Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач зазначив, що сторони є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~В березні 2022р., через введений в Україна воєнний стан, позивач організував виїзд відповідачки із дітьми в Польщу, надалі в Сполучене Королівство Великої Британії, потім до [PERSON] , де оформив документи для підтримки за програмою біженців, і сторони та їх діти почали проживати в одному готелі - «Меркюр Інвернес». \~ \~ \~ \~Відповідач з плином часу стала нервовою, агресивною, і почала вимагати у позивача більше вільного часу та збільшення для неї матеріального утримання, майже кожного місяця була відсутня до 2 тижнів і залишала дітей самих. Про її відсутність позивач дізнавався випадково або від інших осіб. На його зауваження з приводу відсутності відповідач ініціювала конфлікти і не реагувала, а 06.10.2023р. знову лишила дітей самих та поїхала. 06.10.2023р. відповідач знову поїхала від дітей, не попередивши позивача, і станом на день пред`явлення позову перебуває в Україні. Рішенням від 16.03.2023р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська постановлено стягувати з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 10 (десять) прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідно їх віку, а саме: по 26180 грн. (двадцять шість тисяч сто вісімдесят гривень) на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 27 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року, та з 01 січня 2023 року до досягнення дітьми повноліття - по 28330 грн. (двадцять вісім тисяч триста тридцять гривень) на кожну дитину щомісячно, що в подальшому підлягає індексації відповідно до Закону. Позивач, зазначаючи, що як утримував, так і продовжує утримувати дітей, які зараз із ним проживають, просить, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить припинити стягнення з нього стягнутих зазначеним рішенням суду аліментів та повернути виконавчий лист № 201/8220/22 виданий 27.03.2023р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на виконання цього рішення. В судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити. Зазначив, що сторони жили в Шотландії в одному готелі. 06.10.2023р. позивач довідався, що відповідачка вчергове поїхала з готелю і залишила дітей на покоївку. Оскільки діти були знервовані, він 07.10.2023р. повіз їх у Францію відпочити. Через тиждень вони мали повернутися, і він попросив відповідачку переслати йому документи, без яких в`їзд в Шотландію неможливий. Вона відмовила. Тоді позивач поїхав з дітьми до Канади, бо вони мали право в`їзду на територію цієї країни, орендував там житло, на канікулах вони із позивачем поїхали на відпочинок у Мексику, відтак із жовтня 2023р. діти перебувають із позивачем на його утриманні. Судовим наказом з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей. Також позивачем подано позов до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про визначення місця проживання дітей із ним. Представник відповідача подала відзив, яким позов не визнала, а в судовому засіданні пояснила, що позивач одночасно жив з двома жінками, в тому числі з відповідачкою, і обидві вони народили йому дітей. Відповідачка є матір`ю трьох із них - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після введення в Україні воєнного стану позивач, жінка, з якою він зараз співмешкає, матері його (позивача) дітей вдвох та всі семеро дітей проживали в одному готелі в [PERSON] , але відповідачка зі своїми дітьми у окремому номері. Саме відповідачка опікувалася дітьми, організовуючи їх навчання та дозвілля. Вона періодично їздила з [PERSON] в Україну провідувати та допомагати своєму батьку, в якого була онкологія. Діти лишалися в [PERSON] в тому ж готелі, де жив позивач, тому вона в жодному разі не доручала їх обслуговуючому персоналу, а лишала із батьком, який також має обов`язки з їх виховання та утримання. Під час її останньої поїздки батько відповідача помер. З матір`ю інших дітей позивача вони потоваришували, тому, воли відповідачка повернулася до готелю та з`ясувала, що дітей в номері немає, то пішла до матері інших дітей позивача і та пояснила, що вони поїхали до Франції відпочивати. Відповідачка не заперечувала проти таких подорожей, але цього разу позивач не повернув їй дітей, а поїхав з ними до Канади. З проханнями надіслати дитячі документи він до неї не звертався, і зараз чинить їй перешкоди у спілкуванні з дітьми. З приводу викладеного відповідач звернулася до працівника соціальної служби (кансіла). Наразі в Канаді ініційоване судове провадження з примусового повернення дітей. Вважає метою подання позову ухилення від сплати аліментів, стягнутих рішенням від 16.03.2023р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, хоча шлюбним договором з іншою жінкою, [PERSON] , передбачені аліменти на утриманні інших його дітей в сумі 1 000євро на кожну дитину. Згідно даних про перетин кордону, діти 14.01.2024р. в`їхали в Україну, тобто не перебувають у Канаді із батьком. Відповідачка чекає повернення дітей, купує їм необхідні речі, а також подала Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська позов до [PERSON] про визначення місця проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] із нею (відповідачкою). Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.4-6). Рішенням від 16.03.2023р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська постановлено стягувати з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 10 (десять) прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідно їх віку, а саме: по 26180 грн. (двадцять шість тисяч сто вісімдесят гривень) на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 27 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року, та з 01 січня 2023 року до досягнення дітьми повноліття - по 28330 грн. (двадцять вісім тисяч триста тридцять гривень) на кожну дитину щомісячно, що в подальшому підлягає індексації відповідно до Закону (а.с.46-48). Також судом встановлено, що до 07.10.2023р. місце проживання малолітніх дітей було визначено за згодою батьків. Надалі позивач стверджує, що відповідачка вчергове покинула дітей в готелі в [PERSON] і поїхала в Україну, а він, щоб діти відволіклися та відпочили, повіз їх у Францію, а потім, через відмову відповідачки вислати їх документи, поїхав із дітьми до Канади. Відповідачка стверджує, що позивач повіз дітей на відпочинок у Францію, скориставшись її відсутністю, бо вона вимушена була провідувати хворого на онкологію батька, а потім їх не повернув і вивіз до Канади. Але як позивач, так і відповідач в жовтні 2023р. звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовами про визначення місця проживання дітей з кожним із них. Рішення по справі не прийнято, триває підготовче провадження. Судовим наказом від 24.11.2023р. по справі ЄУН № 201/14449/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання його неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 23.11.2023 року до досягнення дітей повноліття (https://reestr.court.gov.ua/Review/115156577). І рішення від 16.03.2023р., і судовий наказ від 24.11.2023р., які суперечать одне одному, звернуті до примусового виконання. Верховним судом Квебеку (Канада) розглядається заява відповідачки про негайне повернення дітей до звичного місця проживання та охоронний наказ (а.с.97-100) згідно Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, тобто не по суті питання про піклування (ст.16 Конвенції). Позивач просить припинити стягувати з нього аліменти, оскільки зараз діти проживають разом із ним і знаходяться на його утриманні, сторони не досягли згоди про визначення місця проживання дітей, тому цей спір вирішується судом. Клопотань про розгляд справи в порядку загального позовного провадження сторони не подавали. В судовому засіданні пояснили, що подали всі докази, які вважали за потрібне. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. По справі встановлено, що до жовтня 2023р. діти проживали разом із матір`ю на підставі домовленості обох батьків, а в жовтні 2023р. обома сторонами ініційовано судовий спір стосовно місця проживання дітей. До вирішення цього спору діти фактично живуть із батьком, тобто особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цих же дітей на користь особи, з якою діти зараз не проживають, і настання цих обставин впливає на припинення позивачем сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання дітей. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що відповідач зараз не проживає з дітьми і сторони в судовому засіданні цього не заперечують, хоча наводять різні мотиви цього непроживання. При цьому позивач, який зараз утримує дітей, має також і обов`язок з виконання рішення Жовтневого районного суджу м. Дніпропетровська від 16.03.2023р. сплачувати аліменти на користь відповідача на утриманні цих же дітей. Тому наявність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів із позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дітей. У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Суд наголошує на тому, що за своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. З урахуванням насамперед інтересів дітей, для благополуччя та повноцінного розвитку яких необхідним є забезпечення їх коштами одним із батьків у незалежності від наявності між ними (батьками) спору щодо особи-платника аліментів, слід припинити стягнення аліментів з позивача, який наразі їх утримує. Суд в\~цій справі\~не визнає\~виконавчий лист,\~виданий на\~виконання рішення\~від 16.03.2023р.\~Жовтневого районного\~суду м.\~Дніпропетровська,\~таким,\~що не\~підлягає виконанню. Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів (…) може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Суд не звільняє позивача від сплати аліментів. Суд не допускає поворот виконання рішення про стягнення аліментів, це є недопустимим. Але діючи в інтересах дітей, суд в цій справі припиняє стягнення аліментів з позивача з метою того, щоб кошти, які сплачуються або мають сплачуватися на їх утримання, залишилися в розпорядженні особи, яка здійснює утримання і витрачалися на потреби дітей до визначення їх місця проживання або судовим рішенням, яке набрало законної сили, або за згодою сторін, тобто до визначення особи стягувача. Тому позов в частині припинення стягнення аліментів слід задовольнити. Стосовно повернення виконавчого листа. Представником позивача в судовому засіданні зазначено, що виконавчий лист належить повернути стягувачу. Стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає серед підстав повернення стягувачу виконавчого документу через припинення стягнення за ним. Тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити, а у зв`язку з тим, що стягнення аліментів припиняється, то виконавчий лист після набрання цим рішенням законної сили підлягає відкликанню з виконання з органу виконавчої служби до визначення місця проживання дітей. Кожна з сторін, маючи виконавчі листи про стягнення аліментів на свою користь, мають право пред`явити їх до виконання у випадку визначення місця проживання дітей або в судовому порядку, або якщо дійдуть згоди в позасудовому порядку, і реалізувати таким чином право на отримання дітьми допомоги на утримання від того з батьків, з яким вони не проживають. Судові витрати в сумі 1 073грн стягнути з відповідача на користь позивача, а судові витрати, доплачені за подані вимоги про повернення виконавчого листа залишити за позивачем, позаяк у задоволенні цих вимог відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial