Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

24 липня 2023 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення аліментів на утримання дружини. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що у період з 10.05.2020 року по 05.03.2022 року проживала спільно з відповідачем однією сім`єю. [INFO] у позивача та відповідача народилася спільна дитина - донька [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 20 липня 2021 року, виданого Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Спільне проживання між позивачем та відповідачем припинено, донька проживає з позивачем. З 29.09.2021 року по час звернення до суду позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується довідкою від 17.07.2023 року №3-6-16/230, виданою за місцем роботи позивачки - НЕК «Укренерго». Отже, позивач на день звернення до суду не працює та не має заробітку, утримує себе та доньку за рахунок своїх заощаджень, які майже закінчились. Як відомо позивачу, відповідач офіційно не працевлаштований, постійно змінює місце роботи. Зі слів родичів, які не підтверджені належними доказами, відповідач працює водієм в службі таксі (наприклад, восени 2022 року працював неофіційно, без оформлення трудових правовідносин в службі таксі ЕSНКА (https://eshkataxi.com)), а його дохід складав приблизно 20 000 гривень. Також, зі слів родичів, відповідач працював персональним водієм депутата Верховної Ради України з заробітною платою приблизно 30 000 гривень. Крім того, відповідач є працездатним чоловіком, який не має ані інших дітей, ані батьків на утриманні. З вищенаведених підстав, просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25.07.2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. До суду надійшов відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що позивач та відповідач не перебували у зареєстрованому шлюбі, а докази факту проживання однією сім`єю відсутні. Відповідно до довідки форми ОК-7, відповідач, наразі, є безробітним, не має постійного регулярного заробітку, а його дохід має мінливий, нерегулярний та невизначений характер. Також, Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12.07.2023 року у справі № 758/2259/23 відповідачу призначено сплату аліментів на утримання спільної з позивачем доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 гривень. Також зазначено, що позивач вже не перебуває у відпустці по догляду за дитиною, вийшла на роботу, а отже, є працездатною. 13.12.2023 року протокольною Ухвалою Подільського районного суду м. Києва підготовче засідання було закрито, призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у період з 10.05.2020 року по 05.03.2022 року позивач проживала спільно з відповідачем однією сім`єю, що не заперечувалось сторонами. [INFO] у позивача та відповідача народилася спільна дитина - донька [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 20 липня 2021 року, виданого Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 11). З 29.09.2021 року по 07.08.2023 року до суду позивач знаходилась у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] (а.с. 54). Згідно ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія , доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Як зазначено, в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. 28 березня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду прийняв Постанову, в якій зазначив, що за положеннями частин другої - четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу, якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Аналогічна думка також вже викладалась у Постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що право на утримання має саме дружина, однак, як встановлено в судовому засіданні, та не заперечувалось сторонами по справі, сторони не перебували та на даний час не перебувають у зареєстрованому шлюбі, що виключає наявність підстав для отримання позивачем коштів на своє утримання від відповідача. Крім того, суд бере до уваги викладені у відзиві доводи відповідача про те, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами, що відповідач отримує регулярний дохід та має змогу утримувати позивача. Також, суд враховує, що позивач вийшла з декретної відпустки та працює в НЕК «Укренерго». Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку задоволенню не підлягає. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Тобто, вказані принципи щодо обов`язковості доведення тих чи інших обставин є обов`язковими при з`ясуванні обставин справи по суті. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed