Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

30 жовтня 2023 року позивач [PERSON] засобами поштового зв`язку звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд: 1) Розірвати шлюб, між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18 серпня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 916; 2) Залишити позивачу прізвище « [PERSON] »; 3) Стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення сином повноліття; 4) Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; 5) Покласти на відповідача судові витрати у справі. В обґрунтування позову вказувала, що 18 серпня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, у якому [INFO] народився син [PERSON] , який проживає з нею. Причиною подачі позовну стало відмінність поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства та можливість відповідача сплачувати аліменти в передбаченому законом розмірі. Судом зроблено запит щодо реєстрації місця проживання відповідача до ГУДМС України в Чернівецькій області, проте станом на 10 січня 2024 року відповідь до суду не надійшла, незважаючи на отримання запиту 06 грудня 2023 року. 06 листопада 2024 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Судом зроблено запит щодо реєстрації місця проживання відповідача до ГУДМС України в Чернівецькій області, проте станом на 10 січня 2024 року відповідь до суду не надійшла, незважаючи на отримання запиту 06 грудня 2023 року. Ухвалою суду від 10 січня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Розгляд справи призначено на 07 лютого 2024 року. Через неможливість явки позивача в судове засідання, призначене на 07 лютого 2024 року, останнє судом відкладено та повторно призначено на 12 лютого 2024 року. 12 лютого 2024 року на адресу суду надійшла заява від позивача про розгляд справи за її відстуності, підтримання позовних вимог у повному обсязі. 12 лютого 2024 року на адресу суду надійшла заява від відповідача про розгляд справи за його відстуності, визнання позовних вимог у повному обсязі. За таких обставин суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у справі за наявними матеріалами справи. Фіксування судового засідання у справі не проводилося відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2012 року. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який зареєстрований за однією адресою з позивачем. Адреса реєстрації відповідача є відмінною від реєстрації позивача з сином. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. В частині позовної вимоги щодо розірвання шлюбу: Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу розірвання шлюбу. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст. 142 ЦПК України, при визнані відповідачем позовних вимог, суд стягує з останнього на користь позивача 50 відсотків від сплаченого нею судового збору за подання позову до суду з одночасним поверненням позивачу 50 відсотків від сплаченого нею судового збору з державного бюджету. В частині позовної вимоги щодо стягнення аліментів: Відповідно до вимог статті 180 Сімейного кодексу (СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України) . Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припала на дитину, яка досягла повноліття. Приписами ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи наявність визначеного законом обов`язку обох батьків утримувати власних дітей, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову (30 жовтня 2023 року) і до досягнення сином повноліття. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.2 ст.142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку судового розгляду, суд стягує з нього 50 відсотків від розміру судового збору. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 50 % судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою в дохід держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved