Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

У грудні 2023 року Акціонерне товариство «АКЦЕНТ- БАНК» (скорочена назва АТ «А-БАНК») звернулось до суду із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути на свою користь із [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 11.06.2018 року станом на 03.10.2023 у розмірі 35372 грн. 52 коп., а також сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн. 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.06.2018 року [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач, підписавши Анкету-Заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті https://a-bank/com/ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується його підписом у заяві. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов вказаного кредитного договору станом на 03 жовтня 2023 року заборгованість по поверненню кредиту становить 35372 грн. 52 коп., з яких: - заборгованість за кредитом - 20197 грн. 73 коп., - заборгованість за відсотками - 15174 грн. 79 коп. Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу SMS-повідомлень та дзвінків з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «А-БАНК». Посилаючись на наведені обставини та положення ст. ст. 525, 526, 527, 530, ч.1 ст. 598, ст.ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, ст.ст. 629, 1050, 1054 ЦК України, просить стягнути на свою користь із відповідача вказану суму заборгованості. Ухвалою судді Погребищенського районного суду Вінницької області від 08.12.2023 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 42, 43). Виходячи із положень ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України відзиву до суду не подав, а тому суд ухвалює рішення на підставі доказів, наданих позивачем. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що 19 грудня 2017 року, а не 11.06.2018 року, як вказано у позовній заяві (а.с. 1), відповідачем [PERSON] підписано Анкету - Заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг А-Банку без зазначення інформації про використання кредитної картки, виду послуги та бажаного розміру кредитного ліміту, із зазначенням про згоду позичальника про ознайомлення з договором про надання банківських послуг (а.с. 7). Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.06.2018 року, укладеним між АТ «АКЦЕНТ БАНК» та клієнтом [PERSON] , станом на 03.10.2023 року за останнім рахується заборгованість в сумі 35372 грн. 52 коп., з яких: - 20197 грн. 73 коп. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); - 00 грн. 00 коп. - залишок заборгованості за тілом кредиту; - 20197 грн. 73 коп. - залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений); - 15174 грн. 79 коп. - залишок заборгованості за процентами; - 00 грн. 00 коп. - залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість; - 15174 грн. 79 коп. - залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість. При цьому із розрахунку заборгованості клієнта [PERSON] за договором № б/н від 11.06.2018 року убачається, що до 11 червня 2018 року жодних коштів відповідач не отримував, а станом на 11 червня 2018 року у графі розрахунку «залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)» вказано - 0,00 грн. (а.с. 5, 6) Також до матеріалів позовної заяви банком надана підписана 11.06.2018 року позичальником копія Паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», яка містить умови кредитування за двома різними типами кредитного продукту, а саме: картка «Універсальна» та картка «Універсальна Gold», без зазначення конкретного обраного відповідачем кредитного продукту, як в цьому паспорті, так і в окремому документі. Натомість зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації наведеної у цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Дата надання інформації 11.06.2018, ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.07.2018. Також зазначено, що при цьому відповідачем підтверджено отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних відповідачем умов кредитування, підтверджено отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації. Зміст означеного Паспорту споживчого кредиту по суті є інформацією, у якій перелічені фінансові умови надання платіжних карток «Універсальна», «Універсальна Gold» з отриманням для використання кредитного ліміту коштів до 50000 грн. 00 коп., строком кредитування 240 місяців, метою отримання кредиту - на споживчі цілі, зі сплатою за їх користування процентів за розмірами базових процентних ставок відповідно: - 3,9% в місяць (46,8% річних) для картки «Універсальна»; - 3,7 % в місяць (44,4% річних) для картки «Універсальна Gold»; - 58,23% річних - реальна річна процентна ставка для картки «Універсальна»; - 56,44% річних - реальна річна процентна ставка для картки «Універсальна Gold»; - 7,8% у місяць для картки «Універсальна», 7,4 % у місяць для картки «Універсальна Gold» при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту. Членський внесок за участь у GoldКлубі на місяць для картки «Універсальна Gold» - 20 грн. 00 коп. на місяць. Загальні витрати за кредитом - 85459 грн. 96 коп. - розраховано, виходячи з суми кредитного ліміту 25000 грн. 00 коп., погашення якого відбулось мінімальними обов`язковими платежами - для картки «Універсальна». Загальні витрати за кредитом - 95561 грн. 72 коп. - розраховано, виходячи з суми кредитного ліміту 25000 грн. 00 коп., погашення якого відбулось мінімальними обов`язковими платежами - для картки «Універсальна Gold». При цьому має місце позначка, що ця інформація у Паспорті споживчого кредиту зберігає чинність та є актуальною до 01 липня 2018 року, у якій одночасно міститься застереження, що умови договору про споживчий кредит, який буде обраний позичальником, можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та залежатимуть від проведеної оцінки кредитоспроможності споживача (а.с. 8). Відповідно до копії довідки АТ «Акцент-Банк» [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER] та були видано наступні картки № [NUMBER] зі строком дії до серпня місяця 2021 року, № [NUMBER] зі строком дії до грудня місяця 2024 року (а.с. 17). Згідно з копією довідки за лімітами АТ «Акцент Банк» клієнту [PERSON] на підставі кредитного договору б/н від 11.06.2018 за період з 11.06.2018 по 03.10.2023 встановлювалися наступні ліміти: -11.06.2018 - 0.00 грн., вид операції - встановлення, ініціатор - клієнт; -18.09.2018 - 10000 грн., вид операції - збільшення, ініціатор - банк; -18.09.2018 - 10000 грн., вид операції - збільшення, ініціатор - клієнт; -22.11.2018 - 13000 грн., вид операції - збільшення, ініціатор - банк; -05.03.2019 - 16000 грн., вид операції - збільшення, ініціатор - банк; -29.05.2023 - 20197 грн., вид операції - зменшення, ініціатор - банк; -25.08.2023 - 20200 грн., вид операції - зменшення, ініціатор - банк (а.с. 18). Згідно з вимогами ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст.ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. На підтвердження того, що між банком і відповідачем було укладено договір б/н від 11.06.2018 року про надання кредиту позивачем надано в якості письмового доказу анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, (яка разом з Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, становлять договір про надання банківських послуг), яка підписана 19 грудня 2017 року від імені відповідача [PERSON] (а.с. 8). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається із Анкети-заяви, у ній зазначені персональні дані відповідача щодо дати народження, адреси реєстрації та проживання, реквізитів паспорту громадянина України, ІПН, а також міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з договором про надання банківських послуг та погодився з ним, а також з тим, що він згоден отримати екземпляр договору про надання банківських послуг шляхом самостійного його роздрукування з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Також позичальник висловив свою згоду, що дана заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг у А-Банку, яка разом з Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, становлять договір про надання банківських послуг. Вказана Анкета-заява підписана 19 грудня 2017 року позичальником та представником банку (а.с. 8). Натомість, Анкета-заява не містить жодних даних про те, яку саме картку отримав відповідач, строк її дії, та розмір наданого кредиту. Також не вказано будь-яких відомостей про номер карткового рахунку, дати вручення картки відповідачу, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим договором та наданим розрахунком заборгованості. Про вид картки не вказано і в самій позовній заяві. Крім того, із даної анкети-заяви вбачається, що договір про надання банківських послуг відповідачу не видавався. Також позивачем до позову додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» та Витяг з Умов, та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщених на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» щодо Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», які не містять відомостей щодо того, яку саме картку видано відповідачу, а також підпису останнього (а.с. 19-26). Про вид картки не вказано і в самій позовній заяві, а тому суд позбавлений можливості встановити, яким чином вказана Анкета-заява стосується кредитного договору № б/н від 11.06.2018 року. Крім того, із Анкети-заяви, підписаної 19.12.2017 року, вбачається, що договір про надання банківських послуг відповідачу не видавався (а.с. 8), а з наданої позивачем довідки за картками про відкриття відповідачу рахунку № [NUMBER] та надання йому карток № [NUMBER] строком дії до серпня місяця 2021 року, № [NUMBER] строком дії до грудня 2024 року (а.с. 17), не вбачається яким чином вони стосуються Анкети-заява від 19.12.2017 року та кредитного договору від 03.10.2018 року, а також довідки за лімітами (а.с. 18). Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, яким чином стосується кредитного договору № б/н від 11.06.2018 року та Анкети-заяви відповідача від 19.12.2017 року довідка за лімітами кредитного договору б/н (внутрішньобанківський референт SAMABWFC00001595600) від 11.06.2018 року (а.с. 18). Інших доказів позивачем на підтвердження того, що відповідачем отримано кредитну картку за вказаним кредитним договором, суду не надано. Суд також акцентує увагу на тому, що надані Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Такого висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 Приписами частин 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Суд також звертає увагу на ту обставину, що у Анкеті-заяві позичальника від 19.12.2017 року, процентна ставка не зазначена, а також, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 7). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщений на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщений на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» щодо Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», як невід`ємні частини спірного договору. В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms), неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період із часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Крім того, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більш співвідносно з конкретним видом кредитного договору. До того ж, суд звертає увагу на те, що у Резолюції Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано принципи для захисту інтересів споживачів. Разом з цим, Верховний Суд у своїй постанові від 03 липня 2017 року у справі № 342/180/17 вказав на те, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більш співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Відтак, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Акцент-Банк» дотримався вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщений на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщений на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» щодо Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.06.2018 року шляхом підписання заяви-анкети 19.12.2017 року. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та унеможливив покладання на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, роздруківка із сайту банку позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Також суд не приймає до уваги наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта» за підписом відповідача від 11 червня 2018 року (а.с. 8), оскільки він містить загальну інформацію щодо кредитного продукту Картка «Універсальна» та Картка «Універсальна Gold», яка є актуальною до 01 липня 2018 року та, яка, в свою чергу, не відомо яким чином стосується кредитного договору б/н від 11 червня 2018 року та анкети-заяви відповідача від 19 грудня 2017 року. Таким чином, підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту може свідчити лише про намір споживача укласти певний вид договору з банком у майбутньому, тобто після 11 червня 2018 року, а не про підтвердження факту договірних відносин, що існували до цієї дати, тобто з 19 грудня 2017 року, а саме з дати підписання анкети-заяви (а.с. 7). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545 сво 20), при цьому відступивши від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569 св 20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573 св 20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707 св 19). Приписами п. 336 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, визначено, що первинні документи і додатки до них це документи, що фіксують факт виконання господарських операцій і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах. До них відносяться: касові, банківські документи, ордери, повідомлення банків і переказні вимоги, виписки банків, корінці квитанцій, банківських чекових книжок, наряди на роботу, акти про приймання, здавання і списання майна й матеріалів, квитанції і накладні з обліку товарно-матеріальних цінностей, рахунки-фактури, авансові звіти тощо. Так, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунок заборгованості за договором від 11 червня 2018 року, укладеним між позивачем та відповідачем, з якого не вбачається, яким чином він стосується кредитного договору № б/н від 11 червня 2018 року та анкети-заяви від 19.12.2017 року. Також даний розрахунок не містить відомостей щодо дати та суми фактично наданого кредиту відповідачу (а.с. 5, 6). Разом з тим, позивачем у позовній заяві зазначено, що розрахунок заборгованості відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги (а.с. 2). При цьому, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, останнім здійснювалися нарахування відповідачу відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом у період часу з 30.04.2019 року по 31.08.2023 року в загальному розмірі 15174 грн. 79 коп., які, відповідно до наданих суду документів, не погоджені з відповідачем, оскільки у анкеті-заяві позичальника від 19 грудня 2017 року відсутні умови про встановлення розміру відсотків за користування кредитом. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що розрахунок заборгованості, що наданий позивачем на обґрунтування позовних вимог, є неналежним доказом для підтвердження позовних вимог, а тому суд не приймає його до уваги. