Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. Позивач просить суд: 1. Усунути перешкоди в користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] передати комплект ключів від квартири [PERSON] . 2. Встановити порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] наступним чином: - виділити у користування [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) 9,7 кв.м. площі кімнати, визначеної на плані технічного паспорту квартири, як приміщення №2 (23,6 кв.м.), що відповідає 41/100 частки у праві спільної часткової власності; - виділити у користуванні [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) 13,9 кв.м. площі кімнати визначеної на плані технічного паспорту квартири, як приміщення №2 (23,6 кв.м.), що відповідає 59/100 частки у праві спільної часткової власності; - у загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити: кухню площею 11,9 кв.м., вбиральню площею 4,9 кв.м., коридор площею 5,0 кв.м., балкон площею 0,7 кв.м., терасу площею 3,2 кв.м. 3. Усунути перешкоди в користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] передати комплект ключів від квартири [PERSON] . 4. Встановити порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] наступним чином: - виділити у користування [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) житлову кімнату 17,4 кв.м. визначеної на плані технічного паспорту квартири, як приміщення [ADDRESS] (17,4 кв.м.) з балконом на який є вихід з цієї кімнати, що відповідає 1/2 частки у праві спільної часткової власності; - виділити у користуванні [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) житлову кімнату 15,2 кв.м. визначеної на плані технічного паспорту квартири, як приміщення №2 (15,2 кв.м.), що відповідає 1/2 частки у праві спільної часткової власності; - у загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити: кухню площею 11,5 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 1,6 кв.м., ванної кімнати площею 3,9 кв.м., коридору площею 11,0 кв.м., балкону площею 1,5 кв.м. 5. Зобов`язати [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) утриматися від учинення дій, що можуть призвести до виникнення у [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) перешкод у користуванні квартирами за адресами: - [ADDRESS] ; - [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2021 р. відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.03.2023 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.05.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON] 30.10.2018 рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі 752/3057/18 шлюб між сторонами було розірвано. До шлюбу, а також під час шлюбу Сторонами було набуте майно, на праві спільної часткової власності, з визначенням часток кожного з них у праві власності, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] ; квартиру за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу, відповідач систематично вчиняє дії, що перешкоджають позивачу користуватися квартирами, а саме: здійснено самовільну заміну замків на вхідних дверях, а також відмовляється надавати доступ до квартир. Сторони не дійшли згоди в позасудовому порядку щодо встановлення порядку користування квартирою, відповідно до часток у праві спільної часткової власності. Враховуючи, що розмір частки у спільній частковій власності позивача квартири за адресою: [ADDRESS] , становить 41/100, [PERSON] має право на надання їй у користування частини квартири в загальному розмірі 20,2 кв.м., а відповідно [PERSON] має право на надання йому у користування частини квартири в загальному розмірі 29,1 кв.м. Оскільки, загальна площа квартири (49.3 кв.м.), яка включає в себе місця загального користування (кухня, коридор, ванна кімната, вбиральня, балкон, тераса), на думку позивача такі місця необхідно залишити у спільному користуванні, а частка щодо якої необхідно встановити порядок користування повинна розраховуватися лише з розміру житлової площі. Відповідно до розміру часток у спільній частковій власності, сторони мають право на виділення у користування: [PERSON] - 9,7 кв.м. площі кімнати, визначеної на плані технічного паспорту квартири, як приміщення [ADDRESS] (23,6 кв.м.), що відповідає 41/100 частки у праві спільної часткової власності; [PERSON] - 13,9 кв.м. площі кімнати визначеної на плані технічного паспорту квартири, як приміщення [ADDRESS] (23,6 кв.м.), що відповідає 59/100 частки у праві спільної часткової власності. Враховуючи, що розмір часток у спільній частковій власності квартири за адресою: [ADDRESS] , позивача та відповідача є рівними, [PERSON] має право на надання їй у користування частини квартири в загальному розмірі 31,05 кв.м. Оскільки, загальна площа квартири (62.1 кв.м.), яка включає в себе місця загального користування (кухня, коридор, ванна кімната, вбиральня), на думку позивача такі місця необхідно залишити у спільному користуванні, а частка щодо якої необхідно встановити порядок користування повинна розраховуватися лише з розміру житлової площі. Відповідно до розміру часток у спільній частковій власності, сторони мають право на виділення у користування: [PERSON] - житлову кімнату 17,4 кв.м. визначеної на плані технічного паспорту квартири, як приміщення [ADDRESS] (17,4 кв.м.) з балконом на який є вихід з цієї кімнати, що відповідає 1/2 частки у праві спільної часткової власності; [PERSON] - житлову кімнату 15,2 кв.м. визначеної на плані технічного паспорту квартири, як приміщення [ADDRESS] (15,2 кв.м.), що відповідає 1/2 частки у праві спільної часткової власності. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач з вересня 2017 р. до цього часу у даних квартирах не з`являвся жодного разу, будь - яких претензій чи звернень до відповідача з вересня 2017 р. по серпень 2021 р. не заявляв та не надсилав, жодного інтересу до майна не виявляв, участі в утриманні майна не приймав, відтак відповідач не міг вчинити перешкод позивачу у користуванні даним майном. З вересня 2017 р. по серпень 2021 р. позивач свої права не вважав порушеними, жодних вимог до Відповідача в даний період не надсилав. В сукупності вказані обставини та докази якими обґрунтовані позовні вимоги дозволяють зробити висновок, що даний позов в цілому спрямований не на дійсний захист порушених прав позивача, а на вчинення негативних наслідків відповідачу, що пов`язані з фінансовими та часовими втратами на участь у даному судовому процесі. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, що відповідач вчиняв перешкоди у користуванні позивачу його майном, то така вимога не підлягає задоволенню з підстав необґрунтованості та недоведеності. Позивач подав до суду відповідь на відзив. Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву. В судовому засіданні, яке відбулось 25.01.2024 року, представник позивача позовні вимги підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В судове засідання, яке відбулось 25.01.2024 року, відповідач не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В судовому засіданні, яке відбулось 10.05.2023 року, свідок [PERSON] , який є сусідом по квартирі за адресою: [ADDRESS] , зазначив, що знає [PERSON] , як колишню дружину [PERSON] , та яка на протязі 5-6 років не з`являлась. Свідок [PERSON] працює консьєржом в цьому булинку 9 років, та нікого не бачив, хто приходив від позивача. Працює не кожного дня. За весь час бачив відповідача та його родичів. У нього 5-6 років є пара ключів, він доглядає за домашніми тваринами, замки не змінювались, в цьому році він був у квартирі 2-3 рази. Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання здійснювалося технічним засобом. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.05.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON] . 30.10.2018 рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі 752/3057/18 шлюб між сторонами було розірвано. До шлюбу, а також під час шлюбу сторонами було набуте майно, на праві спільної часткової власності, з визначенням часток кожного з них у праві власності, а саме: 1. Квартиру за адресою: [ADDRESS] , Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 16.11.2012; Форма власності: приватна; ПІП власників та частки власності: [PERSON] - 41/100, [PERSON] - 59/100; Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, [NUMBER] , 18.10.2012, Головне управління житлового забезпечення / Наказ №1597-С/КІ від 18.10.2012. Відповідно до Технічного паспорту, складеного Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (від 16.01.2009, інвентаризаційна справа 99644) на квартиру за адресою: [ADDRESS] , вона складається з однієї жилої кімнати площею 23,6 кв.м., кухні площею 11,9 кв.м., вбиральні площею 4,9 кв.м., коридору площею 5,0 кв.м., балкону площею 0,7 кв.м., тераси площею 3,2 кв.м . Загальна площа квартири становить 49,3 кв.м., з яких 23,6 кв.м. житлова. 2. Квартиру за адресою: [ADDRESS] , Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 07.09.2017; Форма власності: приватна; Вид спільної власності: спільна часткова; ПІП власників та частки власності: [PERSON] - 1/2, [PERSON] - 1/2; Підстава виникнення права власності: Договір купівлі-продажу, серія та номер: 594, виданий 30.03.2016, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуцевич О.О.; Додаткова угода до Договору купівлі-продажу майнових прав від 30.03.2016, Додаткова угода до Договору купівлі-продажу майнових прав від 30.03.2016, посвідчені приватним нотаріусом Гуцевич О.О.; Довідка серія та номер 114/5205, виданий 05.09.2017,видавник КП "Житлоінвест-УКБ"; Акт прийому-передачі квартири серія та номер: 1177, виданий 05.09.2017 видавник: Сторони; Технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 18.05.2017, видавник: Приватне БТІ TOB «МІСЬКСПЕЦЕКСПЕРТ». Відповідно до Технічного паспорту, складеного Приватним ETI TOB «Міськспецексперт» (від 08.05.2017 інвентаризаційна справа 3678) на квартиру за адресою: [ADDRESS] , вона складається з двох кімнат: 1-а кімната 15,2 кв.м., 2-а кімната 17,4 кв.м., кухні площею 11,5 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 1,6 кв.м., ванної кімнати площею 3,9 кв.м., коридору площею 11,0 кв.м., балкону 1,5 кв.м. Загальна площа квартири становить 62,1 кв.м., з яких 32,6 кв.м. житлова. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу, відповідач систематично вчиняє дії, що перешкоджають позивачу користуватися квартирами, а саме: здійснено самовільну заміну замків на вхідних дверях, а також відмовляється надавати доступ до квартир. Доказами, що свідчать про заміну замків та наявності перешкод для [PERSON] у користуванні нерухомим майном є Акти про неможливість потрапити до квартири, складені адвокатом - Іщенко Ганною Михайлівною, яка діяла від імені Позивача на підставі довіреності, а саме: 1. щодо квартири за адресою: [ADDRESS] - Акт від 15.07.2021, Акт від 10.09.2021 (складений в присутності [PERSON] та [PERSON] ), Акт від 15.10.2021 (складений в присутності [PERSON] , [PERSON] ); 2. щодо квартири за адресою: [ADDRESS] - Акт від 15.07.2021, Акт від 10.09.2021 (складений в присутності [PERSON] та [PERSON] ), Акт від 15.10.2021 (складений в присутності [PERSON] , [PERSON] ). 05.08.2021 адвокатом Світлицьким Андрієм Вікторовичем направлено до відповідача Вимогу про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, штрих код номера відправлення 0100195667084. В подальшому на адресу представника позивача надійшла відповідь на вимогу від 05.08.2021, зі змісту якої вбачається, що відповідач вважає викладені вимоги необґрунтованими та безпідставні. 22.09.2021 представником позивача направлено до відповідача повторну Вимогу про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, штрих код номера відправлення 0100196225670. Станом на дату звернення до суду, відповідь на повторну вимогу не надійшла. За результатом перевірки статусу відправлення, на офіційному сайті «Укрпошта» встановлено, що повторна вимога вручена відповідачу 23.09.2021. Також, судом встановлено, що з метою виконання доручення [PERSON] , а також представництва її інтересів перед третіми особами, видано довіреність строком на три роки від 18.11.2020 зареєстровану в реєстрі за №2429, яку посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тетерською О.Ю. Довіреністю було уповноважено адвоката Іщенко Г.М. представляти інтереси [PERSON] перед третіми особами, з правом відповідно до процесуального законодавства та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» збирати і подавати докази. Крім того, в подальшому позивачем підписано Договір про надання правничої (правової) допомоги № АО 01-04/2021 від 01.04.2021 з Адвокатським об`єднанням «Іщенко, Світлицький та партнери». Таким чином, суд дійшов висновків, що [PERSON] уповноважила відповідних осіб на захист її прав та представництво інтересів. З огляду на викладене, суд відхиляє доводи відповідача про недопустимість, неналежність та недостатність, актів про неможливість потрапити до квартири, як доказ наявності перешкод у користуванні майном. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Тому вищевказана квартира є спільної частковою власністю сторін по справі, а сторони у справі є співвласниками вказаної квартири. Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 17.02.2016 р. в справі № 6-1500цс15, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на таке майно, а тому виділені у користування приміщення можуть не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам. Критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.02.2016 р. у справі № 6-1500цс15. Судом встановлено, що позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо порядку користування спірними квартирами. Поділити квартири в натурі між сторонами неможливо, оскільки жилі приміщення в них не ізольовані між собою. Суд враховує, що квартира, щодо якої позивач просить усунути перешкоди в користуванні та встановити порядок користування,за адресою: [ADDRESS] , складається з однієї жилої кімнати площею 23,6 кв.м., та використовується відповідачем для його проживання, а тому, суд дійшов висновку про неможливість встановити порядку користування однієї жилої кімнати між позивачем та відповідачем, з огляду на те, що для користування кожною стороною відсутні можливості виділення ізольованої житлової площі, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідач має неповнолітню дитину, яка проживає разом із ним у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що також не заперечувалось позивачем. Враховуючи розміру житлової площі квартири за адресою: [ADDRESS] , а також приймаючи до уваги, що кожна з кімнат є ізольованою та їх площа майже відповідає розміру часток сторін у праві власності на спірну квартиру, при цьому запропонований позивачкою варіант користування квартирою [ADDRESS] не буде порушувати їх права, як співвласників, які самостійно його погодити не мають можливості, суд дійшов висновку, що позов у даній частині вимог є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Оскільки, судом встановлено, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні належним їй майном, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , зокрема перешкоджає доступу до спірної кватири, суд дійшов висновку, що позов у частині вимог про усунення перешкод також є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково.

Outcome: partial