Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виділ частини житлового будинку в натурі, припинення права спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно рішення суду їй належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] . Інша частина зазначеного будинку належить її сестрі, [PERSON] . Згідно технічного паспорту житловий будинок [ADDRESS] під літерою «А», складаться з: коридору площею 3,3 кв.м., передпокою площею 10,7 кв.м., коридору площею 3,8 кв.м., житлової кімнати площею 10,6 кв.м., житлової кімнати площею 15,1 кв.м., житлової кімнати площею 11,5 кв.м, житлової кімнати площею 11,8 кв.м, котельні площею 7,4 кв.м. та господарських будівель та споруд, а саме: сараю-літньої кухні під літерою «Б», погребу під літерою «В», гаражу під літерою «Г», навісу під літерою «Д», сараїв під літерами «Є» і «К» , вбиральні під літерою «Л», колодязя І, огорожі № 1-3. [PERSON] разом з сім`єю займає дві кімнати, зазначені на плані будинку як 1-7 площею 11,8 кв.м. і 11,5 кв.м. [PERSON] у спірному будинку не проживає, що підтверджується довідкою Бузівської сільської ради. Згідно висновку комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № ЕС 17021-1760.21 від 06.09.2021 року для позивачки є найбільш прийнятним є варіант № 1 виділу в натурі у власність частки з житлового будинку, господарських будівель та споруд, оскільки саме цей варіант найбільше відповідає фактичному порядку користування майном. Враховуючи викладене просить суд: виділити в натурі належну їй 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] з 1/2 частиною господарських будівель і споруд відповідно до варіанту № 1 висновку комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № ЕС 17021-1760.21 від 06.09.2021 року; припинити право спільної часткової власності [PERSON] і [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] ; встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] відповідно варіанту № 1 висновку комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № ЕС 17021-1760.21 від 06.09.2021 року.; стягнути з відповідача сплачений судовий збір та половину вартості експертизи на загальну суму 9 273,33 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2023 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі. У судове відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин За ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Ухвалу про відкриття провадження по справі, копію позовної заяви з додатками [PERSON] направлено на адресу зареєстрованого проживання: [ADDRESS] , та отримано нею 28 лютого 2023 року, що є належним повідомленням. Додатково відповідач викликався до суду шляхом направлення смс-повідомлень та розміщенням оголошенням на сайті суду. Відповідно до положень ч. 8ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . На підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] , яке складається з наступних будівель та споруд: житловий будинок літ. «А» сарай-літня кухня літ. «Б», погріб літ. «В», гараж літ. «Г», навіс літ. «Д», сарай літ. «Є» та літ. «К», вбиральня літ. «Л», колодязь І, огорожа 1-3 (справа 369/12029/16ц). Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Державна реєстрація права власності позивача на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 101593313 від 26.10.2017 року. 03 серпня 2016 року на вказане вище домоволодіння виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок. Згідно експлікації приміщень садибний (індивідуальний) житловий будинок налічує наступні приміщення :1- коридор, 3,3 кв.м., 2- передпокій, 10,7 кв.м.,3- коридор, 3,8 кв.м., 4 житлова, площа 10,6 кв.м., , 5- житлова, 15,1 кв.м., 6- житлова, 11,5 кв.м., 7 житлова, 11,8 кв.м., 8 котельня, 7,4 кв.м., І- приміщення, 15,6кв.м., всього 89,8 кв.м. Відповідно характеристики будинку господарських будівель і споруд він містить наступні будівлі та споруди :А-житловий будинок, 1980 рік побудови; а- прибудова,1980 рік побудови, а1 прибудова, в стадії будівництва, ганок, 1980 рік побудови; Б сарай-літня кухня, 1980 рік побудови, В-погреб, 1980 рік побудови; Г гараж, 1989 рік побудови; Д- навіс, 1995 рік побудови; Є-сарай, 1994 рік побудови; К- сарай, 1995 рік побудови, Л вбиральня, 2010 рік побудови; №1 ворота з хвірткою, 1995 рік побудови; №2 огорожа, 2008 рік побудови, №3- огорожа,1995 рік побудови, І- колодязь, 1980 рік побудови. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року за № 55 (далі - Інструкція). Так, згідно пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами ст. 316, 317, частинами 1, 2 ст. 376 ЦК України. Враховуючи те, що за змістом ст. 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини 2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Згідно висновку комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № ЕС 17021-1760.21 від 06.09.2021 року за результатами проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження, експертом визначено два варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Позивачка [PERSON] просила виділити її частину будинку та домоволодіння в цілому та встановити порядок користування 1/2 частиною земельної ділянки за варіантом № 1, а саме: - в житловому будинку літ «А» приміщення загальною площею 38,40 кв.м. (фактичною площею 38, 0 кв.м), вартістю 128716грн: 1-5- житлова площею 15,10 кв.м (фактичною площею 14,70 кв.м) вартістю 51622 грн.; 1-6- житлова площею 11,50 кв.м вартістю 39315 грн.;1-7- житлова площею 11,80 кв.м. вартістю 37779 грн. В господарських будівлях і спорудах сарай-літню кухню літ «Б» вартістю 35151 грн.: частину горища (горищного приміщення), що знаходиться безпосередньо над запропонованими до виділу їй приміщеннями житлового будинку із облаштуванням до них входу. Межі земельної ділянки площею 0,0432 га (з урахуванням площі забудови будівлями і спорудами): від початкової точки 1 по прямій лінії, вздовж існуючої огорожі, на відстані 0,84 м до точки 2; далі по прямій лінії, вздовж існуючої огорожі, на відстані 3,92 м до точки 3; далі з незначним відхиленням вправо по прямій лінії, вздовж існуючої огорожі, на відстані 8,0 м до точки 4; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 6,33 м до точки 5; з наступним поворотом вправо по прямій лінії з відступом на 1,50 м від житлового будинку на відстані 0,85 м до точки6; з наступним поворотом вліво по прямій лінії, у тому числі вздовж осі внутріньої стіни житлового будинку, на відстані 6,02 м до точки 7; з наступним поворотом вправо по прямій лінії, вздовж осі внутрішньої стіни житлового будинку, на відстані 3,29 м до точки 8; з наступним поворотом вліво по прямій лінії, у тому числі вздовж осі внутрішньої стіни житлового будинку, на відстані 7,52 до точки 9; наступним поворотом вліво по прямій лінії з відступом на 2,0 м від житлового будинку на відстані 1,95 м до точи 10; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 11,36 м до точки 11; далі з незначним відхиленням вліво по прямій лінії на відстані 4,60 м до точки 12; з наступним поворотом вліво по прямій лінії під кутом до 45 градусі до сараю літ.«Є» на відстані 1,42 м до точки 13; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 2,11 м до точки 14; з наступним поворотом вправо по прямій лінії, вздовж існуючої огорожі, на відстані 1,65 м до точки 15; з наступним поворотом вліво по прямій лінії, вздовж існуючої огорожі, на відстані 5,80 м до точки 16; з наступним поворотом вправо по прямій лінії, вздовж існуючої огорожі, на відстані1,68 м до точки 17; з наступним поворотом вправо по прямій лінії, вздовж існуючої огорожі, на відстані4,73 м до точки 18; з наступним поворотом вправо по прямій лінії, вздовж існуючої огорожі, на відстані7,52 м до точки 19; з наступним поворотом вправо по прямій лінії, вздовж існуючої огорожі, на відстані1,54 м до точки 20; з наступним поворотом вправо по прямій лінії, вздовж існуючої огорожі, на відстані18,71 м до точки 21; з наступним поворотом вліво по прямій лінії, вздовж існуючої огорожі, на відстані10,56 м до початкової точки 1. Загальна вартість житлового будинку та господарської будівлі складає 163867 грн. менше за її ідеальну частку та становить 45/100 частин будинку в цілому. Частиною 1ст. 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно ч. 1ст. 16 ЦК України, ч. 1ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістомст. 356 ЦК Українивласність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами 1, 3ст.358ЦК\~України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч. 1ст.\~364\~ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ часткизі спільного майна -це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки вправі спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Відповідно ч. 2ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядкуст. 364 ЦК Україниправо спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК Українита пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року за № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». Згідно роз`яснень пленуму Верховного Суду України, наведених у п. 7 постанови 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток із присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідач не заперечував проти даного варіанту розподілу майна та не запропонував інший варіант, згідно висновку експерта, який вважає правильним та таким, що якнайкраще узгоджується з його майновими інтересами. Отримавши позовну заяву, відповідач жодного доказу на спростування доводів позивача не подала, не заявила клопотань про їх витребування, у разі складнощів в їх отриманні. Відтак, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та поділити в натурі спірне майно згідно варіанту № 1 висновку комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № ЕС 17021-1760.21 від 06.09.2021 року Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення даного позову в повному обсязі. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та витрати за проведення експертизи відповідно ст.\~141\~ЦПК України покласти на відповідача.

Outcome: approved