Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернулася [PERSON] з позовом до АТ «Укрзалізниця» про стягнення невиплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працювала у відокремленому підрозділі Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 28.11.2007 по 25.10.2023, що підтверджується копією трудової книжки. Між адміністрацією Київської дирекції залізничних перевезень та Київським територіальним комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України укладено Колективний договір на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки. Норми, умови, гарантії та пільги, що встановлені Колективним договором у відповідності до статті 18 КЗпПУ розповсюджуються на всіх працівників Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». За умовами укладеного між адміністрацією Київської дирекції залізничних перевезень та Київським територіальним комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України колективного договору, адміністрація взяла на себе зобов`язання з оплати праці (Розділ 3 колективного договору). Пунктом 3.10 колективного договору установлено , що працівникам дирекції, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення. Як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. Маючи достатній стаж роботи на залізничному транспорті для отримання матеріальної допомоги, 09.01.2023, позивач подавала заяву про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб у відповідності до пункту 3.10 колективного договору. Сума матеріальної допомоги на оздоровлення, яку роботодавець мав виплатити, на думку позивача, становить 16140 (шістнадцять тисяч сто сорок) гривень 00 копійок. Однак, роботодавець в особі ВП Київської дирекції залізничних перевезень філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» так і не виплатив по день звернення [PERSON] з позовом до суду належну їй матеріальну допомогу на оздоровлення 16140,00 грн. Позивач вважає, що АТ «Укрзалізниця» незаконно відмовила їй у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення (виплата якої передбачена Колективним договором), посилаючись на рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 № Ц-54/31, чим порушила її права, гарантовані п. 3.10 Колективного договору. Як наслідок посилання роботодавця на рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 № Ц-54/31 як на підставу «законності» невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік є безпідставним та не може слугувати аргументом відмови у виплаті коштів працівникові, що суперечить положенням статті 58 та ст. 24, 28 Конституції України. Матеріальна допомога на оздоровлення, виплата якої передбачена пунктом 3.10 Колективного договору Київської дирекції залізничних перевезень входить до структури оплати праці (заробітної плати) згідно із законодавством України, а роботодавець, на переконання позивача, не випалтивши їй матеріальну допомогу, порушив положеннч ч. 1 ст. 526 ЦК України. Також позивач наголошує на тому, що відповідно до ст. 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. З профспілками, представниками трудового колективу рішення по невиплатах матеріальної допомоги не погоджувалось. Про прийняте рішення по невиплаті [PERSON] матеріальної допомоги в порушення ст. 11 Закону України 2136 від 24.03.2022 роботодавець не ознайомив. Крім того, позивач зазначила, що на день подання позову вже існує судова практика з розгляду аналогічних правовідносин, а саме про стягнення невиплаченої допомоги на оздоровлення за 2022 рік з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь працівника, де суд визнав незаконність відмови роботодавця у виплаті належної йому щорічної матеріальної допомоги. Отже, АТ «Укрзалізниця», як стверджує позивач, призупинило виплати коштів, передбачених колективними договорами в односторонньому порядку, не повідомивши працівникам про ухвалення вказаного рішення, а також в порушення вимог Закону України «Про колективні договори і угоди» не ініціювало питання щодо підписання змін/доповнень до діючих колективних договорів в частині призупинення/зміни строків виплати щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення, а такі зміни мають вноситись лише за взаємною згодою сторін, але аж ніяк не роботодавцем в односторонньому порядку без погодження з профспілковим органом. Відтак, [PERSON] просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на свою користь невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік в сумі 16 140,00 грн (без врахування всіх необхідних податків і зборів). Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на відповідача у справі. Ухвалою судді Березанського міського суду Київської області від 27.11.2023 прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати суддею одноособово в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідач скористався своїм правом, наданим ст. 178 ЦПК України, та подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти заявленого позову з таких міркувань. АТ «Укрзалізниця» є підприємством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави відповідно до Постанови КМУ від 04.03.2015 № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави». Розпорядженням КМУ від 24.02.2022 № 188-р затверджено План запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні. Пунктом 43 зазначеного Плану на період воєнного стану визначено такий захід як забезпечення живучості (інституційної спроможності та фінансової стабільності) АТ "Укрзалізниця" як головного об`єкта національної економіки у сфері залізничної логістики для безперебійного функціонування в умовах воєнного стану та виконання завдань і замовлень органів державної влади та органів військового управління. Верховна Рада України прийняла Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2023, відповідно до ч. 2 ст. 1 якого на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. Пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Згідно зі ст. 11 вищевказаного Закону України на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Відповідач вважає, що тлумачення вищевказаної норми як лише права роботодавця звертатись з ініціативою до відповідного профспілкового органу про внесення змін до колективного договору, з наступним обов`язковим підписанням таких змін до колективного договору і роботодавцем, і профспілковим органом, є хибним з наступних підстав. Право роботодавця ініціювати зміни до колективних договорів і так передбачено відповідними нормами законодавства, що діяли до прийняття Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Тому очевидно, що законодавець в ст. 11 вказаного Закону мав на меті не додатково задекларувати таке право роботодавця, а надати йому якісно нове повноваження - зупиняти дію окремих положень колективного договору. У відзиві зазначено, що з початку військової агресії з боку російської федерації фінансово-економічне становище АТ «Укрзалізниці» значно погіршилось внаслідок руйнування багатьох об`єктів дорожньої інфраструктури, суттєвим зниженням комерційних перевезень, виконанням АТ «Укрзалізниця» безоплатних державних замовлень по евакуації населення, перевезенню вантажів гуманітарної допомоги тощо. Правлінням АТ «Укрзалізниця» було прийняте Рішення від 14.03.2022 (протокол № Ц-54-31 Ком.т), згідно з п. 1.1.4 якого, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, призупинені додаткові виплати, що передбачені Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема, матеріальної допомоги, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та вилати яких буде надано додатково (за виключенням матеріальної допомоги на лікування та поховання). Відповідно до ст. 106 Статуту АТ «Укрзалізниця», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 735 від 02.09.2015, правління вирішує всі питання, пов`язані з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради. Зважаючи на те, що Статут АТ «Укрзалізниця» не відносить повноваження призупиняти положення колективного договору до виключної компетенції загальних зборів або наглядової ради АТ «Укрзалізниця», зазначене питання відноситься до компетенції правління. Як стверджує у відзиві відповідач, правління АТ «Укрзалізниця» в рамках компетенції, наданої йому Статутом АТ «Укрзалізниця» та у відповідності зі ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» прийняло законне та правомочне рішення щодо зупинення положень колективного договору, що передбачають виплату працівникам АТ «Укрзалізниця» додаткових видів матеріальної допомоги, що не передбачені трудовим законодавством України. Вищезгадане рішення правління АТ «Укрзалізниця», розповсюджується на всіх працівників, що працюють у всіх філіях та інших відокремлених підрозділах АТ «Укрзалізниця». Щодо посилання позивача на незастосування до спірних правовідносин рішення Правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т.) на підставі ст. 58 Конституції України, у відзиві зазначено, що, дійсно, це рішення Правління АТ «Укрзалізниця» було прийнято 14.03.2022 - через два тижні з дати воєнної агресії з боку РФ і в день реєстрації в Верховній Раді України проекту Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Проте, станом на дату подання позивачем заяви про надання матеріальної допомоги на оздоровлення Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» вже набув чинності і вищезгадане рішення Правління АТ «Укрзалізниця» також було чинне і його ніхто не відміняв. Отже, застосування зворотної дії норм Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» до спірних правовідносин в даному випадку відсутнє. Позивач [PERSON] не скористалася своїм процесуальним правом і не подала відповіді на відзив. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просила позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представик позивача адвокат Осьмак А.В. в судовому засіданні просив позов задовольнити, свою позицію мотивував аргументами, наведеними в позовній заяві. Додав, що наразі фінансове становище відповідача значно покращилось, тому у нього є можливість здійснити виплату матеріальної допомоги на оздоровлення його довірительці. Представник відповідача в судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у відзиві. Наголосив на тимчасовості зупинення нарахування та вилпати окремих видів матеріальної допомоги, передбачених колективним договором, яка полягає в тому, що у працівників АТ «Укрзалізниця» зберігається право на отримання відповідних виплат, а його реалізація відкладається до закінчення дії правового режиму воєнного стану або до прийняття додаткових рішень правлінням АТ «Укрзалізниця». Заслухавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 15 ЦК України закріплює право особи на захист цивільних прав та інтересів. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 25.10.2023 [PERSON] була звільнена за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпПУ з посади комерційного агента Станція Бориспіль 2 класу Виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується копією заспису в трудовій книжці (а.с. 13) та копією наказу (розпорядження) № 1462/ОС від 18.10.2023 про припинення трудового договору (контракту) (а.с. 14). Відповідно до копії наказу (розпорядження) № 1462/ОС від 18.10.2023 про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] звільнена з 25.10.2023, причина звільнення: п. 1 ст. 36 КЗпПУ за угодою сторін, підстава: заява [PERSON] від 13.10.2023, п. 1 ст. 36 КЗпПУ, згода власника. Компенсувати за невикористані 13 днів відпустки: типова відпустка, за днів 6, за період 29.12.2022-25.10.2023; за вислугу років, за днів 4 за період з 29.12.2021-28.12.2022; за вислугу років, за днів 3, за період 29.12.2022-25.10.2023. Із зазначеним наказом ознайомлена [PERSON] , він підписаний нею. 25.10.2023 [PERSON] на ім`я начальника Київської дирекції залізничних перевезень написала заяву, у якій просила виплатити їй матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік згідно п. 3.10 колективного договору та вимог ст. 116 КЗпПУ, так як вона звільняється з підприємства з 25.10.2023 (а.с. 15). На підтвердження отримання зазначеної вище заяви адресатом позивач додала копію опису поштового вкладення та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення 27.10.2023 (а.с 16). Крім того, 09.01.2023 [PERSON] звернулася із заявою на ім`я начальника Київської дирекції залізничних перевезень із заявою про надання їй матеріальної допомоги на оздоровлення згідно колективного договору, копія заяви долучена до позовної заяви (а.с. 12). [PERSON] додала до позовної заяви копію 1,10,30 сторінки Колективного договору між адміністрацією і територіальним комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України Київської дирекції залізничних перевезень на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки, прийнятого на конференції трудового колективу Київської дирекції залізничних перевезень 22 березня 2001 року (далі- Колективний договір) (а.с. 9-11). Так, пунктом 3.10 Колективного договору встановлено, що працівникам дирекції, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року (а.