Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути аліменти з відповідача на утримання дітей. Вимоги обґрунтувала тим, що сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає в добровільному порядку матеріальної допомоги на їх утримання, домовленості між батьками про участь відповідача в утриманні дітей, які знаходяться на утриманні матері, не досягнуто. Позивач просить стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до їх повноліття. Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги позову та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що відповідач вважає за доцільне стягувати аліменти на утримання двох дітей в розмірі частки від всіх видів його заробітку. Пояснив, що відповідач починаючи з 2022 року проходить військову службу в Україні та його дохід у деяких місяцях перевищує 100000,00 гривень. Аліменти в розмірі 1/3 частини від його заробітку на місяць на утримання дітей будуть перевищувати десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, тому на його погляд вони є надмірними та необґрунтованими. Крім того, на утриманні у [PERSON] перебуває ще старша дитина повнолітній син на утримання якого він сплачує аліменти на навчання. Також на його утримання є його малолітній син [PERSON] та непрацездатна дружина [PERSON] . Проходження служби в лавах ЗСУ потребує купівлі захисного спорядження, спеціального одягу, предметів особистої гігієни, медичних препаратів, тощо. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що від спільного проживання сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком яких являється відповідач згідно з копіями свідоцтв про народження. На даний час, сторони припинили подружні відносини, шлюб розірваний. Діти знаходяться на утриманні матері та проживають разом з нею, що підтверджується довідкою Знам`янського житлово-будівельного комітету. У добровільному порядку відповідач на утримання дітей матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися із даним позовом до суду. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі, що підтверджено довідкою військової частини №377 від 03.06.2023. [PERSON] має сина [PERSON] , [INFO] , що підтвердив свідоцтвом про його народження. Відповідач має дружину [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. В силу статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, згідно частини 2 статті 183 сімейного Кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідачем та його представником в ході розгляду даного спору не надано суду достатніх та переконливих доказів, які б вказували на підстави про необхідність стягнення аліментів саме в розмірі частини від доходу відповідача. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження його доходу, в тому числі заробітку, який, як він стверджує, у деякі місяці перевищує 100000,00 гривень. Не надано доказів утримання старшого повнолітнього сина [PERSON] на час його навчання. Також не надано доказів того, що дружина відповідача є непрацездатною та перебуває на його утриманні. Також суд критично ставиться до посилання позивача на те, що він, як військовослужбовець ЗСУ потребує купівлі захисного спорядження, спеціального одягу, медичних препаратів, тощо, оскільки доказів придбання такого за власний кошт суду не надано, хоча судом не заперечується потреба в них. Враховуючи вищевикладене те, що позивач позов підтримує, а відповідач заперечив проти його задоволення в тій частці від заробітку, в якій просить позивач (1/3 частина від заробітку (доходу) відповідача), але не надав належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх заперечень, відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача, відсутні дані про розмір його заробітку (доходу), враховуючи ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дітей, які знаходяться на повному утриманні позивача проживаючи із нею, суд вважає за необхідне позов задовольнити відповідно до сімейного законодавства, стягнувши із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі відповідно до ч.2 ст. 183 сімейного кодексу України. Відповідно до частини першої та другої ст. 141 ЦПК України із відповідача необхідно стягнути судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved