Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Позивач ТзОВ «Бізнес Позика» звернувся в суд з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлений позов обґрунтований тим, що 02 листопада 2021 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір №422834-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 44 000,00 грн. строком на 16 тижнів, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,84471909 % за кожен день користування кредитом, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит на умовах встановлених договором та графіком платежів. В подальшому, 02 січня 2022 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] була укладена додаткова угода №1 до Договору №422834-КС-001, відповідно до умов якої, банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 18 000 грн, загальна сума отриманого кредиту склала 48209,59 грн, строк кредиту продовжено на 117 днів, до 19 червня 2022 року, комісія за зміну умов договору - 2 700 грн. [PERSON] належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 03 листопада 2023 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 110 824,76 грн., з яких: 47 802,35 грн. заборгованість за тілом кредиту, 62 589,00 грн. заборгованість за відсотками, 433,41 грн. заборгованість за комісією. Відтак, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою від 18 грудня 2023 року суд відкрив спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначив судове засідання для розгляду справи по суті. 16 січня 2024 року представником відповідача [PERSON] суду був наданий відзив на позовну заяву, в якому остання просила суд прийняти від відповідача заяву про визнання позову в частині стягненні тіла кредиту в сумі 482009,59 грн., процентів в сумі 23289,84 грн, комісії - 433,41. В задоволенні іншої частини позову просила відмовити і провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеній частині позовних вимог. Зазначила, що відповідач визнає, що отримав кредит у розмірі вказаному в позові, тому не заперечує проти стягнення з нього тіла кредиту. Проте виходячи із принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, просить суд зменшити розмір нарахованих відсотків на 50 % до 23289,84 грн., що становить 50 % від суми відсотків визначених у додатковій угоді від 02 січня 2022 року, оскільки в даній справі заявлений розмір процентів значно перевищує розмір кредитної заборгованості по тілу кредиту, а докази наявності негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання відсутні, а також немає і доказів наявності у позивача збитків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання. Судове засідання призначена на 17 січня 2024 року було відкладене за клопотанням представника відповідача. Ухвалою від 12 лютого 2024 року суд відмовив в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів. Представник позивача Мишевська Н.М. в судове засідання не з`явилася, однак від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, шляхом вручення судової повістки, причину неявки суду не повідомив (а.с. 153). Представник відповідача Цокало Т.М. в судове засідання також повторно не з`явилася, звернулася до суду з клопотанням про відкладення розгляд справи через її перебування на стаціонарному лікуванні. Враховуючи строки розгляду даної справи і поведінку представника відповідача, яка повторно не з`являлася в судове засідання, а з наданого нею на підтвердження клопотання скріншоту направлення неможливо встановити коли і кому саме воно видане, суд визнає причину її неявки не поважною. Таким чином, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, без поважної причини не з`явився до суду, представник відповідача також не з`явилася без поважної причини, а також враховуючи, що відповідач належним чином реалізував свої права шляхом направлення відзиву на позов, в якому викладі заперечення щодо позовних вимог, суд вважає за можливе провести судовий розгляд за їх відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 02 листопада 2021 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] в режимі онлайн укладено договір про надання кредиту № 422834-КС-001, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 44 000,00 грн. строком на 16 тижнів до 22 лютого 2022 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,84471909 % за кожен день користування кредитом (а.с. 30-38). Згідно з п. 7 договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів товариством, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм, зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватися їх. Відповідно до п. 10 договору, підписанням договору позичальник підтверджує, що до укладення договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачене законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також примірник Правил надання споживчих кредитів товариством (у формі електронного документа), що розміщені на сайті кредитодавця. Цього ж дня ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» перерахувало відповідачу 44 000 грн. за кредитним договором (а. с. 59-60). В подальшому, 02 січня 2022 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] в режимі онлайн укладено додаткову угоду №1 до договору про надання кредиту від 02 листопада 2021 року№422834-КС-001, відповідно до умов якої сума наданого [PERSON] кредиту збільшена на 18 000 грн., строк кредиту продовжено на 117 днів до 19 червня 2022 року. Комісія за зміну умов договору визначена в сумі 2700,00 грн. Після збільшення загальна сума неповернутого кредиту складала 48 209,59 грн. (а. с. 43-45). Цього дня ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» перерахувало [PERSON] 18 000 грн. за додатковою угодою від 02 січня 2022 року (а. с. 61). У договорі про надання кредиту №422834-КС-001 від 02 листопада 2021 року, додаткової угоди №1 до нього, позичальником вказаний [PERSON] і зазначено, що вони підписані ним електронним підписом одноразовим ідентифікатором із зазначенням його як G-8708, G-7765 відповідно (а. с. 32, 45). Відповідно до п.п. 4.2.2.2 Правил надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», у редакції від 22 червня 2021 року, позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором про надання кредиту та додатковою угодою, до закінчення терміну дії договору. [PERSON] скориставшись кредитними коштами, не виконував належним чином умови договору, у зв`язку з чим станом на 03 листопада 2023 року у нього утворилася заборгованість по кредиту в розмірі 110 824,76 грн., з яких: 47 802,35 грн. - заборгованість по кредиту, 62 589,00 грн.- заборгованість по відсотках, 433,41 грн. заборгованість по комісії, що підтверджується відповідним розрахунком (а. с. 16-26). Окремо суд звертає увагу, що відповідно до вказаного розрахунку, відсотки саме за користування кредитом нараховувались [PERSON] у період дії договору і додаткової угоди, з 02 листопада 2021 року до 19 червня 2022 року, а штрафні санкціє не нараховувались взагалі. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. При цьому, ч.1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Суд вважає за важливе зазначити, що спірний кредитний договір і додаткова угода до нього, містять інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, строк його дії, відповідальність сторін та порядок розрахунків, окрім того містить всі істотні умови, передбачені законодавством України, і позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Так, позивачем на підтвердження заявлених до [PERSON] позовних вимог суду були надані такі докази: договір про надання кредиту № 422834-КС-001 від 02.11.2021, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 44 000,00 грн. строком на 16 тижнів до 22 лютого 2022 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,84471909 % за кожен день користування кредитом (а.с. 30-38); додаткову угоду №1 до договору про надання кредиту від 02.11.2022, відповідно до умов якої сума наданого [PERSON] кредиту збільшена на 18 000 грн., строк кредиту продовжено на 117 днів до 19 червня 2022 року. Комісія за зміну умов договору визначена в сумі 2700,00 грн. Після збільшення загальна сума неповернутого кредиту складала 48 209,59 грн. (а. с. 43-45); докази перерахування відповідачу вказаних сум (а. с. 59-61); розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що станом на 03 листопада 2023 року у [PERSON] утворилася заборгованість по кредиту в розмірі 110 824,76 грн., з яких: 47 802,35 грн. - заборгованість по кредиту, 62 589,00 грн.- заборгованість по відсотках, 433,41 грн. заборгованість по комісії (а. с. 16-26). Наведені вище та надані позивачем докази повністю спростовують позицію представника відповідача стосовно необхідності зменшення процентів за користування кредитом 23289,84 грн. Так, відповідно до п. 1 Договору від 02.11.2021, процентна ставка є фіксованою і становить 0,84471909 в день (а.с.30). Отже, включення до тексту Кредитного договору умов про сплату відповідачем процентів за користування кредитом, та подальше нарахування позивачем зазначених процентів та витребування їх від відповідача ( в т.ч. в судовому порядку) є законним та обґрунтованим. Відповідно до ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, всі вищевказані норми законодавства в сукупності чітко та однозначно передбачають право позивача (як кредитодавця) на законне отримання доходу за Кредитним договором у вигляді процентів за користування кредитними коштами протягом дії строку кредитування. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 зазначено: «надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 ЦК України». Матеріалами справи підтверджено неналежне виконання позичальником умов кредитного договору. Отже, нарахування відсотків позивачем правомірно здійснювалось у період дії договору з 02.11.2022 до 19.06.2022 року, відповідно до п. 1 договору та п. 3 додаткової угоди № 1, за змістом яких плата за користування кредитом за цим договором є фіксованою та становить 0,84471909 в день. Доводи представника відповідача стосовно того, що розмір нарахованих процентів значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, а тому, необхідно зменшити відсотки, не приймаються судом, оскільки Кредитним договором не передбачено жодних правових підстав для зменшення заборгованості, та розмір нарахованих процентів повністю відповідає умовам Кредитного договору, а право позивача на одержання таких процентів у відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України є легальною, законною, справедливою та правомірною платою відповідача за користування кредитними коштами, а не сумою компенсації, на чому скаржник наголошує в апеляційній скарзі. Зокрема, суд акцентує увагу на тому, що процентна ставка 0,84471909 відсотків в день є фіксованою та була застосована лише в період терміну дії договору і додаткової угоди з 02.11.2021 до 19.06.2022, що підтверджується копією договору, додаткової угоди та розрахунком заборгованості по кредиту. При цьому, законодавством не встановлено обмеження відсоткової ставки за кредитним договором. Сторони договору самостійно визначають умови кредитування. Не є коректними й доречними посилання представника відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) правові висновки якої обумовлені іншими обставинами. Так, у вище вказаній постанові зазначається: « суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.» Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України може бути застосована судом виключно у випадку перебільшення розміром неустойки розміру збитків, оскільки відповідно до вказаної норми розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У справі, що розглядається судом, позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] тільки заборгованість по тілу кредиту та відсотки за користування кредитом. Таким чином, в позовних вимогах взагалі відсутня вимога про стягнення неустойки та/або відсотків за ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим не знайшли свого підтвердження доводи представника відповідача в цій частині, а тому судом не приймаються. Не прийнятним є також посилання представника відповідача на постанову Верховного суду у справі №132/1006/19 від 07 жовтня 2020 року, оскільки в ній йдеться про визнання пункту спірного договору позики недійсним через розмір процентів, що є непропорційно великою сумою компенсації, яка не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. В даній же справі вимог про визнання недійсним будь-яких пунктів кредитних договорів заявлено не було. Отже, відсутні підстави для зменшення розміру процентів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Зважаючи на наведене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика» в повному обсязі. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» необхідно стягнути 110 824,76 грн. заборгованості по кредитному договору, що складається з: 47 802,35 грн. - заборгованості по кредиту, 62 589,00 грн. - заборгованості по відсотках, 433,41 грн. заборгованості по комісії. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн. (а.с. 15) На підставі викладеного,

Outcome: approved