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено факту погодження між сторонами умов кредитного договору, в тому числі щодо розміру тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, а також строку дії такого договору, а наданий позивачем розрахунок не може слугувати підтвердженням укладення кредитного договору, оскільки по суті є лише письмовим обґрунтуванням заявлених вимог. Таким чином, суд вважає не доведеним погодження між сторонами розміру відсотків, під які видавався кредит, у зв`язку із чим позовні вимоги АТ «Акцент-Банку» в частині стягнення заборгованості за відсотками з цих підстав не підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20197 грн. 73 коп. суд додатково зазначає наступне. Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про платіжні системи» платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для лініювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Тобто, використання платіжної картки можливе лише за наявності відкритого рахунку. Так, позивачем на підтвердження своїх вимог щодо користування відповідачем кредитними коштами позивача за договором № б/н від 11 червня 2018 року та наявності у останнього заборгованості за ним надано суду Виписку по картці відповідача [PERSON] , рахунок [NUMBER] , за період з 11 червня 2018 року по 10 жовтня 2023 року, сума витрат за період - 93686 грн. 01 коп., сума зарахувань за період - 59033 грн. 15 коп., сума комісій - 1096 грн. 49 коп., сума кешбеку - 4 грн. 09 коп. (а.с. 9-16). Вказана виписка є первинним банківським документом, а тому може бути належним доказом у справі. Однак, суд не приймає її до уваги з огляду на наступне. Так, вищезазначена Виписка по картці не містить інформації щодо встановлення відповідачу кредитного ліміту, тобто надання останньому кредитних коштів за вказаним кредитним договором від 11 червня 2018 року, а також відомостей щодо його зміни (збільшення/зменшення кредитного ліміту). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Виписка по картці відповідача [PERSON] , що надана позивачем на обґрунтування позовних вимог, є неналежним доказом для підтвердження позовних вимог, а тому суд не приймає її до уваги. Таким чином, позивач не надав суду у якості доказу належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів на підставі наданої Анкети-заяви від 19 грудня 2017 року на відповідний рахунок відповідача, та згідно із яким можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу саме як кредитні кошти, підтвердив факт користування вказаними кредитними коштами відповідачем, а також можна було б встановити суму, яку відповідач сплатив/перерахував позивачу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Більш того, позивачем у позовній заяві навіть не зазначена сума наданого кредиту відповідачу. Тобто позивачем не надано суду жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження того, що ним було надано вказані кредитні кошти відповідачу, так і того, що останній ними користувався та має заборгованість перед позивачем. При цьому з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11 червня 2018 року, який надано позивачем, вбачається, що станом на 03 жовтня 2023 року у відповідача загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 20197 грн. 73 коп., залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений) також становить 20197 грн. 73 коп., при цьому загальний залишок заборгованості за процентами 15174 грн. 79 коп., та залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість також 15174 грн. 79 коп. (а.с. 5,6). Разом з цим, позивачем не розкрито таке поняття як «прострочена» заборгованість за наданим тілом кредиту та «проценти на прострочену заборгованість», їх правову природу та підстави нарахування не передбачені самими Умовами та Правилами надання банківських послуг, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити відмінності між термінами і поняттями «тіло кредиту» та «прострочене тіло кредиту», «проценти на поточну заборгованість» та «проценти на прострочену заборгованість», що, з урахуванням принципу юридичної визначеності, виключає підстави для покладення на споживача банківських послуг обов`язку по його поверненню. Крім того, з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11 червня 2018 року, який надано позивачем, вбачається, що відповідачем у період часу з 11 червня 2018 року по 31 серпня 2023 року сплачено суму погашення за кредитним договором у розмірі 57181 грн. 40 коп. (а.с. 5,6). Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позивачем не надано суду жодних належних, достатніх та допустимих доказів наявності у відповідача заборгованості за тілом кредиту та обґрунтувань (підстав) для її нарахування. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд вважає, що наданими доказами позивач не довів підстав для задоволення заявлених ним вимог про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 11 червня 2018 року, через що у задоволенні позову слід відмовити. Частиною 1 ст.141 ЦПК України урегульовано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, сплачений позивачем судовий збір за пред`явлення даного позову, слід залишити за ним.

Outcome: dismissed