Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

[PERSON] 29 січня 2024 року звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису на строк шість місяців, яким заборонити [PERSON] : перебувати в місці спільного проживання за адресою: [ADDRESS] ; наближатися на відстань менше 200 метрів до місця проживання (перебування), місця роботи, інших місць частого відвідування заявниці; контактувати та вести телефонні переговори з заявницею. Заяву мотивує тим, що вона тривалий час потерпає від домашнього насильства з боку її колишнього чоловіка [PERSON] , а саме щодо неї застосовується психологічне насильство, погрози фізичного знищення, залякування, приниження, образи нецензурними словами. [PERSON] постійно вчиняє сварки, чим завдається шкода психічному та фізичному здоров`ю заявниці. Так, 07 вересня 2023 року [PERSON] , перебуваючи в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно неї в присутності неповнолітніх дітей, а саме ображав нецензурними словами та погрожував фізичною розправою. Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 вересня 2023 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП на накладено на нього адміністративне стягнення. Проте, [PERSON] продовжив свої протиправні дії щодо неї, про що свідчять складені відносно нього протоколи про адміністративне правопорушення від 19.01.2024 року та від 25.01.2024 року за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Вищевказане свідчить про систематичність вчинення [PERSON] дій щодо насильства відносно неї. Зважаючи на це вона переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, і тому вимушена звернутися до суду з заявою про видачу обмежувального припису. Ухвалою судді від 30 січня 2024 року заяву залишено без руху, надано заявниці строк для усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою судді від 05 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, призначений судовий розгляд за участю сторін. Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в заяві. Так, [PERSON] , неодноразово перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в місці спільного проживання з нею, чинив на неї моральний та психологічний тиск, ображав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою. Внаслідок таких його дій вона та діти перебувають у постійній емоційній напрузі, їй\~страшно перебувати вдома, вона\~\~боїться за своє життя та\~здоров`я своїх дітей, тому просила заяву задовольнити. Також пояснила, що з [PERSON] у шлюбі перебувала з 2004 року. Шлюб розірваний в жовтні 2022 року у зв`язку зі зловживанням [PERSON] алкогольними напоями та відповідною неналежною його поведінкою. Від шлюбу сторони мають двох дітей 2006 та 2018 року народження, на утримання яких [PERSON] сплачує аліменти. [PERSON] продовжує проживати з ними у будинку, що заявниці перейшов у спадщину від матері, за адресою: [ADDRESS] , хоча має де жити в м. Самборі. Не підтвердила, що [PERSON] вчиняв щодо неї інші дії, зокрема, веде листування, телефонні переговори з погрозами, образами. Представник заявниці адвокат Дик С.І. в судовому засіданні заяву підтримала, просила задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] частково визнав заяву та пояснив, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчиняє сварки з заявницею, однак фізичної сили не застосовує. Підтвердив, що має в користуванні квартиру в [ADDRESS] , де зареєстрований та зараз проживає. Вважає, що обмежувальні заходи призведуть до порушення його батьківських прав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що не спростовується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] з 2004 року по 2022 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей; не зважаючи на припинення шлюбних відносин сторони сумісно проживали за адресою: [ADDRESS] , у будинку, що належав матері заявниці. Згідно постанови Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 вересня 2023 року у справі № 452/3812/23 вбачається, що 07 вересня 2023 року [PERSON] , перебуваючи в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини [PERSON] в присутності неповнолітніх дітей, а саме ображав нецензурними словами та погрожував фізичною розправою. [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП на накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. З копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №896454 від 19.01.2024 року вбачається, що 17 січня 2024 року [PERSON] , перебуваючи в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , в присутності неповнолітніх дітей, ображав колишню дружину [PERSON] нецензурними словами. З копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №896456 від 25.01.2024 року вбачається, що 12 січня 2024 року [PERSON] , перебуваючи в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , в присутності неповнолітніх дітей, ображав колишню дружину [PERSON] нецензурними словами. При цьому суд враховує правову позицію, викладену у Постанові ВС у справі № 711/3693/22 від 09 березня 2023 року, що протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції може додаватись як доказ до заяви про видачу обмежуваного припису. Відповідно до\~ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 27\~Конституції України регламентовано, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з частиною першою\~статті 1 Закону України «Про запобігання та\~\~протидію домашньому насильству»\~домашнє насильство - це\~\~діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства,\~що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не\~\~перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або\~бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи\~\~безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно з частинами третьою та четвертою\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої\~статті 1 цього Закону\~визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з частиною третьою статті\~12, частиною першою статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і\~\~на\~\~які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на\~\~всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша\~статті 89 ЦПК України). Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом про запобігання домашньому насильству або\~Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців (згідно із частинами першою та другою\~статті 350-6 ЦПК України). Згідно правового висновку, зробленого Верховним Судом у справі № 756/3859/19 від 05 вересня 2019 року, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Таким чином, видача обмежувального припису не ставиться в залежність від набрання постановою у справі про адміністративне правопорушення законної сили, оскільки захисна і превентивна функція такого припису покликані убезпечити потерпілу особу від можливого повторного вчинення щодо неї протиправних дій до часу прийняття відповідних остаточних рішень, зокрема і в адміністративних провадженнях. Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що [PERSON] є особою, яка постраждала від психологічного домашнього насильства та потребує захисту в порядку, передбаченому\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки ігнорування заінтересованою особою застосованих працівниками поліції та судом до нього заходів впливу, повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо заявниці, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником до заявниці психологічного насильства. Разом з тим, враховуючи характер вчинених [PERSON] дій, з огляду на\~\~обставини цієї справи, суд вважає що пропорційним, ефективним та достатнім способом захисту заявниці є необхідність видачі обмежувального припису стосовно нього\~на строк три місяці. \~ \~ \~ \~При цьому суд зазначає, що заборона перебуння в місці спільного проживання за адресою: [ADDRESS] та наближення на відстань менше 100 метрів до місця проживання заявниці є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Крім того, як встановлено судом [PERSON] зареєстрований в квартирі в м. Самборі, де має можливість проживати. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення заяви [PERSON] в частині заборони [PERSON] наближатися на відстань менше 200 метрів до інших місць частого відвідування заявниці, оскільки така вимога не містить конкретизації, тому можуть трактуватися сторонами на власний розсуд. Аналогічна позиція викладена в Постанові ВС від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22. Суд також не вбачає підстав для задоволення заяви [PERSON] в частині заборони контактувати та вести телефонні переговори з заявницею з огляду на те, що з наданих заявницею доказів та наданих під час судового засідання пояснень не вбачається, що [PERSON] вів листування, телефонні переговори з погрозами, образами щодо неї. Щодо доводів [PERSON] , що внаслідок застосування обмежувального припису будуть порушені його права на спілкування з дітьми, суд вважає їх безпідставними, оскільки обмежувальний припис не стосується його батьківських прав та жодним чином не перешкоджає йому бачитись та спілкуватись з дітьми (Постанова ВС у справі № 711/3693/22 від 09 березня 2023 року). Відповідно до п.10 ч.1\~ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду. Згідно із ч. 3\~ст.350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: partial