Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

[PERSON] (надалі - Позивач) звернулась до суду з позовом до\~Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (надалі - Відповідач), в якому просить: зобов`язати Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №22035000373174 від 03.07.2020, з огляду на нікчемність п. 1.2 кредитного поговору та зарахувати вже сплачені [PERSON] кошти як комісії за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу (кредиту) по кредитному договору №22035000373174 від 03.07.2020. В обґрунтування позову зазначено, що 03.07.2020 між [PERSON] та АТ «Банк Кредит Дніпро» було укладено Кредитний договір №22035000373174, за умовами якого, окрім сплати на користь кредитора процентів за користування сумою кредиту, позивача зобов`язано сплачувати комісію (за супутні послуги). Зокрема, п. 1.2 Кредитного договору, позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, а саме щомісячну комісію (певний процент від суми кредиту). Пунктом 1.3 цього Договору визначено, що Банк формує Графік платежів, який викладено в розділі 4, із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, вартості всіх супутніх послуг, реальної ставки та інше. При аналізі Кредитного договору вбачається, що розмір щомісячної комісії майже вдвічі перевищує розмір платежу на погашення кредиту, що є явно несправедливим. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Позивач вважає, що п. 1.2 Кредитного договору, яким було встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредиту у вигляді плати за надання інформації щодо обслуговування кредиту, інформування про дату сплати заборгованості, надання інформації про залишок заборгованості, безоплатність надання якої \~ \~ \~ \~прямо \~ \~ \~ \~встановлена \~ \~ \~ \~ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемним в силу Закону. Тому, у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину слід здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, з огляду на нікчемність п. 1.2 цього договору. Ухвалою судді від 03.01.2024 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 18.01.2024 судом отримано відзив на позов, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що комісія за обслуговування кредиту відповідно до умов Договору є розрахунково-касовим обслуговуванням в розумінні Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ №22 від 21.01.2004. Тобто, це надання банком клієнту на підставі укладеного між ними договору послуг, які пов`язані з переказом коштів з/на рахунку/ок цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором, форму та зміст якого банк розробляє самостійно. Підписанням Договору Клієнт підтвердив, що Банк у письмовій формі надав Клієнту всю передбачену чинним законодавством України інформацію про умови кредитування (п.3.6.1. Договору); до моменту підписання Договору Клієнт ознайомлений та згоден з умовами УДБО (Універсальний договір банківського обслуговування) (п.3.6.3. Договору). Крім того, укладаючи з Банком Договір Клієнт підтвердив, що приймає на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених УДБО. Пунктом 17.8 УДБО передбачено, що Банк оголошенням публічної пропозиції, а Клієнт - підписанням Заяви-згоди засвідчують факт того, що укладання УДБО та самі положення УДБО відповідають вільному волевиявленню Сторін, жодна зі Сторін не знаходиться під впливом тяжких обставин, примусу тощо, умови УДБО для Сторін є взаємовигідними та повністю зрозумілими. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов УДБО. Крім того, Клієнт безвідклично підтвердив, що положення УДБО йому зрозумілі, є розумними та справедливими (п.2.6.2). Таким чином, перед укладенням Договору позивач мала можливість і підтвердила це підписанням Договору, що вона ознайомлена з усіма умовами кредитування, а умови Договору для неї є зрозумілими та справедливими. Обґрунтовуючи нікчемність п.1.2 позивач посилається виключно на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 та постанову Верховного суду від 01.02.2023, однак обставини викладені у справах не є ідентичні з обставинами даної справи. Позивач жодним чином не обґрунтовує нікчемність всього п.1.2 Договору, адже вказаний пункт містить умову не лише про комісію за обслуговування кредиту, а й визначає строк кредитування, суму кредиту, цільове призначення кредиту, процентну ставку за кредитом та інші істотні умови Договору. 24.01.2024 судом отримано відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що відповідачем не надано суду разом із відзивом на позовну заяву письмових доказів здійснення розрахунково-касового обслуговування позивача. Відповідачем не доведено дотримання принципу добросовісності та справедливості при укладенні кредитного договору та, зокрема, покладення на позивача обов`язку сплачувати щомісячно комісію в 2,99% від суми кредиту. Відповідачем не доведено відсутності правових підстав для проведення перерахунку заборгованості позивача за кредитними договором, зважаючи на нікчемність п. 1.2. кредитного договору (на основі частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування») в частині щомісячної комісії в 2,99% від суми кредиту. Тому, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 26.01.2024 судом отримано заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача зазначає, що банк нічого не приховуючи, надав клієнту до укладення кредитного договору, відповідно до вимог чинного законодавства України, деталізовану інформацію щодо всіх платежів, які має сплатити клієнт. Підписуючи паспорт споживчого кредиту, позивач зазначив, що отримав всі пояснення щодо суттєвих характеристик запропонованих послуг та наслідків, які можуть бути у разі невиконання ним зобов`язань за договором у випадку його укладення. Відтак, у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача адвокат Купенко М.А. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Мельник В.В. проти задоволення позовних вимог заперечила та просила відмовити у задоволені позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне. 03.07.2020 між [PERSON] та Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» був укладений кредитний договір №22035000373174, за умовами якого банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим договором розмірах і строках та виконати зобов`язання за цим договором у повному обсязі (п.1.1 договору). Відповідно до п.1.2 договору банк надає клієнту грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 79463,65 грн.; строк кредитування 60 місяців; кінцева дата повернення кредиту 03.07.2025; цільове призначення - на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту 2,99% від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0% річних; комісія за надання кредиту сплачується шляхом договірного списання банком з суми кредиту. Умови, визначені в цьому пункті договору, є істотними умовами кредитного договору. Банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 цього договору, із зазначенням суми погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, комісії за надання кредиту, щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін. (п.1.3 договору). Згідно з графіком платежів встановлено щомісячну сплату банку за додаткові та супутні послуги: за обслуговування кредитної заборгованості 0,00; розрахунково-касове обслуговування 2375,96 грн.; комісія за надання кредиту 0,00; інші послуги банку 0,00. Загальний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування із 03.08.2020 по 03.07.2025 має скласти 142557,60 грн. Відповідно до розділу 6 Умов надання споживчих кредитів Універсального договору банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» від 17.04.2020, версія 14.2 в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору, у п.\~\~6.8.3\~\~визначено, що банк здійснює обслуговування кредиту (здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості шляхом направлення SMS-повідомлень; вносить зміни до графіка погашення у випадках здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості тощо) та стягує плату за обслуговування такого кредиту у вигляді щомісячної комісії. Згідно ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 215\~ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203\~ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Приписами ст.\~217\~ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. За загальним правилом, що передбачене статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Разом із тим, приписами ч. 2 ст.\~215\~ЦК України визначено,\~що недійсним\~є правочин,\~якщо його\~недійсність встановлена\~законом (нікчемний\~правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України\~«Про споживче\~кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті\~1\~та частини другої статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» Правління Національного\~банку України\~постановою від\~08\~червня 2017\~року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно\~до\~пункту\~5\~Правил\~про\~споживчий\~кредит\~банк\~надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом,\~\~іншими\~\~актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі\~№202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування»». Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду\~\~в постанові від 06.11.2023 по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». У даній справі за позовом [PERSON] встановлено, що необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору (колонка 8 графіка). Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає 2375,96 грн. щомісяця. При цьому, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Проте, відповідач АТ «Банк Кредит Дніпро» не зазначив у кредитному договорі та не надав суду доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. Відтак, положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Також, судом встановлено, що позивач сплачувала кошти за обслуговування кредитної заборгованості, що підтверджується наданою відповідачем випискою по особовому рахунку за період з 03.07.2020 по 05.01.2024. Тому, як наслідок недійсності умов кредитного договору в частині визначення плати за обслуговування кредиту, належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, з огляду на нікчемність п. 1.2 кредитного договору в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту, з урахуванням вже сплачених позивачем коштів як комісії за обслуговування кредиту. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, сформованої у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29). Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для правильного вирішення спору. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.\~ Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.\~ До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати\~ на професійну правничу допомогу . Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач, звертаючись до суду, помилково сплатила судовий збір, хоча звільнена від його сплати на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі (1073,60 х 0,8) = 858,88 грн. (позовом поданий через систему «Електронний суд», тому застосовується коефіцієнт 0.8) слід стягнути з Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на користь держави. А позивач вправі звернутись із клопотанням до суду про повернення помилково сплаченого судового збору. Також, позивач просить стягнути 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу надану адвокатом Купенком М.С., на підтвердження чого надано договір про надання правової допомоги №1 від 20.11.2023, акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2023 та довідку про сплату позивачем адвокату 10000,00 грн. Як вбачається із акту приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2023, надані послуги складаються із: підготовки заяви до АТ «Банк Кредит Дніпро» про здійснення перерахунку заборгованості за кредитним договором та надання копій документів 1 година 2000 грн., підготовки позовної заяви до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 3 години 6000 грн., підготовки клопотання про витребування доказів 1 година 2000 грн. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі, оскільки відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. є не співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг та не відповідає критеріям розумності та справедливості. Відповідно до ч. 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 статті 137 ЦПК України). У постанові Великої Палати ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц викладено правову позицію щодо вирішення питання про професійну правничу допомогу, де зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання таких робіт, а також враховуючи те, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з урахуванням принципу розумності, справедливості та співмірності, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Outcome: approved