Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

[PERSON] 01.12.2023 звернувся до Долинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування: Служба у справах дітей Вигодської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить: позбавити відповідачку - [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] [INFO] ; стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 всіх її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 21 вересня 2019 року між ним, [PERSON] , позивачем по справі, та відповідачкою, [PERSON] , був укладений шлюб. В них з відповідачкою [INFO] народився син- [PERSON] . В липні 2022 року вони разом з відповідачкою та сином переїхали жити з Хмельницької області в квартиру його батька в с. Мала Тур`я, Калуського району Івано-Франківської області, де проживали разом з відповідачкою і сином до січня 2023 року. На перших порах в них була нормальна сім`я, але згодом, у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя та сімейні відносини в них з відповідачкою, почали виникати постійні конфлікти та сварки. Вона почала нехтувала сімейними цінностями, не приділяла достатньої уваги вихованню їх спільного сина, а з січня 2023 року взагалі залишила сім`ю і виїхала проживати в Хмельницьку область. З того часу сина вона бачила не більше 3-х разів, бо за останніх 10 місяців лише тричі приїжджала до них і то лише щоразу на кілька годин. З січня 2023 року вона лише періодично дзвонить, повертатись до сім`ї не має наміру, про що сама неодноразово йому говорила. Отже, вже протягом 10-ти місяців відповідачка ніяким чином не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, не проявляє заінтересованості в подальшій долі сина, не спілкується з сином , що необхідно для його нормального самоусвідомлення, не дбає про розумово-освітній розвиток дитини, яку в такому віці необхідно вчити говорити, розширювати знання і світогляд, згодом - вивчати букви для читання, більше як пів року не надає дитині жодної матеріальної допомоги. За таких обставин, всі ці обов`язки щодо їх сина доводиться виконувати йому самостійно. За вказаних обставин, вважає, що лише юридична наявність відповідачки, як матері, не приносить користі, а хіба що шкодить інтересам сина. Наприкінці жовтня 2023 року він подав позов про розірвання шлюбу. Рішенням Долинського районного суду від 21.11.2023, їх шлюб розірвано. Оскільки ситуація на краще в їх сім`ї не змінилась, а стала ще гіршою: сім`ї як такої в них із відповідачкою вже нема після розірвання шлюбу, тому звертається до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо їх сина [PERSON] . Він з сином переселились з Малої Турі в с. Сенечів у його власний будинок, бо там в нього появилась нова можливість заробити кошти, щоб забезпечувати дитину. З того часу вони з сином проживають в Сенечові, відповідачці це відомо, вона навіть одного разу до них приїжджала, ніби до дитини, але не принесла дитині ні одягу, ні необхідних харчів, навіть цукерка. З дитиною побула не більше 10 хвилин, поїхала і з того часу їм навіть не подзвонила по теперішній час. Вище вказані обставини свідчать про те, що відповідачка свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, а її лише юридична наявність, як матері, лише шкодить інтересам їх сина. Знаючи, що син потребує постійної матеріальної допомоги та нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, відповідачка не цікавиться, ні вихованням дитини, ні його матеріальним забезпеченням, то зазначені факти можна розцінювати як свідоме ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків. Оскільки, відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї дитини, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не надає матеріальної допомоги на його утримання, то всі питання щодо виховання сина вирішуються ним особисто без участі з боку відповідачки. Вважає, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідачки і підставою для позбавлення її батьківських прав. Крім того, він переконаний, що поведінка і її відношення до дитини в майбутньому не зміняться. Вважає також, що позбавлення батьківських прав відповідачки в першу чергу відповідати інтересам їх сина. Він усвідомлює, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом щодо одного з батьків, який нехтує своїми обов`язками щодо виховання дитини. Проте, вважає, що в кожному випадку суд має розглядати питання індивідуально, виходячи з фактичних обставин справи. Відповідачка вже більше ніж пів року (фактично 10 місяців) не цікавиться дитиною, взагалі не допомагає синові матеріально. Навіть зважаючи на те, що дитина ще маленька (ще не має 2-х років), але враховуючи всі вищевказані обставини, вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідачки її батьківських прав, що також не тільки не обмежить права сина, а навпаки буде в його інтересах. На даний час він самостійно матеріально забезпечує сина, в цьому йому допомагають його батьки. Відповідачка не є інвалідом, вона працездатна особа, має постійну роботу, але своїй дитині допомагати не хоче, майже всі зароблені кошти відповідачка використовує на власні потреби. Всупереч вимогам Закону, відповідачка, ухиляється від виконання свого обов`язку, що зокрема виявляється як у відсутності матеріального утримання їх сина, так і в відмові від участі у його вихованні. Отже вона не виконує покладені на неї Законом обов`язки щодо виховання та матеріального забезпечення дітей. Як йому відомо, аліменти відповідачка нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводяться, тому може надавати фінансову допомогу синові (а.с.1-4). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2023, цивільна справа № 343/3063/23 про позбавлення батьківських прав передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.24). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 343/3063/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування: Служба у справах дітей Вигодської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Призначено підготовче судове засідання. Визначено відповідачці п?ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачці, що згідно ст. 193 ЦПК України, вона має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (а.с.26). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27.12.2023 закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування: Служба у справах дітей Вигодської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.32) . Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Кажук В.Б. (ордер серії АТ №1054828 а.с.21) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, зіславшись на зазначені в позовній заяві обставини. Просили позов задоволити, оскільки це буде перш за все в інтересах неповнолітньої дитини - сина сторін по справі [PERSON] , [INFO] . Відповідачка [PERSON] , в судові засідання не з`явилася, хоч про дату, час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому Законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.28,36), оголошення про виклик в судове засідання (а.с.34-35,40-41). В Долинський районний суд 25.01.2024 електронною поштою поступила заява, згідно якої відповідачка [PERSON] позов визнає , та просить його задоволити. У зв`язку з її перебуванням у Хмельницькій області, вона не зможе з`явитись в судове засідання, а тому просить розглянути справу та ухвалити рішення за її відсутності (а.с.42). Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служби у справах дітей Вигодської селищної ради - Шопоняк Н.М. ( розпорядження №71к/тр від 23.10.2023 а.с.29), в судове засідання не з`явилась, хоч про час та місце його проведення була належним чином повідомлена судом, про що свідчить розписка-повідомлення (а.с.39). В Долинський районний суд 07.02.2024 від представника третьої особи поступило клопотання про долучення до матеріалів справи рішення від 30.01.2024 №509 "Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав", а також про розгляд справи за відсутності представника Служби у справах дітей Вигодської селищної ради (а.с.43-47). Суд, вислухавши пояснення позивача , його представника - адвоката Кажука В.Б. , вивчивши заяву відповідачки [PERSON] , дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає що позов, підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст.51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 даного кодексу визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до вимог ст.165 СК України, право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Про це свідчить і практика ЄСПЛ, зокрема, справа «Мамчур проти України» (заява № 10383/09), «Хант проти України». Як вбачається зі світлокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19.05.2022 Городоцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), [PERSON] народився [INFO] , батьками якої вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.7). Відповідно до рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2023 року в справі № 343/2727/23 - шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21 вересня 2019 року у Долинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 164, розірвано. Малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з батьком, позивачем [PERSON] . (а.с.11-12). Копія довідки про реєстрацію місця проживання особи №307 від 27.05.2019 свідчить про те, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Копія довідки про реєстрацію місця проживання особи №12035 від 08.10.2019 свідчить про те, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дитини - сина [PERSON] . Так, у відповідності до акту обстеження №77 від 24.07.2023 (а.с.15), вбачається, що зі слів [PERSON] , квартира за адресою: [ADDRESS] належить його батькові [PERSON] . [PERSON] та його син, [PERSON] 2022 р.н., на реєстраційному обліку в с.М.Тур?я не перебувають, але фактично проживають. Квартира складається з трьох кімнат, кухні. Мати [PERSON] 2022р.н., [PERSON] з ними не проживає з січня 2023, виїхала в Хмельницьку область, дитиною не цікавиться, фінансово не допомагає. Вихованням дитини та фінансовим забезпеченням займається батько [PERSON] одноособово. Згідно довідки лікаря-педіатра ПМД, дитина [PERSON] , [INFO] , прибула на облік до сімейного лікаря (м.Долина) 18.07.2022 у віці 2 місяців з Хмельницької області у супроводі батьків. Регулярно відвідували профілактичні огляди, проводили щеплення. З піврічного віку дитину на огляд супроводжував батько, виконував рекомендації по догляду і лікуванні дитини, здійснював догляд дитини у випадку хвороби (а.с.16). Згідно із ч.ч. 2 та 4 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що відповідачка [PERSON] на протязі значного періоду часу свідомо не виконує свої обов`язки по вихованню своєї дитини: [PERSON] , [INFO] , не піклується про нього, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами , станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, тобто своєю бездіяльністю створює умови, які шкодять дитині. [PERSON] не заперечила проти позбавлення її батьківських прав щодо [PERSON] [INFO] , подавши приватному нотаріусу Калуського нотаріального округу Івано-Франківської області Ананевич О.М. відповідну заяви зареєстровану в реєстрі за №1638 (а.с.10). Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вигодської селищної ради , який затверджений рішенням виконавчого комітету Вигодської селищної ради №509 від 30.01.2024 (а.с.44,45-47) - комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вигодської селищної ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, в судовому засіданні після детального вивчення всіх обставин справи, встановлено, що відповідачка дійсно ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, утриманню неповнолітнього сина, не відвідує його, не проявляє щодо нього батьківського піклування та турботи, не цікавиться його станом здоров`я, хоча має таку можливість, тому, з врахуванням висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вигодської селищної ради, є підстави для позбавлення її батьківських прав відносно сина, [PERSON] , [INFO] , тому позов в частині позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] [INFO] підлягає до задоволення . Крім того, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею , а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20. Позов в частині стягнення аліментів також підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини Відповідно до положень ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 181 СК України, передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Позивач у відповідності до ч.3 ст.181 СК України скористався своїм правом, звернувшись із позовом про стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідачки. Крім того, Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ч.1 ст. 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України - аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі, шлюб між якими розірвано, склалися неприязні стосунки, їх дитина [PERSON] , [INFO] перебуває на утриманні батька, [PERSON] , мати дитини [PERSON] у вихованні та утриманні дитини участі не бере. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що оскільки утримання неповнолітньої дитини є обов`язком обох батьків, а відповідачка [PERSON] , добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , хоча може її надавати, позов [PERSON] , в частині вимог , про стягнення аліментів підлягає до задоволення. Визначаючи розмір аліментів судом враховується матеріальне становище позивача [PERSON] , матеріальне становище відповідачки [PERSON] , відсутність у неї інших утриманців, яких вона зобов`язана утримувати у відповідності до вимог Закону, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору та приходить до висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», з врахуванням того, що на утриманні позивача знаходиться одна дитина , з відповідачки слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому , суд також бере до уваги, що з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину можуть стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні). Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України . Суд також враховує, що позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» , а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. На пiдставi ст.ст. 79, 80, 84, 180-183, 191, 150, 164,165, 166 Сімейного кодексу України, ст.29 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ,

Outcome: approved