Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» (далі по тексту АТ «Закарпатгаз») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованостіза надані послуги з розподілу природного газу. В обґрунтування вимог позивач вказує, що він надає послуги з розподілу природного газу, а відповідач є споживачем таких послуг. Відповідні послуги надаються на підставі типового договору розподілу природного газу. Фактом приєднання [PERSON] до умов договору розподілу природного газу є дії пов`язані зі споживанням природного газу на об`єкті нерухомості за адресою [ADDRESS] . Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав відповідачу послуги з розподілу природного газу, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та не сплатив заборгованість за надані послуги за період з липня 2022 по липень 2023 року, яка становить 10 092,53 грн. Посилаючись на викладене просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 10 092,53 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов (названий письмові пояснення) у якому просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування посилається на те, що позивачем не надано копії ліцензії на право провадження господарської діяльності на території Хустського району. Вказує, що позивач є не єдиною компанією, яка є оператором газорозподільної системи на України, існує ще декілька організацій, наприклад Закарпатська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України». Зазначає, що жодних договорів з позивачем він не укладав. Доказів щодо його приєднання до типового договору розподілу природного газу не надано, а твердження позивача, що фактом приєднання є споживання газу не відповідає вимогам закону. Не доведено, що він спожив саме той газ який розподілив позивач і шо він є єдиним постачальником природного газу для відповідача. Позивач нараховує йому заборгованість з розподілу природного газу, посилаючись на постанови НКРЕКП, які є регуляторними актами та не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, а отже суперечать Конституції України та не підлягають застосуванню. Представник позивача в судове засідання, позовна заява містить клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що ніяких договорів з позивачем не підписував. Позивач не будував мережу, вона збудована мешканцями села, а тому не зрозуміло на якій підставі він нараховує заборгованість. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем /затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494/ (далі - Кодексом ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу». Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач. Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем. Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу. Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи. Оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа -підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу. Відповідно до пункту 2 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 29 червня 2017 року № 856 (зі змінами, внесеними Постановою НКРЕКП від 18 червня 2019 року № 1093) ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу на території Закарпатської області в зоні розташування газорозподільної системи\~ на період за який проводиться нарахування боргу - надано АТ «Закарпатгаз». Вказана постанова НКРЕП знаходиться у вільному доступі та спростовує твердження відповідача у відзиві про відсутність у позивача відповідної ліцензії. Також суд відхиляє доводи відзиву про те, що позивач є не єдиною установою, яка надає відповідні послуги, позаяк фактично заперечуючи факт надання йому послуг з розподілу природного газу позивачем, відповідач не надав жодних доказів того, що ним укладався договір з якимось іншим Оператором ГРМ. При цьому посилання відповідача на Закарпатську філію ТОВ «Газорозподільні мережі України» є недоречним, оскільки з постанови НКРЕП від 27.12.2023 № 2509 вбачається, що зазначена установа отримала ліцензію на здійснення діяльності з розподілу природного газу на території Закарпатської області лише з 01.01.2024 року. У даному ж випадку ставиться питання про стягнення заборгованості за період з липня 2022 по липень 2023 року, і в цей період Оператором ГРМ на території Закарпатської області був саме\~ позивач. Відомостей про існування якогось іншого Оператора ГРМ за наявною ліцензією на здійснення діяльності з розподілу природного газу на території Закарпатської області на вказаний вище період матеріали справи не містять, і такі відомості відсутній\~ й офіційному сайті НКРЕП. Згідно з пунктом 5 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу. Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу. Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом. Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності). У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Підпунктом 6 пункту 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування не облікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ). Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 591/4825/20 (провадження № 61-11470св21). Отже,\~ АТ «Закарпатгаз» відповідно до ліцензії надає послуги з розподілу природного газу на території Закарпатської області. В свою чергу відповідач [PERSON] здійснював споживання природного газу за адресою [ADDRESS] (а.с.16), що свідчить акцептування нею Типового договору розподілу природного газу відповідно до пунктів 1.1, 1.3, 1.4 Розділу І Типового договору розподілу природного газу та п. 7 глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем.Твердження про відсутність доказів приєднання відповідача до типового договору є недоречними, самого споживання природного газу є достатньо для такого висновку. А доводи відзиву у цій частині не ґрунтуються на приписам Кодексу ГРМ та суперечать вищевказаному правовому висновку ВС. А отже між сторонами існують договірні правовідносини щодо надання послуг з розподілу природного газу. Відтак АТ «Закарпатгаз» правомірно нараховувало заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу споживачу [PERSON] . Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з липня 2022 по липень 2023 року заборгованість [PERSON] за послуги з розподілу природного газу становить 10092,53 грн. (а.с.14, 15). Правильність такого розрахунку фактично ніким не оспорюється, і суду не має сумнівів, що такий розрахунок здійснено у відповідності до п.п. 1, 2 глави 6 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, а тому такий береться судом до уваги. При цьому даючи оцінку доводам відзиву щодо відсутності реєстрації постанови НКРЕП на підставі якої здійснюється нарахування у Мін`юсті, то з цього приводу суд зазначає наступне. Так, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, такий проводився на підставі постанов НКРЕКП №3021 від 24.12.2019, №2770 від 30.12.2020 та №2748 від 22.12.2021. Зазначені постанови НКРЕКП опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр». Щодо відсутності реєстрації вказаних постанов у Мінюсті, то слід зазначити, що Конституцією України, зокрема статтею 117, не передбачена автоматична нечинність нормативно-правового акту, який не зареєстрований у Мінюсті. Статтею 57 Конституції України передбачена лише нечинністьзаконів та інших нормативно-правових актів, що визначають права і обов`язки громадян, не доведених до відома населення у порядку, встановленому законом. В даному ж випадку зазначені вище постанови НКРЕКП доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, зокрема шляхом ї опублікування у газеті «Урядовий кур`єр». Також суд констатує, що вказані постанови НКРЕКП не оскаржувалися в порядку адміністративного судочинства, в тому числі й з підстав відсутності їх реєстрації у Мінюсті, та не визнавалися адміністративним судом нечинними. Відтак суд констатує, що такі постанови прийняті уповноваженим органом, на підставі наданих йому повноважень, опубліковані у встановленому законодавством порядку, не визнавалися нечинними судом, а тому є чинним та підлягають застосуванню. Відповідні ж доводи відповідача суд відхиляє. З урахуванням усього наведеного суд вважає, що\~ позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684 грн.

Outcome: approved