Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Черненко В.О. звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про зняття арешту з майна. В якому просить суд скасувати арешт, який було накладено постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 26.01.2011 на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований наступними обставинами. Позивач у листопаді 2021 року, звернувся до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Юшина А.Ю. з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Однак, нотаріусом було відмовлено у зв`язку з наявністю арешту на нерухоме майно Позивача у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач вважає, що арешт вищезазначену квартиру є протиправним та порушує його право власності, у зв`язку з чим він змушений був звернутися до суду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.12.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву в якій просили суд розглядати справу за їх відсутності, додатково зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Головне управління\~Національної поліції\~в Одеській\~області до судового засідання не з`явилося, повідомлялося, про причини неявки до судового засідання не сповістило, надало відзив в якому заперечувало проти задоволені позивних вимог, будь-яких інших письмових заяв та клопотань до суду з приводу розгляду справи не надавало. Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області до судового засідання не з`явився, повідомлявся, про причини неявки до судового засідання не сповістило, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористалося, будь-яких письмових заяв та клопотань до суду з приводу розгляду справи не надало. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. Дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази на які він посилається звертаючись до суду з відповідним позовом, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Юшина А.Ю. з заявою про прийняття спадщини за заповітом. 16.11.2021 року була заведена спадкова справа №23/2021 (номер у Спадковому реєстрі -68659897). Відповідно до даної спадкової справи, після померлого [INFO] [PERSON] ( [INFO] м.Одеса, РНКОПП: [NUMBER] ), залишалися: 2-кімн. квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] та транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21063, р.н.з [NUMBER] . При підготовці документів для видачі свідоцтва про право на спадщину було виявлено, що на квартиру розташованою за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт на підставі постанови про накладення арешту б/н від 26.01.2011, Слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України. 08.08.2022 року [PERSON] [INFO] , колишня дружина [PERSON] (Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] ) звернулася з запитом до начальника відділу поліції №2 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області щодо арешту квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді заступника начальника ВП №2 СВ ВП №2 Зими Марин, що не можливо встановити на підставі, якого кримінального провадження накладався арешт на вищезазначену квартиру. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст.\~1218, ч. 3 ст.\~1231 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1\~ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.\~ст. 1261-1265 цього Кодексу\~(ч. 1 ч. 2\~ст. 1223 ЦК України). У силу положень ч. ч. 1, 3\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1\~ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5\~ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3\~ст. 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Таким чином, прийнявши у визначеному законом порядку спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] , [PERSON] набув права на спадщину, до складу якої входить, зокрема, квартира за аресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правових висновків викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року по справі №727/2878/19, згідно якої спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підтверджується що арешт на 1/3 квартири розташованою за адресою: [ADDRESS] , накладено постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Токмакова В.Н. від 26.01.2011, тобто арешт накладався за правилами КПК України 1960 року. Отже, суд дійшов висновків про можливість розгляду питання звільнення майна з-під арешту в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача . Судом встановлено, що сторона позивача виконала усі можливі процесуальні дії досудового з`ясування обставин накладення арешту, як наслідок не встановлено наявності кримінальних проваджень як стосовно [PERSON] , так і стосовно квартири за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] було більше одинадцяти років, тобто обмеження її права власності, не доведення відповідачем наявності підстав для продовження обтяження на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, відсутність доказів порушення кримінального провадження, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, та необхідність скасування арешту накладеного на нерухоме майно.

Outcome: approved