с. 10). Представник відповідача до відзиву додав копію Витягу з протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засіання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022, відповідно до п.п. 1.1.4 якого на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, керівникам регіональних філій, філій, структурних (виробничих) підрозділів, апарату управління АТ «Укрзалізниця» ухвалено забезпечити реалізацію наступних заходів: інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема, матеріальної допомоги, призупинити. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики (а.с. 56-57). Відповідно до копії Витягу з протоколу № Ц-54/90 Ком. т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 24.10.2022, правлінням АТ «Укрзалізниця» ухвалено: п. 13.1 здійснити нарахування та виплату працівникам правління АТ "Укрзалізниця", які звільнилися/будуть звільнені у період з лютого до грудня 2022 року, одноразової матеріальної допомоги, залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до підпункту 1.1.4 пнукту 1.1 рішення правління від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком. т.) 13.2 Нарахування та виплату матеріальної допомоги, зазначеної в пункті 13.1 цього рішення проводити в хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, починаючи з листопада 2022 року, згідно з графіком погашення, який буде затверджено та доведено додатково директором з управління персоналом та соціальної політики або особою, яка виконує обов`язки директора з управління персоналом та соціальної політики (а.с 58). Копію листа за підписом Голови правління АТ «Укрзалізниця» та Голови Профспілки залізничників і транспортних будівельників України та члена правління АТ «Укрзалізниця» від 06.09.2023 № Ц-3-91/1459/Цпроф/30-22, що доданий до відзиву як доказ, суд оцінює критично, оскільки він стосується правовідносин, пов`язаних з наданням працівникам, звільненим вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію суми одноразової та додаткової матеріальної допомоги (а.с. 59). Відповідно до ст. 10 КЗпПУ колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців. Визначення колективного договору, угоди наведене і в ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди», відповідно до якої колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців. Як передбачено ст. 13 КЗпПУ, ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників (ст. 18 КЗпПУ). Як встановлено ч. 1 ст. 47 КЗпПУ, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. В силу приписів ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Пунктом 3.10 Колективного договору передбачено, що працівникам дирекції, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року Позивач [PERSON] при звільненні з роботи написала заяву, у якій просила виплатити їй матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік згідно з п. 3.10 колективного договору та вимог ст. 116 КЗпПУ, оскільки вона звільнялася з підприємства з 25.10.2023. Разом з тим, згідно зі ст. 1, 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України. В силу приписів ст. 7 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено. До закінчення строку, на який було введено воєнний стан, та за умови усунення загрози нападу чи небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності Президент України може прийняти указ про скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях, про що має бути негайно оголошено через засоби масової інформації. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 24.02.2022 Верховна Рада України ухвалила Закон України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні». В подальшому відповідними Указами Президента України та прийнятими на його затвердження Верховною Радою України Законами України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався. Зокрема, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023. Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. Статтею 43 Конституції України закріплено трудові права громадян, зокрема, право на працю, право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом. Як встановлено ст. 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою (ст. 14 Закону України «Про колективні договори і угоди»). Проте, як передбачено ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. З аналізу наведених вище правових норм суд дійшов висновку, що норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" носять спеціальний характер відносно норм КЗпПУ, тобто мають пріоритет у застосуванні на період дії воєнного стану. Відповідно до Витягу з протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022, а саме - п.п. 1.1.4 на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, керівникам регіональних філій, філій, структурних (виробничих) підрозділів, апарату управління АТ «Укрзалізниця» ухвалено забезпечити реалізацію наступних заходів, зокрема, призупинено інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема, матеріальної допомоги. Отже, станом на час звернення позивачем до суду, рішення про відновлення виплат матеріальної допомоги не оздоровлення правлінням АТ «Укрзалізниця» не прийнято. З огляду на навдене вище правове регулювання, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік (що є позовною вимогою [PERSON] ), перебачена п. 3.10 Колективного договору між адміністрацією і територіальним комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України Київської дирекції залізничних перевезень на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки, була призупинена рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022, що узгоджується зі ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». На час розгляду даної справи в суді Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є чинним, воєнний стан в державі не припинений, не скасований, сам Закон чи окремі його положення не визнані неконституційними. Посилання позивача на те, що Закон України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не має зворотної дії в часі до виниклих правовідносин щодо невиплати їй матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік, то суд оцінює їх критично з огляду на те, що вказаний вище Закон набрав чинності 24.03.2022, а позивач була звільнена з роботи з 25.10.2023. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, і питання як розподілити між сторонами судові витрати. Частиною 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. В силу приписів п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Тобто, [PERSON] звільнена від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 141 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed