Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

16.11.2023 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Капекс», з посиланням на\~Кодекс Законів про працю України, про припинення трудових відносин, просив суд визнати припиненими трудові відносини за трудовим договором, укладеним з ТОВ "Капекс" та [PERSON] . В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що з серпня 2022 року позивач виявив бажання звільнитися, про що повідомив керівнику ТОВ «Капекс», однак по теперішній час відповідач його не звільнив, а тому позивач звернувся до суду із відповідним позовом про припинення трудових відносин. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Петренко В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 18.12.2023 року було прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~по цивільній\~справі за\~позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Капекс» про припинення трудових відносин. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. У судове засідання 14.12.2023 року позивач не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи без участі, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Капекс» про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалась, про що свідчить відповідь з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у судове засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Судове засідання 14.12.2023 року було відкладено на 01.02.2024 року. У судове засідання 01.02.2024 року позивач не з`явився, однак у наданій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а також вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Капекс» про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалась, про що свідчить відповідь з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у судове засідання не з`явився, однак 31.01.2024 року надав до суду заяву про відкладення розгляду справи, вказана заява була залишена судом без задоволення, оскільки відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження із доданими документами 08.12.2023 року, тому у відповідача було 15 днів строку з моменту отримання для можливості надання відзиву на позов, яким відповідач не скористався. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, з 02.01.2019 року між ТОВ «Капекс» та [PERSON] було підписано трудовий договір, про що було внесено відповідний запис у трудовій книжці. Позивач намагався врегулювати спір в досудовому порядку шляхом письмового звернення до керівника ТОВ «Капекс», що підтверджується копіями поштових повідомлень з описами вкладення на адресу відповідача та керівника ТОВ «Капекс», від 03.10.2023 року, однак вказані заяви були залишені без відповіді. Крім того, за твердженнями позивача, за весь час не звільнення позивача з посади, відповідачем не було виплачено позивача заробітну плату (з жовтня 2019 року), що є істотним порушенням трудового договору. Згідно з п. 4 ч. 1\~ст. 36 КЗпП України\~однією з підстав припинення трудового договору визначено розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Відповідно до ч, 1\~ст. 38 КЗпП України\~працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком: вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцяти річного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи: вихід на пенсію: прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно з приписами ч. 3\~ст. 38 КЗпП України\~працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Частиною 1\~ст. 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини 3 статті 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Відповідно до статті 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved