». У період з 01 квітня 2022 року по 10 вересня 2022 року місто Ізюм перебувало під тимчасовою окупацією і органи місцевого самоврядування не мали можливості здійснювати свої повноваження. Ця обставина є загальновідомою і не оспорюється сторонами. Тому у вказаний період Ізюмський ліцей №6 Ізюмської міської ради не мав можливості виконувати свої зобов`язання щодо створення належних умов для матеріального забезпечення та організації праці позивача. Тобто перебування Ізюмського ліцею №6 на тимчасово окупованій території виключало можливість виконання своїх обов`язків за трудовим договором (контрактом) як позивачем так і відповідачем. Тому наказ директорки Ізюмського ліцею №6 від 01.04.2022 року № 50-к/тр «Про призупинення дії трудового договору» в частині призупинення дії трудового договору з позивачем було винесено правомірно, згідно діючої на той час редакції частини 1 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Отже, вимога позивача про визнання наказу неправомірним в частині призупинення трудового договору задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.3 ст.13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», в редакції діючої на час прийняття наказу відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Проте, згідно ч.1 ст.57-1 ЗУ «Про освіту» (в редакції, яка діяла на момент ухвалення оскаржуваного наказу) державні гарантії в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану здобувачам освіти, працівникам закладів освіти, установ освіти, наукових установ, у тому числі тим, які в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану в Україні чи окремих її місцевостях, оголошених у встановленому порядку (особливий період) були вимушені змінити місце проживання (перебування), залишити робоче місце, місце навчання, незалежно від місця їх проживання (перебування) на час особливого періоду гарантується організація освітнього процесу в дистанційній формі або в будь-якій іншій формі, що є найбільш безпечною для його учасників, збереження місця роботи, середнього заробітку, здійснення виплати стипендії та інших виплат, передбачених законом, місце проживання (пансіон, гуртожиток тощо) та забезпечення харчуванням (у разі потреби). Частина 2 ст.57-1 ЗУ «Про освіту» вказує, що забезпечення державних гарантій, визначених частиною першою цієї статті, створення безпечного освітнього середовища, організацію здобуття освіти, освітнього процесу в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану (особливого періоду) у межах своєї компетенції здійснюють: органи виконавчої влади, органи військового командування, військові, військово-цивільні адміністрації та органи місцевого самоврядування, їх представники, посадові особи (керівники, голови, начальники), органи управління (структурні підрозділи) у сфері освіти; заклади освіти, установи освіти, наукові установи, їх засновники; громадські об`єднання, благодійні організації та фізичні особи, які здійснюють благодійну (волонтерську) діяльність. Отже, норма права на яку посилається третя особа, а саме ч.3 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції діючої на 01.04.2022 року) є загальною для всіх, проте позивач є працівником закладу освіти та до нього слід застосувати норму права, визначену ЗУ «Про освіту», який в даному випадку є спеціальним, тобто на час особливого періоду гарантія виплати середнього заробітку позивачу покладається на відповідача. При наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для даної справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною. Отже, застосуванню підлягає спеціальна норма ЗУ "Про освіту", яка передбачає гарантію отримання позивачем середнього заробітку та визначає осіб, які повинні забезпечити виконання цих гарантій. З 01\~березня 2022\~року в\~Ізюмському ліцеї\~№6\~Ізюмської міської\~ради встановлений\~простой,\~при якому\~працівники фактично\~не виконують\~роботу,\~але за\~ними зберігається\~заробітна плата.\~Отже,\~повними місяцями\~в яких\~працював позивач\~є січень\~та лютий\~2022\~року.\~Відповідно довідки\~про доходи,\~позивач за\~останні два\~місяці праці,\~а саме\~січень та\~лютий 2022\~року отримав\~36000,08\~(17842,75+18157,33)\~грн.\~У січні 2022 року 19 робочих днів, у лютому 2022 року 20 робочих днів, то середньоденна заробітна плата 36000,08 : 39 = 923,08 грн. Фактично вимушений прогул внаслідок незаконних дій відповідача був з 01.04.2022 року по 31.10.2022 року, без урахування святкових днів згідно Закону № 2136-ІХ (квітень 21 дня, травень 22 дня, червень 22 дня, липень 21 день, серпень 23 дня, вересень 22 дня, жовтень 20 днів), тобто 151 день. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 139384,925 грн. (151 день х 923,08 грн). За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково, а саме щодо визнання неправомірними положень наказу в частині припинення виплати заробітної плати позивачу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, внаслідок призупинення дії трудового договору. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, за вимогу майнового характеру позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Отже за вимогу майнового характеру, яка задоволена повністю судовий збір підлягає стягненню з відповідача, а за вимогу немайнового характеру, яка задоволена частково, судовий збір підлягає стягненню з обох сторін порівну. За поданню до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже ціна позову 139384,93 грн, а значить судовий збір за вимогу майнового характеру складає 139384,93*0,01=1393,85 грн.

Outcome: partial