Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування матеріальної шкоди (в порядку ст.ст. 387, 1166 ЦК України), яку в подальшому виклав у новій редакції. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 липня 2023 року отримавши копію вироку Фрунзівського районного суду Одеської області від 08 вересня 2021 року, який набрав законної сили 31 травня 2023 року, щодо обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, де він являється заявником, позивач дізнався про те, що його цивільне право, а саме право власності щодо майна у вигляді грошових коштів у розмірі 15000 гривень порушене. Згідно матеріалів кримінального провадження [PERSON] отримала від нього в якості неправомірної вигоди грошові кошти у загальному розмірі 45000 гривень за вирішення питання щодо отримання в користування ФОП [PERSON] земельної ділянки для будівництва магазину для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами, складів для їх зберігання і будівель для виробництва харчових напівфабрикатів на території смт Захарівка Одеської області. При цьому друга частини неправомірної вигоди, а саме 30000 гривень була вилучена у [PERSON] 10 серпня 2017 року співробітниками правоохоронних органів. У свою чергу грошові кошти у розмірі 15000 гривень, які були першою частиною неправомірної вигоди, вже тривалий час, а саме з 11 червня 2017 року незаконно знаходяться у розпорядженні [PERSON] . Отже, всупереч вимогам закону [PERSON] , на думку позивача, вже тривалий час порушує його цивільне право щодо належного йому майно, так як вона була ознайомлена з матеріалами кримінального провадження, серед яких міститься протокол огляду грошових коштів від 09 липня 2017 року та який підтверджує, що позивач є власником грошових коштів у розмірі 15000 гривень. Також, позивач зазначає, що порушивши його цивільне право щодо даних грошових коштів, [PERSON] завдала йому матеріальну шкоду у вигляді інфляційних збитків за період з 11 липня 2017 року по 28 жовтня 2023 року у розмірі 12174 гривень 61 копійка. За таких обставин 28 жовтня 2023 року позивач звернувся до [PERSON] з вимогою щодо повернення у п`ятиденний термін, грошових коштів у сумі 27174 грн 61 коп., а саме відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України належних йому грошових коштів у розмірі 15000 гривень та відшкодування на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України матеріальної шкоди у вигляді інфляційних збитків за період з 11 липня 2017 року по 28 жовтня 2023 року у розмірі 12174 гривень 61 копійка. Разом з тим, незважаючи на те, що [PERSON] отримала вимогу про повернення грошових коштів ще 30 жовтня 2023 року, однак станом на 07 листопада 2023 року нею жодних дій щодо повернення грошових коштів вчинено не було. Таким чином, ураховуючи викладене вище позивач був вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та просить стягнути із відповідачки на його користь грошові кошти у сумі 27174 гривень 61 копійка. Ухвалою судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 15 листопада 2023 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цивільній справі відмовлено (а.с. 40-41). Ухвалою судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано останньому строк на усунення недоліків (а.с. 45-46). Ухвалою судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та її розгляд відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначений у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін (а.с. 90). Ухвалою судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 26 грудня 2023 року клопотання адвоката Чирки О.О., яка діє в інтересах [PERSON] про відкладення розгляду справи та продовження строку на надання відзиву на позов задоволено частково. Судове засідання відкладено на 11 січня 2024 року 10 годину 00 хвилин. Продовжено відповідачці процесуальний строк для подачі відзиву на позовну заяву до 03 січня 2024 року (а.с. 114-115). Ухвалою судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 11 січня 2024 року заяву позивача [PERSON] про відкладення розгляду справи та участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено частково. Судове засідання відкладено на 25 січня 2024 року 09 годину 00 хвилин (а.с. 176-177). Ухвалою судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 25 січня 2024 року у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів відмовлено (а.с 197). 04 січня 2024 року від представника відповідачки адвоката Чирки О.О. надійшов до суду відзив на позовну заяву (а.с. 133-135), у якому вона просила в задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. Так, вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 08 вересня 2021 року [PERSON] визнано невинуватою та виправдано за недоведеністю в її діях складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а ухвалою Одеського апеляційного суду від 31 травня 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вказаний вирок залишено без змін. Відтак, суд першої та апеляційної інстанції достеменно встановив, що [PERSON] не отримувала будь-яких коштів від заявника [PERSON] у якості неправомірної вигоди. Додані позивачем до позовної заяви в обґрунтування позовних вимог докази, а саме копія вироку Фрунзівського районного суду Одеської області від 08 вересня 2021 року та копія протоколу огляду грошових коштів від 09 липня 2017 року, якраз напроти, спростовують позовні вимоги, оскільки зазначений вирок є виправдувальним, а протокол огляду грошових коштів від 09 липня 2017 року суд першої інстанції визнав недопустимим доказом, з чим погодився суд апеляційної інстанції. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] жодним чином не базуються на приписах діючого законодавства стосовно деліктних правовідносин та не підтверджені належними та допустимими доказами. Напроти позивач не являється та не був визнаним у кримінальному провадженні потерпілим, отже являється особою, яка не зазнала моральних та матеріальних збитків. Виправдувальний вирок суду спростовує твердження позивача про надання відповідачці грошових коштів у будь-якій сумі в якості неправомірної вигоди. Протокол НСРД, а саме огляду грошових коштів від 09 липня 2017 року суд визнав недопустимим доказом, окрім цього даний протокол не містить доказів права власності [PERSON] на грошові кошти, які були оглянуті співробітниками правоохоронного органу, та не містять доказу самого факту передачі грошових коштів для огляду від [PERSON] правоохоронцям. Відтак, абсолютно недоречними, на думку представника відповідачки, є посилання позивача, як на правову підставу позову на приписи статей 387, 1166 ЦК України, які визначають, що саме власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, та що майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За таких обставин [PERSON] не надав до суду належних та допустимих доказів того що: 1) він був та є власником грошових коштів у розмірі 15000 гривень, які 09 липня 2017 року були оглянуті з копіюванням банкнот на окремих аркушах співробітниками правоохоронного органу під час НСРД огляду грошових коштів; 2) [PERSON] є особою, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа грошовими коштами у сумі 15000 гривень, які належать [PERSON] та до цього часу протиправно їх утримує; 3) шкода у сумі 12174 грн 61 коп. завдана саме майну [PERSON] та завдала таку шкоду саме відповідачка. 10 січня 2024 року позивач [PERSON] надав до суду відповідь на відзив (а.с. 145-148), у якій вказано, що твердження представника відповідачки про те, що вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 08 вересня 2021 року достеменно встановлено неотримання відповідачкою будь-яких грошових коштів від позивача в якості неправомірної вигоди, а даний вирок є виправдувальним, є хибними. Оскільки хоча вирок і є виправдувальним, однак у ньому містяться встановлені судом відомості про те, що 11 липня 2017 року близько 19 год 00 хв. у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідачка одержала від позивача частину обумовленої неправомірної вигоди у розмірі 15000 гривень (сторінка 2 Вироку), що підтверджує саме факт незаконного отримання відповідачкою грошових коштів від позивача. Що стосується, доказу по справі протоколу огляду грошових коштів від 09 липня 2017 року, вказує, що хоча даний протокол і був визнаний судом недопустимим доказом у кримінальній справі, однак відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України є допустимим, належним, достовірним доказами у даній цивільний справи та підтверджують, що грошові кошти належали йому. Таким чином, вважає, що представник відповідача дійшла помилкового висновку про те, що позивач нібито не надав суду належних та допустимих доказів того, що він був власником грошових коштів, відповідачка є особою, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа грошовими коштами, які належать йому та до цього часу протиправно їх утримує, шкода у сумі 12174 грн 61 коп. завдана саме його майну та завдала таку шкоду саме відповідачка. 09 січня 2024 року від представника відповідачки адвоката Чирки О.О. надійшли заперечення (а.с. 159-160), у яких вона вказує, що Фрунзівський районний суд Одеської області визнав недоведеним обвинувачення, яке було пред`явлене [PERSON] та його формулювання викладене на початку мотивувальної частини вироку. Тому твердження позивача про те, що «суд встановив факт отримання [PERSON] від [PERSON] 15000 грн у якості неправомірної вигоди» - є хибним намаганням спотворити виправдувальний вирок, що набрав законної сили. Зазначає, що на протязі всього часу досудового розслідування та судового розгляду у судах першої та апеляційної інстанції [PERSON] категорично заперечувала факт отримання від [PERSON] будь-якої суми грошей, у тому разі у вигляді неправомірної вигоди, та заперечує такий факт і зараз, під час розгляду цивільної справи. Стосовно намагань позивача довести право власності на грошові кошти, якими під час НСРД оперували працівники правоохоронних органів, шляхом надання до суду копій двох протоколів НСРД - протоколу огляду грошових коштів від 09 липня 2017 року та протоколу вилучення грошових коштів від 09 липня 2017 року, зазначає, що предметом спору в даній цивільній справі є не право власності позивача на грошові кошти у сумі 15000 грн (що залишається недоведеним), а факт неправомірного отримання [PERSON] вказаної суми, її незаконне утримання до сьогодні та спричинення матеріальної шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, з підстав викладених ним у позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачки - адвокат [PERSON] у судовому\~засіданні позов не визнала з посиланням на підстави зазначені нею в раніше поданих відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях. Просила відмовити в задоволені позову повністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання, не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази щодо обґрунтованості позовних вимог, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому ст.ст. 76-80 та 82 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достатності та достовірності, а також підстави звільнення від доказування. Згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 08 вересня 2021 (далі Вирок) (а.с. 59-74), який набрав законної сили 31 травня 2023 року [PERSON] визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю в її діянні складу кримінального правопорушення. Відповідно до вказаного вироку [PERSON] обвинувачувалась органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за наступних обставин. Так, представник фізичної особи підприємця « [PERSON] » - [PERSON] на початку грудня 2016 року (точна час та дата досудовим розслідуванням не встановлена), з метою отримання в користування земельної ділянки для будівництва магазину для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами, складів для їх зберігання і будівель для виробництва харчових напівфабрикатів на території смт Захарівка Захарівського району Одеської області звернувся до голови Захарівської селищної ради Одеської області [PERSON] . У подальшому [PERSON] , з метою одержання неправомірної вигоди від [PERSON] запропонувала останньому земельну ділянку орієнтовною площею 0,50 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка може бути передана в оренду лише після розроблення та затвердження детального плану території смт. Захарівка Одеської області. Крім того, [PERSON] обговорила з [PERSON] , що розроблення вказаного плану та подальше надання земельної ділянки в оренду можливе у разі надання їй неправомірної вигоди, яка складається з розрахунку 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень за прийняття та підписання рішень Захарівської селищної ради про надання дозволу на розроблення детального плану території в смт Захарівка та про розроблення вказаного плану. Також, [PERSON] повідомила останнього, що за затвердження завдання на розробку детального плану території для будівництва йому необхідно надати їй неправомірну вигоду у розмірі 30000 (тридцяти тисяч) гривень. У подальшому 11 липня 2017 року близько 19 години 00 хвилин у житловому будинку [ADDRESS] , [PERSON] одержано від [PERSON] частину обумовленої неправомірної вигоди у розмірі 15000 (п`ятнадцяти тисяч) гривень за прийняття та підписання рішень Захарівської селищної ради про надання дозволу на розроблення детального плану території в смт Захарівка Одеської області та про розроблення вказаного плану. Далі, у продовження вказаного злочинного умислу, 10 серпня 2017 року близько 08 години 25 хвилин, перебуваючи у житловому будинку за вказаною вище адресою [PERSON] одержала від [PERSON] другу частину раніше обумовленої неправомірної вигоди у сумі 30000 (тридцяти тисяч) гривень, після чого була затримана безпосередньо на місці злочину співробітниками правоохоронних органів. Так, в процесі розгляду кримінального провадження судом були досліджені надані стороною обвинувачення докази. Зокрема, старшим оперуповноваженим по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Одеській області, для отримання доказів злочинної діяльності та повного розкриття схеми, пов`язаної з вимаганням та одержанням неправомірної вигоди головою Захарівської селищної ради [PERSON] було вилучено у [PERSON] та оглянуто грошові кошти на загальну суму 15000 гривень номіналом по 500 гривень в кількості 30 купюр, про що складено протоколи вилучення грошових коштів від 09.07.2017 та огляду грошових коштів від 09.07.2017 (а.с. 61). Відповідно до протоколу вручення грошових коштів від 09.07.2017 та восьми аркушів копій всіх купюр складеного старшим оперуповноваженим по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Одеській області, заздалегідь оглянуті грошові кошти в загальній сумі 15000 гривень номіналом по 500 гривень в кількості 30 купюр, вручені [PERSON] для отримання доказів злочинної діяльності та повного розкриття схеми, пов`язаної з вимаганням та одержанням неправомірної вигоди головою Захарівської селищної ради [PERSON] , яка вимагає неправомірну вигоду у розмірі 15000 гривень від суб`єкта підприємницької діяльності за погодження питання виділення земельної ділянки (зв.а.с. 61). Згідно із протоколами вилучення грошових коштів від 09.08.2017 та огляду і помітки грошових коштів від 09.08.2017 складених старшим оперуповноваженим по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Одеській області, для отримання доказів злочинної діяльності та повного розкриття схеми, пов`язаної з вимаганням та одержанням неправомірної вигоди головою Захарівської селищної ради [PERSON] у [PERSON] було вилучено та оглянуто грошові кошти на загальну суму 30000 гривень номіналом по 500 гривень в кількості 60 купюр (зв.а.с. 61-а.с. 62). Відповідно до протоколу вручення грошових коштів від 09.08.2017 складеного старшим оперуповноваженим по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Одеській області, заздалегідь оглянуті грошові кошти в загальній сумі 30000 гривень номіналом по 500 гривень в кількості 60 купюр, вручені [PERSON] для отримання доказів злочинної діяльності та повного розкриття схеми, пов`язаної з вимаганням та одержанням неправомірної вигоди головою Захарівської селищної ради [PERSON] , яка вимагає неправомірну вигоду у розмірі 30000 гривень від суб`єкта підприємницької діяльності за погодження питання виділення земельної ділянки (а.с. 62). У ході досудового розслідування, під час огляду місця події 10 серпня 2017, а саме житлового будинку, який належить [PERSON] у останньої серед іншого були вилучені зазначені вище грошові кошти в загальній сумі 30000 гривень (протокол огляду місця події від 10.08.2017) (а.с. 60). Вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 08 вересня 2021 грошові кошти, які вилучені у [PERSON] під час огляду місця події 10.08.2017 в сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень повернуті [PERSON] (зв.а.с. 72). Позивач [PERSON] у своїй позовній заяві ставить питання про витребування з [PERSON] , в порядку ст. 387 ЦК України грошових коштів у розмірі 15000 гривень, які були передані позивачем [PERSON] у липні 2017 як перша частина неправомірної вигоди, однак згодом не були вилучені в ході досудового розслідування. Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року у справі № 766/4410/17 (провадження № 61-29040св18) вказано, що «відповідно до частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. При розгляді спорів про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути власник майна (фізичні, юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів), який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у володінні за законом або договором, зокрема на підставі цивільно-правових договорів (зберігання, майнового найму тощо), в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, установлених законом. Відповідачем у справах цієї категорії є особа, яка на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбачених законом, адміністративним актом чи договором». Пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) визначено, що відповідно до статті 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. У пункті 19 Постанови зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Отже, з огляду на викладене предметом доказування в даній справі є наявність у позивача права власності на спірне майно та незаконність володіння цим майном з боку відповідачки. Так, під час дослідження обставин справи при ухваленні вироку судом було встановлено, що грошові кошти у сумі 15000 гривень належали на праві власності [PERSON] , який їх надавав співробітникам оперативного підрозділу СБУ для викриття [PERSON] у скоєнні злочину. Разом з тим, у вказаному вироку суду залишився невстановлений факт того, що відповідачка отримувала від позивача грошові кошти у сумі 15000 гривень. Крім цього, факт отримання будь-яких коштів, в тому числі 15000 гривень від позивача, також заперечувався самою [PERSON] під час розгляду кримінального провадження. Крім цього, суд не бере до уваги доводи позивача зазначені ним у відповіді на відзив відносно того, що вироком суду (сторінка вироку 2) встановлений факт отримання відповідачкою від нього грошових коштів у сумі 15000 гривень, оскільки в даному випадку у вказаній частині вироку (сторінка 2) судом було викладено виключно формулювання обвинувачення, яке пред`являлося особі органом досудового розслідування. За таких обставин, доказів того, що [PERSON] отримувала від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 15000 гривень матеріали справи не містять. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного наявного в матеріалах справи доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку вимога позивача про витребування від відповідачки грошових коштів у сумі 15000 гривень задоволенню не підлягає, з підстав відсутності належних та допустимих доказів того, що вказані грошові кошти знаходяться у відповідачки. Також, оскільки судом не встановлено порушень відповідачкою майнових прав позивача стосовно належних йому грошових коштів у сумі 15000 гривень, не підлягає задоволенню і похідна вимога щодо відшкодування на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України матеріальної шкоди у вигляді інфляційних збитків у розмірі 12174 гривень 61 копійка. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22) вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Згідно із постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22) відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначив, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Водночас суд зазначає, що під час ухвалення вироку, судом досліджені додані за клопотанням сторони захисту різні вироки судів першої інстанції, де [PERSON] фігурував у якості свідка-заявника або потерпілого, який неодноразово провокував службових осіб на скоєння посадових злочинів було встановлено, що позивач мав неодноразовий та систематичний досвід участі в таємних операціях (а.с. 67). З вироку суду встановлено, та не заперечувалося [PERSON] в позовній заяві, що він як представник фізичної особи підприємця « [PERSON] » звернувся із заявою на ім`я заступника начальника управління по розслідуванню кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури і процесуального керівництва прокуратури Одеської області [PERSON] про прийняття мір до Захарівського селищного голови [PERSON] , яка вимагала в нього неправомірну вигоду (а.с. 59 - зв.а.с. 60). 03 лютого 2017 року на підставі заяви позивача було зареєстровано в ЄРДР кримінальне провадження № 42017160000000103 щодо відносно [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Як вбачається з вироку Фрунзівського районного суду від 08 вересня 2021 року за участі позивача проводились слідчі дії в рамках зазначеного вище кримінального провадження. Зокрема для отримання доказів злочинної діяльності та повного розкриття схеми, пов`язаної з вимаганням та одержанням неправомірної вигоди головою Захарівської селищної ради [PERSON] органами слідства в [PERSON] було вилучено, оглянуто та вручено йому грошові кошти на загальну суму 15000 гривень номіналом по 500 гривень в кількості 30 купюр та грошові кошти на загальну суму 30000 гривень номіналом по 500 гривень в кількості 60 купюр (протоколи вилучення грошових коштів від 09.07.2017, огляду грошових коштів від 09.07.2017, вручення грошових коштів від 09.07.2017, протоколи вилучення грошових коштів від 09.08.2017, огляду та помітки грошових коштів від 09.08.2017, вручення грошових коштів від 09.08.2017). В ході контролю за вчиненням злочину працівниками правоохоронних органів також було заздалегідь використано ідентифіковані (помічені) засоби, а саме грошові кошти у сумі 30000 гривень номіналом по 500 гривень в кількості 60 купюр, які належали [PERSON] та передавались ним органу слідства для проведення слідчої дії (протокол огляду та помітки грошових коштів від 09.08.2017). Відповідно до\~ст.\~275\~КПК України\~під час\~проведення негласних\~слідчих (розшукових)\~дій слідчий\~має право\~використовувати інформацію,\~отриману внаслідок\~конфіденційного співробітництва\~з іншими\~особами,\~або залучати\~цих осіб\~до проведення\~негласних слідчих(розшукових) дій у випадках, передбачених цим Кодексом. Під конфіденційним співробітництвом розуміється, що існують негласні відносини, що встановлюються уповноваженими органами з повнолітньою дієздатною особою громадянином України, іноземцем або особою без громадянства) і на засадах добровільності та конспіративності використовуються для вирішення завдань кримінального провадження. Слідчий має право використовувати інформацію, отриману від осіб, з якими встановлено конфіденційне співробітництво під час проведення НСРД, або залучати їх до проведення таких дій. Згідно ст. 13 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» особа, яка залучається до виконання завдань оперативно-розшукової діяльності, перебуває під захистом держави. У разі виникнення загрози життю, здоров`ю або майну особи, яка залучається до виконання завдань оперативно-розшукової діяльності, її захист забезпечується в порядку, передбаченому частиною третьою статті 12 цього Закону. З системного аналізу вказаних вище норм кримінального законодавства вбачається, що з моменту повідомлення позивачем про злочин, між ним та правоохоронними органами виникли відносини, які регулюються спеціальним законодавством, пов`язаним з правоохоронною діяльністю. Отже, саме в межах таких відносин, позивачем були передані грошові кошти (15000 грн та 30000 грн) правоохоронному органу для фіксації злочинної діяльності голови Захарівської селищної ради Одеської області [PERSON] . Відповідно до ч. 6 ст. 246 та ч. 1 ст. 275 КПК за рішенням прокурора та слідчого під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій можуть бути залучені особи, зокрема, які діють у режимі конфіденційного співробітництва. З вироку Фрунзівського районного суду Одеської області від 08 вересня 2021 року вбачається, що [PERSON] не було залучено прокурором до проведення негласних слідчих (розшукових) дій, як особу, яка залучена до їх проведення, як передбачено ч. 6 ст. 246, ч. 1 ст. 275 КПК, про що свідчить відсутність постанови про залучення його до конфіденційного співробітництва та участі у проведенні негласних слідчих (розшукових) дій, а також відсутність його заяви про надання добровільної згоди на залучення до проведення негласних слідчих (розшукових) дій. Разом з тим, судом встановлено використання в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 42017160000000103 від 03 лютого 2017 року грошових коштів, які належали позивачу, тобто кошти були передані позивачем органам слідства, а вже після цього такі кошти мали використовуватись для отримання доказів злочинної діяльності голови Захарівської селищної ради Одеської області [PERSON] . Матеріалами цивільної справи не містять доказів того, що [PERSON] звертався до правоохоронних органів з приводу повернення йому грошових коштів у сумі 15000 гривень. За таких обставин суд дійшов до висновку, що матеріальні втрати позивача відбулись у зв`язку із залученням особистих коштів під час здійснення досудового розслідування, а тому між ним та правоохоронним органом виникли правовідносини, що стосуються отримання грошових коштів у сумі 15000 гривень. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed