Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2023 року звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва, заінтересовані особи - [PERSON] , орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, у якій заявник просив ухвалити рішення, яким: визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина України уродженця Южноукраїнська Миколаївської області - усиновлювачем неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України; внести зміни до актового запису №3889, складеного 04.09.2009 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, а саме: - прізвище дитини змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] », а по батькові дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] »; - відомості про особу батька дитини записати: [PERSON] , [INFO] , громадянин України, та видати нове свідоцтво про народження згідно рішення суду про усиновлення з урахуванням змін. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.11.2023 року відкрито провадження у справі. У судове засідання з`явилися заявник [PERSON] , його представник [PERSON] , представник органу опіки та піклування [PERSON] , мати дитини [PERSON] , дитина, відносно якої розглядається справа [PERSON] . У судовому засіданні заявник [PERSON] подану заяву підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що він одружений з [PERSON] (матір`ю дитини, яку хоче усиновити), проживає з нею та виховує її дитину від першого шлюбу [PERSON] з 2019 року, за адресою: [ADDRESS] . З початку повномасштабного вторгнення з 28.02.2022 року проживають за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини [PERSON] та дитина [PERSON] суду пояснили, що проживають із заявником однією сім`єю дружно та люблять один одного. Просили заяву задовольнити. Представник служби у справах дітей Миколаївської міської ради Пінюгіна С.В. підтримала заяву та просила її задовольнити. Представник зазначила, що дитина проживає разом з заявником та матір`ю однією сім`єю. [PERSON] займається утриманням та вихованням цієї дитини. На думку представника [PERSON] дитина повинна мати повноцінну сім`ю, а заявник, на її думку, зможе забезпечити утримання та виховання дитини та це усиновлення відповідатиме найкращим інтересам дитини. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлено таке. [PERSON] , народився [INFO] , його батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (серії [NUMBER] , видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції). [PERSON] , [INFO] , відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини - здоров. [PERSON] , згідно заяви від 08.10.2023 року, надає згоду на своє усиновлення - [PERSON] , та надає згоду на зміну свого прізвища та по батькові. Викладене в заяві [PERSON] підтвердив і в судовому засіданні в залі суду. Місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . На час подання заяви до суду фактично проживає з сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Між [PERSON] та [PERSON] 13.09.2019 року укладено шлюб, про що Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Миколаївській області зроблено актовий запис №354. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] (довідка №2866 від 11.09.2023 року). Відповідно до заяви, серії НМС №609529 від 07 травня 2021 року, яку посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Тищенко О.О., [PERSON] надала згоду на усиновлення своєї дитини - [PERSON] , [INFO] , своєму чоловіку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.01.2021 року [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Висновком виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23.10.2023 року №4297/02.02.01-22/25/14/23 встановлено, що усиновлення [PERSON] , [INFO] , громадянином України [PERSON] , [INFO] , є доцільним і відповідає найкращим інтересам дитини. Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ, [PERSON] , [INFO] , до кримінальної відповідальності станом на 11.09.2023 року не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. [PERSON] , пройшов відповідні медичні обстеження, за результатами якого встановлено, що він може бути усиновлювачем. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Питання усиновлення урегульовано главою 18 розділу IV «Влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» Сімейного кодексу України. Статтею 207 Сімейного кодексу України визначено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Частиною першою статті 208 Сімейного кодексу України визначено, що усиновленою може бути дитина (стаття 6 цього Кодексу), тобто особа, яка не досягла повноліття. Частинами першою та другою статті 211 Сімейного кодексу України усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. У разі усиновлення повнолітньої особи різниця у віці не може бути меншою, ніж вісімнадцять років. Не можуть бути усиновлювачами особи, які: 1) обмежені у дієздатності; 2) визнані недієздатними; 3) позбавлені батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 4) були усиновлювачами (опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями) іншої дитини, але усиновлення було скасовано або визнано недійсним (було припинено опіку, піклування чи діяльність прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу) з їхньої вини; 5) перебувають на обліку або на лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері;6) зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами; 7) не мають постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу); 8) страждають на хвороби, перелік яких затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 9) є іноземцями, які не перебувають у шлюбі, крім випадків, коли іноземець є родичем дитини; 10) були засуджені за кримінальні правопорушення проти життя і здоров`я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324, 442 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших кримінальних правопорушень; 11) за станом здоров`я потребують постійного стороннього догляду; 12) є особами без громадянства; 13) перебувають у шлюбі з особою, яка відповідно до пунктів 3-6, 8 і 10 цієї статті не може бути усиновлювачем. 2. Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, не можуть бути усиновлювачами інші особи, інтереси яких суперечать інтересам дитини (стаття 212 Сімейного кодексу України). Частиною першою статті 213 Сімейного кодексу України визначено, що за наявності кількох осіб, які виявили бажання усиновити одну і ту ж дитину, переважне право на її усиновлення має громадянин України, який є родичем дитини та особа, у сім`ї якої виховується дитина. Згідно частини першої та п`ятої статті 217 ЦПК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом. Стаття 217 Сімейного кодексу України передбачає надання батьками згоди на усиновлення дитини. Відповідно до статті 218 Сімейного кодексу України для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити (частина перша цієї статті). Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками (частина четверта цієї статті). Особа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду заяву про усиновлення. Подання такої заяви через представника не допускається. Заява про усиновлення може бути відкликана до набрання чинності рішенням суду про усиновлення (стаття 223 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 224 Сімейного кодексу України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема :1) стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; 2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; 3) мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; 4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; 5) особу дитини та стан її здоров`я; 6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини (частина друга статті 224 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 224 Сімейного кодексу України суд не може відмовити особі в усиновленні на тій підставі, що вона вже має або може народити дитину. Частиною четвертою статті 224 Сімейного кодексу України встановлено, що суд, постановляючи рішення про усиновлення повнолітньої особи, враховує мотиви, на підставі яких особи бажають усиновлення, можливість їхнього спільного проживання, їхній сімейний стан та стан здоров`я, а також інші обставини, що мають істотне значення. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] , батько дитини, що усиновлюється, позбавлений батьківських прав відносно своєї дитини [PERSON] , [INFO] . Дитина [PERSON] висловив згоду на своє усиновлення [PERSON] (за наявною в матеріалах справи заявою написаною дитиною власноруч та під час судового засідання 05.02.2024 року). Мати дитини [PERSON] надала письмову згоду на усиновлення дитини своїм чоловіком [PERSON] . Відтак, [PERSON] , є дитиною, яка може бути усиновленою. Слід зазначити, що відповідно до приписів частини 1 статті 213 СК України, [PERSON] , який бажає усиновити дитину: є членом сім`ї в якій виховуються дитина; є чоловіком матері дитини, яка усиновлюється. Обставини, передбачені пунктом 4 частини першої статті 213 Сімейного кодексу України судом не встановлено. Вивчивши матеріали справи судом не виявлено обставин, визначених статтею 212 Сімейного кодексу України, тому заявник [PERSON] є особою, яка може бути усиновлювачем. Наявні у матеріалах справи докази вказують на те, що за адресою проживання заявника ( [ADDRESS] ), для виховання дитини створені усі необхідні умови для виховання та утримання дитини. Отже, заявник за станом здоров`я може бути усиновлювачем, має фінансову можливість утримувати дитину, між заявником та дітьми склалися теплі стосунки. Тому зважаючи на бажання заявника реалізувати своє право на батьківство, бажання дитини бути усиновленою, суд вважає за необхідне задовольнити його заяву та усиновити ним [PERSON] , [INFO] . У своїй заяві заявник також просить внести зміни до актового запису про народження дитини, а саме: записати його батьком дитини. Частинами першою та другою статті 229 СК України встановлено, що особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Якщо усиновлюється дитина, яка досягла семи років, то для запису усиновлювача матір`ю, батьком потрібна згода дитини, крім випадку, передбаченого частиною четвертою статті 218 цього Кодексу. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини (частина 3 статті 229 СК України). З огляду на те, що суд дійшов висновку про можливість усиновити заявником дитини, то і заява в частині зміни батька дитини також підлягає задоволенню. Відповідно до частини третьої статті 314 ЦПК України за клопотанням заявника (заявників) суд вирішує питання про зміну імені, прізвища та по батькові, дати і місця народження усиновленої дитини, про зміну імені, прізвища, по батькові усиновленої повнолітньої особи, про запис усиновлювачів батьками. У своїй заяві заявник просить внести зміни в актовий запис, в графі батько вказати - [PERSON] , [INFO] , громадянин України. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви у цій частині, та внесення до актового запису дані про батька [PERSON] , [INFO] , громадянин України. Суд зазначає, що відповідно до частини першою статті 232 Сімейного кодексу України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка. Відповідно до частин третьої, четвертої та п`ятої статті 232 Сімейного кодексу України з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок заявника. Також, суд вважає за необхідне зазначити таке. Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/187/93 затвердженого Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила). Відповідно до пункту 1.1. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. Пункт 2.22 Порядку визначає, що після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану. На свідоцтві проставляється штамп "Повторно". Свідоцтво про державну реєстрацію, подане заявником для внесення змін, анулюється та знищується у встановленому порядку. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви, усиновлення заявниками дитини [PERSON] та внесення змін до актового запису щодо батьків, прізвища дитини та його по батькові. Відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України судові витрати відносяться на користь заявників. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved