Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Великобірківської селищної ради Тернопільського району про визнання права та права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] у віці 60 років, померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого18 березня 1996 року. Відповідно до Довідки № 133 від 17 травня 2023 року, виданої Виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті [PERSON] з нею були зареєстровані: чоловік - [PERSON] , помер [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; внучка - [PERSON] , [INFO] . Між [PERSON] , 1929 року народження, та [PERSON] , 1936 року народження, 15 лютого 1964 року зареєстровано шлюб, про що видано свідоцтво про одруження. Згідно свідоцтва про народження позивача [PERSON] , [INFO] , батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складалося із права на земельну частку (пай) у колгоспі ім. Івана Франка, село Малий Ходачків Тернопільського району Тернопільської області, розміром 2,60 в умовних кадастрових гектарах, яке посвідчується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ТР № 005124 від 27 лютого 1996 року. У відповідь на адвокатський запит Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області листом № 29-19-0.211-2632/2-23 від 02 серпня 2023 року, повідомило, що у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) відсутня відмітка про видачу державного акта на право приватної власності на землю взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) [PERSON] . Окрім того, також відсутні записи щодо видачі громадянці [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай). Також у вказаному листі зазначається, що прізвище [PERSON] наявне серед членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на земельну частку (пай). \~ \~ \~ \~ Водночас відсутня інформація про право громадянки [PERSON] серед числа громадян, які мають право на земельну частку (пай) в сільськогосподарському підприємстві. Отже, прізвище матері позивача у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 18 березня 1996 \~ \~ \~ \~року (Салямандер) відрізняється від прізвища, що визначене у Свідоцтві про його народження серії [NUMBER] від 21 жовтня 1975 року, Свідоцтві про одруження батьків позивача серії [NUMBER] від 15 лютого 1964 року ( [PERSON] ). Прізвище, ім`я, по-батькові матері [PERSON] у свідоцтві про смерть ідентичне тому, що зазначене у сертифікаті на право на земельну частку пай серії ТР № 005124 від 27 лютого 1996 року. \~ \~ \~ \~ Водночас, позивач зазначає, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Заповітів [PERSON] за життя не складала. Інших спадкоємців, окрім чоловіка - [PERSON] та сина - [PERSON] , у померлої не було. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Враховуючи наведене, спадщину після смерті [PERSON] прийняли у рівних частинах її чоловік - [PERSON] та син - [PERSON] . Кожен із зазначених спадкоємців отримав частку у розмірі 1/2 майна, що належало спадкодавцю. Отже, після смерті [PERSON] її право на земельну частку (пай) у колгоспі ім. Івана Франка, село Малий Ходачків Тернопільського району Тернопільської області, розміром 2,60 в умовних кадастрових гектарах, яке посвідчується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ТР № 005124 від 27 лютого 1996 року, перейшло у рівних частинах до її чоловіка - [PERSON] та її сина - [PERSON] . Проте у позасудовому порядку оформити свої спадкові на земельну частку (пай) [PERSON] не може через наявність помилок у правовстановлюючих документах. [INFO] у віці 78 років помер батько позивача, [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02 січня 2008 року. На день смерті [PERSON] з ним були зареєстровані: син - [PERSON] , 1975 року народження; невістка - [PERSON] , 1976 року народження (померла [INFO] ); онука - [PERSON] , 1996 року народження; онук - [PERSON] , 1997 року народження; онука [PERSON] , 2003 року народження. Після смерті батька позивача залишилося спадкове майно, що складалося із земельної ділянки загальною площею 2,47 га, яка знаходиться на території Малоходачківської сільської ради, з кадастровим номером: 6125284800:01:001:0198, що підтверджується Витягом з Державного земельного НВ-9924928802023 від 26 липня 2023 року. У Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ТР № 015326 від 27 грудня 1999 року прізвище, ім`я, по-батькові батька позивача зазначене як « [PERSON] ». У відповідь на адвокатський запит Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області листом № 29-19-0.211-2632/2-23 від 02 серпня 2023 року повідомило, що прізвище громадянина [PERSON] наявне серед членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на земельну частку (пай). Водночас відсутня інформація про наявність такого права у [PERSON] . Отже, прізвище батька позивача у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 02 січня 2008 року ( [PERSON] ) відрізняється від прізвища, що визначене у Державному акті серії [NUMBER] від 27 грудня 1999 року (Салямандер). Хоча, вказана земельна ділянка дійсно належить [PERSON] , що підтверджується довідкою Малоходачківської сільської ради № 220 від 28 лютого 2011 року. [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж людиною. Заповітів [PERSON] за життя не складав. Інших спадкоємців окрім сина [PERSON] , у померлого не було. Після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу № 49-2022 від 02 вересня 2022 року (номер справи у Спадковому реєстрі - 69639848), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69916283 від 02 вересня 2022 року. Для оформлення спадкових прав Позивач звернувся до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу - Захарків Тетяни Богданівни, проте нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину було відмовлено у зв`язку з наявністю помилок в документах, що посвідчують родинні відносини, а також в документах, які посвідчують право власності на земельну ділянку. Враховуючи наявність вказаних помилок, [PERSON] не може реалізувати свої спадкові права в позасудовому порядку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] , оскільки, проживав та був зареєстрований з ним на момент смерті. Отже, майно, що належало [PERSON] , в тому числі і те, яке він успадкував, але на яке за життя не встиг оформити документів, перейшло до його сина. Таким чином, земельна ділянка загальною площею 2,47 га з кадастровим номером: 6125284800:01:001:0198, яка знаходиться на території Малоходачківської сільської ради, право на яку [PERSON] посвідчується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ТР № 015326 від 27 грудня 1999 року перейшло до його сина - [PERSON] . Проте останній не може реалізувати спадкові права у позасудовому порядку, оскільки у правовстановлюючому документі було допущено помилку, а виправлення до державних актів внести не можливо, так як і не можливо отримати новий державний акт. З урахуванням викладеного, позивач просить суд: - визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті його матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , право на 1/2 земельної частки (паю), яка перебуває у колективній власності колгоспу ім. Івана Франка, розміром 2,60 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться у селі Малий Ходачків Тернопільського району Тернопільської області і належала померлій [PERSON] відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР № 005124 від 27 лютого 1996 року; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті його батька, [PERSON] , який помер [INFO] , право на 1/2 земельної частки (паю), яка перебуває у колективні колгоспу ім. Івана Франка розміром 2,60 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться у селі Малий Ходачів Тернопільського району Тернопільської області і належала померлій [PERSON] відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР № 005124 від 27 лютого 1996 року; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті його батька, [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 6125284800:01:001:0198 площею 2,4731 га, яка знаходиться на території Малоходачківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області і належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ТР №015326 від 27 грудня 1999 року. Ухвалою судді від 13 листопада 2023 року відкрито провадження у цивільній справі №607/21903/23. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 13 грудня 2023 року, залучено до участі у справі у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Тетяну Богданівну; витребувано від нотаріуса інформацію про заведені спадкові справи після померлої [INFO] [PERSON] та складені цим спадкодавцем заповіти, а також інформацію про складені [PERSON] , померлим [INFO] , заповіти та копії матеріалів спадкової справи за № 49-2022, заведеної після смерті цього спадкодавця. 28 грудня 2023 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т. Б. надано суду копії матеріалів спадкової справи № 49-2022, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та інформацію по заповітах та спадкових справах після [PERSON] , яка померла [INFO] . Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 10 січня 2024 року, залучено до участі у справі у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] . Представник позивача, адвокат Кренціль Б. О. у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Великобірківської селищної ради Тернопільського району у судове засідання не з`явився, подав суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Тетяна Богданівна в судове засідання не з`явився, надіслала на адресу суду клопотання, у якому просила розглядати справу за його відсутності. Треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, проте подали до суду заяви, у яких просять задовольнити позов позивача та проводити розгляд справи за їх відсутності. Частини 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначають, що відповідач може визнати позов на будьякій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом\~ч.\~3\~ст.\~200\~ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Допитаний в судовому засіданні в процесуальному статусі свідка [PERSON] суду показав, що проживає в [ADDRESS] , по сусідству із позивачем, вони разом працювали у колгоспі та продовжують товаришувати. Свідок був знайомий із батьками позивача, [PERSON] та [PERSON] , вони перебували у шлюбі. Батьки позивача працювали у колгоспі, мама на фермі, батько у дорожній службі, а [PERSON] трактористом. Свідку відомо, що батьки позивача отримали паї у колгоспі, про помилки в документах невідомо. [PERSON] підтвердив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в процесуальному статусі свідка [PERSON] суду показав, що проживає в [ADDRESS] , знайомий з позивачем, вони сусіди. Батьків [PERSON] свідок знав, їх звали [PERSON] і [PERSON] , вони перебували у шлюбі. Батьки позивача працювали у колгоспі та отримали паї. Про помилки у документах свідку відомо. [PERSON] підтвердив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. [INFO] у віці 60 років, померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 18 березня 1996 року Малоходачківською сільською Радою народних депутатів Тернопільського району. За змістом довідки № 133 від 17 травня 2023 року, виданої виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті [PERSON] з нею були зареєстровані: чоловік - [PERSON] , помер [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; внучка - [PERSON] , [INFO] . Між [PERSON] , 1929 року народження, та [PERSON] , 1936 року народження, 15 лютого 1964 року зареєстровано шлюб про що видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 15 лютого 1964 року, місце реєстрації: с. М. Ходачків Підволочиського району Тернопільської області. [INFO] у віці 78 років помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02 січня 2008 року, видане Малоходачківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. На день смерті [PERSON] з ним були зареєстровані: син - [PERSON] , 1975 року народження; невістка - [PERSON] , 1976 року народження (померла [INFO] ); онука - [PERSON] , 1996 року народження; онук - [PERSON] , 1997 року народження; онука [PERSON] , 2003 року народження, що вбачаться із довідки № 343 від 23 вересня 2022 року, виданої виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21 жовтня 1975 року, [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] , місце реєстрації: Малоходачківська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складалося із права на земельну частку (пай) у колгоспі ім. Івана Франка, село Малий Ходачків Тернопільського району Тернопільської області, розміром 2,60 в умовних кадастрових гектарах, яке посвідчується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ТР №005124 від 27 лютого 1996 року. У відповідь на адвокатський запит Б. Кренцілю Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області листом № 29-19-0.211-2632/2-23 від 02 серпня 2023 року, повідомило, що у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) відсутня відмітка про видачу державного акта на право приватної власності на землю взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) [PERSON] . Окрім того, також відсутні записи щодо видачі громадянці [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай). Також у вказаному листі зазначається, що прізвища [PERSON] та [PERSON] наявні серед членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на земельну частку (пай). Інформацію про право громадян [PERSON] та [PERSON] , які мають право на земельну частку (пай) в сільськогосподарському підприємстві на території Малоходачківської сільської ради не віднайдено. Після смерті батька позивача залишилося спадкове майно, яке складалося із земельної ділянки, загальною площею 2,47 га, яка знаходиться на території Малоходачківської сільської ради, з кадастровим номером: 6125284800:01:001:0198, що підтверджується Витягом з Державного земельного НВ-9924928802023 від 26 липня 2023 року, де власником вказано [PERSON] . Водночас, у Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ТР № 015326 від 27 грудня 1999 року зазначено, що він виданий [PERSON] на підставі рішення Малоходачківської сільської ради народних депутатів від 23 листопада 1999 року № 36, йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 2,47 гектарів в межах згідно з планом. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Малоходачківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 220 від 28 лютого 2011 року, померлому [PERSON] на праві приватної власності на території Малоходачківської сільської ради належить земельна ділянка площею 2,47 га. Заборона (арешт) відсутня. Після смерті батька позивача [PERSON] було відкрито спадкову справу № 49-2022 (номер у Спадковому реєстрі 69639848), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69916283 від 02 вересня 2022 року (місце зберігання: приватний нотаріус Захарків Т. Б.). Для оформлення своїх спадкових прав за законом на зазначені вище земельні ділянки після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , та матері [PERSON] , померлої [INFO] , позивач через уповноваженого представника звернувся до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т. Б. 03 жовтня 2023 року вказаний нотаріус склала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , та матері [PERSON] , померлої [INFO] . Причиною відмови зазначено наступне: неможливо встановити належність документів Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ТР № 015326, оскільки в свідоцтві про смерть записано « [PERSON] », а в державному акті « [PERSON] »; факту родинних стосунків чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON] , оскільки в свідоцтві про смерть записано « [PERSON] », а в свідоцтві про одруження « [PERSON] »; факту родинних стосунків сина та матері [PERSON] та [PERSON] , оскільки в свідоцтві про смерть записано « [PERSON] », а в свідоцтві про народження « [PERSON] ». З матеріалів спадкової справи № 49-2022, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , слідує, що після смерті вказаного спадкодавця із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом за № 106 від 02 вересня 2022 року звернувся [PERSON] . Інші спадкоємці до приватного нотаріуса не зверталися. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, як і відсутні заповіти складені цим спадкодавцем, що вбачається з Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 75290624 та № 75290610 від 27 грудня 2023 року. Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд доходить до наступного висновку. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Абзацами 23 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що: «Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року». Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі № 24753/0/413 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлює, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Таким чином, до відносин щодо прийняття спадщини після [PERSON] застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно змінено заповітом. За змістом частини 1 статті 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, серед іншого, діти і дружина померлого. Частина 1 статті 548 ЦК УРСР встановлює, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Пункт 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР встановлює, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14 червня 1994 року «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», у редакції чинній на момент виникнення відносин спадкування після [PERSON] , у пункті 113 встановлюється, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, серед іншого, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Відповідно до частини 2 статті 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Враховуючи наведене, спадщину після смерті [PERSON] прийняли:\~чоловік [PERSON] \~та її\~син [PERSON] ,\~оскільки вони\~на момент\~смерті цього\~спадкодавця проживали\~та були\~зареєстровані разом\~з нею.\~Кожен із\~зазначених спадкоємців\~отримав частку\~у розмірі\~1/2\~майна,\~що належало[PERSON] . Також судом було встановлено, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, як і відсутні заповіти складені цим спадкодавцем. Факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] є\~матір`ю позивача,\~а [PERSON] \~ його\~батьком в\~судовому засіданні\~підтвердили свідки\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~а також\~ці обставини\~були встановлені\~шляхом дослідження\~письмових доказів,\~які суд\~описав вище.\~Неправильний запис\~прізвищ спадкодавців\~в документах,\~які нотаріус\~описав у\~постанові про\~відмову у\~вчиненні нотаріальної\~дії,\~не може\~слугувати беззаперечною\~причиною,\~яка унеможливлює\~право спадкоємця\~оформити свої\~спадкові права. Отож, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадщину за законом прийняв його син [PERSON] , оскільки проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України\~встановлено,\~що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частина 3 цієї статті визначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 5 статті 1268 ЦК України встановлює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Стаття 1296 ЦК України встановлює, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до частини 1 статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Верховний Суд України у пункті 10 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказав, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правостановлюючим документом. Право на\~земельну ділянкуз\~кадастровим номером:\~6125284800:01:001:0198, загальною площею 2,47 га, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії IVТР № 034575 від 02 лютого 1999 року, після смерті [PERSON] перейшло до позивача, як єдиного спадкоємця першої черги за законом. Відтак, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 6125284800:01:001:0198, площею 2,47 га, яка знаходиться на території Малоходачківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області і належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ТР № 015326 від 27 грудня 1999 року, є підставними та підлягають до задоволення. Щодо решти позовних вимог, то суд звертає увагу на те, що їх предметом, є визнання права на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування за законом. Відповідно до частини 9 статті 5 Земельного кодексу України №561-XII від 18 грудня 1990 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з частинами 6-9 статті 6 Земельного кодексу України №561-XII від 18 грудня 1990 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації. Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. До числа осіб, які працюють у сільському господарстві, належать усі працівники колективних сільськогосподарських підприємств, підсобних сільських господарств, селянських (фермерських) господарств, інших сільськогосподарських підприємств, установ і організацій. До числа осіб, зайнятих у соціальній сфері, належать працівники освіти, охорони здоров`я, культури, побутового обслуговування населення, зв`язку, торгівлі та громадського харчування, правоохоронних органів, Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів, а також пенсіонери з числа цих осіб. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства (за наявності) чи нотаріально засвідчена виписка з неї (за наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з пунктами 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складалося із права на земельну частку (пай) у колгоспі ім. Івана Франка, село Малий Ходачків Тернопільського району Тернопільської області, розміром 2,60 в умовних кадастрових гектарах, яке посвідчується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ТР №005124 від 27 лютого 1996 року. Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області листом № 29-19-0.211-2632/2-23 від 02 серпня 2023 року повідомило, що у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) відсутня відмітка про видачу державного акта на право приватної власності на землю взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) [PERSON] . Окрім того, зазначило про відсутність записів щодо видачі громадянці [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай), наявність прізвищ [PERSON] та [PERSON] серед членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на земельну частку (пай). Інформацію про право громадян [PERSON] та [PERSON] , які мають право на земельну частку (пай) в сільськогосподарському підприємстві на території Малоходачківської сільської ради не віднайдено. Спадщину після смерті [INFO] [PERSON] прийняли чоловік спадкодавця - [PERSON] та її син [PERSON] , оскільки вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Кожен із\~цих спадкоємців\~отримав частку\~у розмірі\~1/2\~майна,\~що належало[PERSON] , однак своїх спадкових прав спадкоємці вказаного спадкодавця не оформили, що не позбавляє їх права на спадщину. [PERSON] помер [INFO] , а відтак до позивача,\~як єдиного\~спадкоємця першої\~черги за\~законом,\~перейшли права\~цього спадкодавця\~на\~земельної частки\~(паю),\~яка перебуває\~у колективній\~власності колгоспу\~ім.\~Івана Франка,\~розміром 2,60\~в умовних\~кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості),\~яка знаходиться\~у селі\~Малий Ходачів\~Тернопільського району\~Тернопільської області\~і належала\~померлій [PERSON] \~відповідно до\~Сертифікату на\~право на\~земельну частку\~(пай)\~серії ТР\~№ 005124\~від 27\~лютого 1996\~року.\~Інша \~частка цього\~майна набута\~ [PERSON] \~в порядку\~спадкування за\~законом після\~смерті [INFO] [PERSON] , про що суд зазначав вище. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені обставини, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі. У зв`язку з тим, що позивач не заявив вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved