Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно. Заповіту батько позивача не залишив. Маючи намір прийняти спадщину позивач, який внаслідок збройної агресії російської федерації ще 24.02.20022 виїхав за межі України, 16.09.2022 направила заяву про прийняття спадщини після смерті батька засобами поштового зв`язку до державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори. Як зазначає позивач, вказаний строк пропущено ним з поважних причин, оскільки він перебував за межами України, освоювався на новому місці, і в подальшому підготовка документів необхідних для подачі заяви про прийняття спадщини зайняла багато часу. Крім того, позивач вказує, що оскільки він є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька, відмова у задоволенні його позовних вимог потягне за собою перехід права власності на спадкове майно до держави в особі органу місцевого самоврядування, що є неприйнятним для позивача. У зв`язку із викладеним, позивач просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] терміном у три місяці з часу набрання рішенням законної сили. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15.09.2023 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 23.11.2023, у справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд розглядати справу за його відсутності та прийняти рішення згідно норм чинного законодавства, а також спадкову справу заведену щодо майна померлого [PERSON] . Представник відповідача Вишгородської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав. Представник відповідача Київської міської державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав. Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 21.10.2021 Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 13). Як встановлено судом, померлий [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 26.11.1987 відділом РАЦС Подільського районного виконкому, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00030399974 від 16.04.2021, свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданим 14.02.2018 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с.62-65). З матеріалів спадкової справи №789/2022 заведеної щодо майна померлого [PERSON] убачається, що позивач 20.09.2022 звернулась до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) із заявою про прийняття спадщини (а.с.115). Як убачається з пояснень Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) наданих у відзиві на позов, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати до нотаріальної контори у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця заяву про прийняття спадщини. Водночас до заяви позивача не було долучено жодного документу на підтвердження факту смерті [PERSON] , доказів родинних відносин, факту прийняття спадщини, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, позивач особисто до нотаріальної контори не приходила, будь-яких документів не подавала. За приписами ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно с. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1 та 2 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Згідно ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Разом з тим, як убачається з положень ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями ст. 49 ЦПК України визначено право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог та змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.2 ст. 51 ЦПК України). Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановлюється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ч. 4 ст. 51 ЦПК України). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, виключно позивач наділений правом, обирати належного відповідача, до якого він звертається із позовом для захисту своїх прав та інтересів. У разі звернення до суду із позовом до неналежного відповідача, саме на позивача покладається ризик пов`язаний із вчиненням чи невчиненням ним певних процесуальних дій. Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. З огляду на зазначене визначення заміна відповідача, зміна предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи. Сторона позивача у визначеному процесуальним законом порядку, не зверталася до суду із клопотанням про заміну неналежного відповідача належним. Додатково суд звертає увагу на те, що ухвалою від 04.09.2023, суд звертав увагу сторону позивача на те, що йому необхідно визначитися із колом відповідачів, якими, з урахуванням відсутності інших спадкоємців є територіальні громади в особі відповідальних органів місцевого самоврядування за місце відкриття спадщини. Після вручення зазначеної вище ухвали суду, позивач реалізував свої процесуальні права на власний розсуд. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. З огляду на висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №697/2052/17-ц (№ 61-3014св19), відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що Одинадцята київська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), Вишгородська районна державна адміністрація та Київська міська державна адміністрація у вказаному спорі є неналежними відповідачами, оскільки не порушували прав позивача, доказів на підтвердження того, що відповідачі своїми діями чи бездіяльністю порушили права позивача, не надано. Зазначення їх у якості відповідачів у справі не узгоджується з нормами чинного законодавства та обставинами справи. На підставі викладеного, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed