Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нессо» (далі - ТОВ «Нессо», Товариство) про стягнення безпідставно стягнутих грошових коштів у розмірі 21954 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. (далі - приватний нотаріус КМНО Кригорян Д.Г.) було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1794 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Нессо» заборгованість за договором №200928-26702-1 від 28.09.2020 в розмірі 21954 грн. На виконання зазначеного виконавчого напису 24.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Єфіменком Д.О. було відкрито виконавче провадження, а 30.03.2021 винесено постанову про арешт коштів позивача. Не погодившись із вказаним вище виконавчим написом нотаріуса, [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання його таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 квітня 2021 року по справі №760/9993/21 було вжито заходів забезпечення позову та зупинено стягнення у виконавчому провадженні [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №1794, вчиненого 16.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. Проте, 27.04.2021 з банківського рахунку позивача було стягнуто 24643,40 грн, куди також увійшли виконавчий збір та витрати на виконавче провадження. З Єдиного реєстру приватних виконавців України позивачу також стало відомо, що діяльність приватного виконавця м.Києва Єфіменка Д.О. станом на момент звернення до суду із цим позовом була зупинена. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 червня 2022 року, ухваленим по справі №760/9993/21, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1794, вчинений приватним нотаріусом КМНО Григорян Д.Г. 16.03.2021 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» в розмірі 21954 грн. Таким чином, оскільки вказаний вище виконавчий напис нотаріуса було визнано таким, що не підлягає виконанню, відповідно відстала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача унаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з його виконанням. У зв`язку із наведеним, позивач, посилаючись на положення статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив суд стягнути із відповідача на його користь безпідставно отримані кошти у загальному розмірі 21954 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2023 для розгляду цивільної справи №760/4098/23 визначено суддю Солом`янського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. Відповідач ТОВ «Нессо» належним чином повідомлялось судом про розгляд даного провадження шляхом направлення на його адресу рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням копій ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з доданими до неї документами. Проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку направлена судом поштова кореспонденція була повернута на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (штрих-код 0311332004030). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. За правилами частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відтак, оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд виходить з наступного. Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. При цьому, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Так, з матеріалів справи убачається, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 червня 2022 року, ухваленим по справі №760/9993/21, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1794, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діани Гагіківни 16.03.2021 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» в розмірі 21954 грн. Вказане судове рішення було ухвалено у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (змінено назву на ТОВ «Нессо»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Єфіменко Денис Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Тобто, зазначене судове рішення ухвалене судом у справі між тими самими сторонами, воно набрало законної сили у встановленому законом порядку, а відтак у розумінні частини четвертої статті 82 ЦПК України має преюдиційний характер відносно даної справи, що розглядається. Згідно описової та мотивувальної частини вказаного рішення суду убачається, що в ході розгляду судової справи №760/9993/21 судом було встановлено, що 16.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. вчинено виконавчий напис №1794, за яким було стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» заборгованість за кредитним договором від 28.09.2020 р. №200928-26702-1 за період 01.10.2020 по 25.02.2021 р.р. у розмірі 21004 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 4000 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 17004 грн. 24.03.2021 постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Єфіменка Д.О відкрито виконавче провадження [NUMBER] на підставі виконавчого напису №1794, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. 16.03.2021 р. 22.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (ЄРПОУ 41146462) змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «НЕССО» (ЄРПОУ 41146462). Як убачається з наявної у матеріалах справи копії виписки з банківського рахунку позивача, відкритого у ПАТ КБ «ПриватБанк», за період з 01.04.2021 по 01.07.2021, 27.04.2021 з рахунку [PERSON] № [NUMBER] було списано 24643,40 грн. на рахунок Приватного виконавця Єфіменка Д.О. З відомостей Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень убачається, що виконавче провадження [NUMBER] значиться завершеним. Звертаючись до суду із позовом у цій справі, позивач посилався на те, що попри постановлену Солом`янським районним судом міста Києва ухвалу від 23 квітня 2021 року про забезпечення позову у справі №760/9993/21, з його банківського рахунку були списані грошові кошти в розмірі 24643,40 грн. на рахунок приватного виконавця, який виконував вказаний вище виконавчий напис нотаріуса, в подальшому був визнаний таким, що не підлягає виконанню. Вказував, що до суми списаних грошових коштів також увійшли виконавчий збір та витрати на виконавче провадження. У зв`язку із цим, він змушений був звернутися до суду із позовом цій справі про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів, які були стягнуті приватним виконавцем в ході виконання виконавчого напису №1794, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Григорян Діаною Гагіківною 16.03.2021 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (нова назва - ТОВ «Нессо») в розмірі 21954 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18. Враховуючи вищевикладене, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Тому, відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved