Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 07.06.2021 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК» було укладено кредитний договір №Z76.22116.008100331. 07.07.2023 року між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ "ФК «Європейська компанія з повернення боргів» укладено договір факторингу №07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №Z76.22116.008100331 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідач належним чином не виконала умови договору, в зв`язку з чим у неї перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» є заборгованість в розмірі 17889,6 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом 9361,27 гр.; заборгованість за відсотками 1869,53 грн.; заборгованість за комісіями 6658,56 грн. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, а тому представник позивача був змушений звернутися до суду за захистом порушеного права та просить суд стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та понесені судові витрати. Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, в позовній заяві просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судовому засіданні, позовні вимоги визнала частково, заперечувала проти заборгованості по комісії в розмірі 6658,56 грн. Пояснила, що вона частково сплачувала кредит, однак оплата йшла на погашення відсотків по кредиту, про те, що передані борги її ніхто не повідомляв. Зазначила що перебуває на 17 тижні вагітності та просила розстрочити стягнення заборгованості, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 07.06.2021 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачкою виникли правовідносини в сфері договірних зобов`язань, шляхом укладення договору кредиту та страхування №Z76.22116.008100331, за яким ПАТ «ІДЕЯ БАНК» надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 9600 (а.с.5-10). Згідно розрахунку, за вказаним кредитним договором [PERSON] має заборгованість, яка станом на 30.11.2023 року становить 17889,36 грн. та складається з наступного: 9361,27 грн. -заборгованість за основною сумою боргу; 1869,53 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 6658,56 заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с. 20) 07.07.2023 року між ТОВ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №07072023. (а.с.21) Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №1 до Договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 17889,36 грн. (а.с.23). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 1.7 Договору під час користування кредитом Банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - ДКБОФО - за https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts), за надання яких встановлена плата, відповідно до додатку № 1 як "Обслуговування кредитної заборгованості". Відповідно до договору комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно з діючими тарифами банку, які є невід`ємною частиною ДКБФО та розміщені на веб-сайті Банку: https://ideabank.ua. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Отже, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, положення п. 1.7 укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати кошти за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними, оскільки позивачем фактично встановлено плату за надання відповідачці інформації щодо її кредиту, безоплатність надання якої визначена Законом. На підставі викладеного, враховуючи, що суд дійшов висновку про те, що п. 1.7. кредитного договору від 07.06.2021 є нікчемним, беручи до уваги, що на день розгляду справи заборгованість відповідачем у добровільному порядку не сплачена, тому суд вважає, що позовні вимоги правонаступника ПАТ «ІДЕЯ БАНК» - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають частковому задоволенню, в розмірі 11230,80 грн. з яких: 9361,27 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1869,53 грн. - сума заборгованості за відсотками. Крім того, відповідач просить суд розстрочити виконання рішення суду у зв`язку із скрутним матеріальним становищем. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Враховуючи матеріальне становище відповідача, суд дійшов висновку про задоволення її заяви, а тому [PERSON] слід розстрочити виконання рішення суду строком на 12 місяців щомісячними платежами по 935,90 грн., і до повного погашення боргу у розмірі 11230,80 грн. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1684,99 грн.

Outcome: partial