Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

13.11.2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив змінити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , та визначити їх місце проживання разом з ним за адресою: [ADDRESS] ; стягувати з [PERSON] аліменти на його користь на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку( доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначив, що під час шлюбу з відповідачкою у них народилася двоє спільних дітей: [PERSON] та [PERSON] . Шлюб було розірвано згідно рішення суду від 08.02.2017 року. Рішенням суду від 06.10.2017 року визначено місце проживання дітей з матір`ю [PERSON] , однак дітей вона не забрала і вони залишилися проживати з ним та його батьками. У зв`язку з тим, що матір дітей часто їздила за кордом і залишала дітей, між ними часто виникали конфлікти. Матір дітей не виконує батьківських обов`язків, не бере виховної, матеріальної, посильної трудової чи будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо догляду за дітьми вирішуються ним, як батьком. Він дуже любить дочок, між ними усталені доброзичливі відносини. Діти хочуть проживати з батьком. Оскільки матір дітей самоусунулася від виконання своїх обов`язків, не цікавиться дітьми, не піклується про них, він звернувся до суду з вимогою змінити місце проживання дітей, що буде відповідати їх інтересам. Вказує, що має стабільний заробіток, тому може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та повноцінного гармонійного розвитку дітей. Крім цього, оскільки діти проживають з ним, а відповідачка має можливість сплачувати кошти на їх утримання, просить суд також стягнути з неї на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини всіх її заробітку(доходу), оскільки добровільної згоди з приводу надання матеріального утримання на дітей між ними не досягнуто. 15.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, визначено сторонам строки вчинення процесуальних дій. 30.11.2023 року від третьої особи надійшов відзив на позовну заяву, який суд розцінює як письмові пояснення, в якому просить залучити до участі у справі виконавчий комітет Стриївської сільської ради Звягельського району Житомирської області як орган опіки та піклування для отримання висновку щодо розв`язання спору про зміну місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2010 р.н. Позовні вимоги щодо зміни місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , 2007 р.н., залишити без задоволення. 11.12.2023 року в підготовчому судовому засідання залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Стриївської сільської ради Звягельського району Житомирської області, як орган опіки та піклування, закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. В судове засідання позивач не прибув, натомість прибула представник позивача, яка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, які просила задовольнити, вказавши на те, що діти виявили бажання проживати з батьком, крім того згідно до висновку органу опіки та піклування вбачається за доцільним визначити місце проживання дітей разом з батьком. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечила проти зміни місця проживання дітей з батьком, оскільки останні самі цього бажають, також не заперечила проти сплати аліментів. У письмовій заяві від 23.01.2024 року відповідач вказала, що не заперечує проти позовних вимог, оскільки не має постійного місця роботи, то в змозі сплачувати аліменти на дочок в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Звягельської міської ради Житомирської області в судовому засіданні не заперечила проти зміни місця проживання дитини [PERSON] , а щодо зміни місця проживання дитини [PERSON] просила залишити без задоволення, оскільки вона досягла віку, з якого визначає самостійно своє місце проживання. Причини неявки представника третьої особи - Виконавчого комітету Стриївської сільської ради Звягельського району Житомирської області суду невідомі. Зясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вона обгрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с.20,21/. 08.02.2017 року шлюб між сторонами було розірвано за рішенням суду/а.с.9/. Відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06.10.2017 року місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] визначено з матір`ю [PERSON] та зобов`язано батька [PERSON] повернути дітей матері/ а.с.12/. Як вбачається з витягів з реєстру ТГ дитина [PERSON] з 22.12.2021 року зареєстрована за місцем проживання та реєстрації матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дитина [PERSON] , 2007 р.н., зареєстрована за місцем проживання та реєстрації батька за адресою: [ADDRESS] /а.с.8,13/. Відповідно до довідок виконавчого комітету Стриївської сільської ради Звягельського району Житомирської області від від 04.10.2023 року діти [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком та знаходяться на його утриманні, з ними також проживають дід та баба. Вказані відомості встановлено на підставі свідчень свідків : [PERSON] та [PERSON] /а.с.14,15/. Дитина [PERSON] навчалася в Киківському ліцеї з 2014 року. З її характеристики слідує, що батьки приділяють належну увагу її вихованню, цікавляться життям класу та шкоди/а.с.16./. З 01.09.2023 року [PERSON] є студенткою Новоград-Волинського медичного фахового коледжу/а.с.10/. Дитина [PERSON] , 2010 р.н., навчається у Киківському ліцеї з першого класу і по даний час. Батьки учениці цікавляться її навчанням та поведінкою, відвідують батьківські збори/а.с.17,19/. Відповідно до акту обстеження матеріально- побутових умов проживання від 25.09.2023 року відповідною комісією було обстежено будинок за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що в будинку чисто та прибрано, для дівчат [PERSON] та [PERSON] є окремі кімнати, діти забезпечені всім необхідним/а.с.19/. Позивач на даний час проходить військову службу в ЗСУ. Відповідач вище вказані обставини не оспорює, визнає, що діти з нею тривалий час не проживають, а проживають з батьком в будинку його батьків, який про них турбується. Крім цього вказує, що має у власності будинок, у якому б могли проживати діти, однак вони не бажають з нею проживати, хочуть бути з батьком. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України \~при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитині для повного, гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння ( ЗУ Про охорону дитинства"). Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей ( ст. 141 СК України). Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 19 СК України\~\~при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У даній справі Виконавчий комітет Стриївської сільської ради Звягельського району надав висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] , яким вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з батьком. До висновку додано письмові заяви дітей про їх бажання проживати з батьком. За таких обставин, дослідивши усі надані письмові докази та заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає за доцільне змінити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , та визначити її місце проживання з батьком [PERSON] , що відповідає вимогам ч. 2 ст. 160 СК України. Таким чином, виходячи із обставин цієї справи, визначення місця проживання дитини разом із батьком буде правильним та спрямоване на забезпечення її гармонійного розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку. Разом із цим, суд наголошує, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Суд звертає увагу, що мати, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я, стан розвитку дітей, незалежно від того, з ким вони будуть проживати. Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За таки обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині зміни місця проживання дитини [PERSON] , 2007 р.н., оскільки вона досягла 14 років і може самостійно визначити своє місце проживання. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів, судом встановлено наступне. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Так, сторона позивача посилається у позові на те, що діти потребують належного та достатнього матеріального утримання в рівних частинах як від батька так і від матері, яка не надає їм належного матеріального утримання, хоча таку змогу має. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3\~ст. 181 СК України). В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Відповідно до\~ст. 12, 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє її утримання. Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей, зокрема не заперечує проти того, що має нерегулярний дохід, їздить на заробітки, має у власності з 2021 року будинок та не заперечує проти сплати аліментів. \~ \~ \~ \~Разом з цим, суд враховує ту обставину, що діти проживають з батьком, а тому весь тягар по їх щоденному утриманні та забезпеченні лежить саме на позивачу. Тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», актуальну і\~дійсну потребу\~дітей,\~ дійшов\~висновку, що відповідач спроможна сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно,\~що буде\~відповідати \~як інтересам дітей, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. Саме такий розмір буде справедливим та відповідати рівності обов`язку батьків утримувати своїх дітей, зможе в повній мірі забезпечити їм належні умови утримання та проживання. Відповідно до ч.1 ст. 79 , ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 КПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. \~ \~ \~ \~Оскільки судом позовну вимогу про зміну місця проживання дітей задоволено частково, тому суд стягує з відповідача на користь позивача лише половину суми судового збору, який ним сплачений, зокрема 536 грн 80 коп. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 грн 60 коп. за вимогу про стягнення аліментів, оскільки від сплати такого судового збору позивач звільнений при подачі позовної заяви до суду згідно вимог ЗУ Про судовий збір.

Outcome: partial