Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15.02.2016 виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 11. Також, просила прізвище на дошлюбне не змінювати, судові витрати з відповідача не стягувати. На обґрунтування\~позову [PERSON] зазначила,\~що вона перебуває у шлюбі з [PERSON] з 15.02.2016. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне, повсякденне життя, несумісність характерів, відсутність між ними взаєморозуміння. Неодноразові спроби зберегти шлюб не надали позитивного результату. Подальше збереження шлюбу неможливе, а звернення до суду з цим позовом було погоджено з відповідачем. Діти проживають разом з нею, та після розірвання шлюбу залишаються проживати разом з нею. Спір про поділ майна у цій справі відсутній. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.12.2023 прийнято позовну\~заяву та\~відкрито провадження\~у справі\~у порядку\~спрощеного позовного\~провадження з\~повідомленням учасників\~справи,\~призначено справу\~до розгляду\~у відкритому\~судовому засіданні\~в залі\~суду на 11.01.2024. 11.01.2024 у зв`язку з першою неявкою відповідача відкладено судовий розгляд. 07.02.2024 належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Також, зазначила, що спору про поділ майна та визначення місця проживання неповнолітніх дітей у цій справі не має. Відповідач [PERSON] \~засобами телефонного\~зв`язку повідомив\~про неможливість\~прибуття до\~суду,\~оскільки перебуває\~за межами\~території України,\~просив проводити\~судовий розгляд\~за його\~відсутності,\~позовні вимоги\~визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними свідоцтва\~про шлюб\~Серія [NUMBER] ,\~копій свідоцтв\~про народження\~Серія [NUMBER] \~(повторне),\~та Серія\~ [NUMBER] \~підтверджується,\~що сторони\~перебувають в\~зареєстрованому шлюбі\~з 15.02.2016,\~мають спільних\~дітей: дочку [PERSON] ,\~ [INFO] ;\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] (а. с. 8-10). З копії паспорта Серія [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5, 6). З Довідки відділу центру надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 01-21/1710 від 11.12.2023 вбачається, що відповідач [PERSON] не зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 15). Таким чином, під час вирішення питання про відкриття провадження у справі було вирішено вважати, що в позовній заяві вказане останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом № 11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно до частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідністю зі статтею 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З позовної заяви слідує, що після фактичного припинення сторонами шлюбних стосунків подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Відповідачем зазначені обставини не заперечувалися. За змістом встановлених судом обставин, фактично сторони припинили шлюбні стосунки, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Спору про поділ майна та визначення місця проживання дітей між сторонами у цій справі немає. Відповідач [PERSON] визнав позов до початку розгляду справи по суті, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, питання щодо розподілу судових витрат суд не вирішував.

Outcome: approved