Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

23.05.2023року [PERSON] звернувся до Комунарського\~районного\~суду\~м.\~Запоріжжя\~з позовом до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (далі АТ «ЗАлК») про стягнення заборгованості по заробітній платі та судових витрат. В обґрунтування позову зазначив наступне. 07.09.2020 року позивача було переведено на посаду заступника генерального директора з питань охорони та безпеки служби охорони та безпеки, підрозділу підпорядкування генерального директора AT «ЗАлК» відповідно до запису із трудової книжки. З квітня 2022 року заробітна плата не виплачується відповідачем своєчасно, виникла заборгованість, яку добровільно сплатити відповідач не бажає. Згідно із довідкою про доходи, виданою AT «ЗАлК» від\~15.05.2023\~року за № 35 позивачу належить до видачі з урахуванням податків: квітень 2022 року 24\~333 грн. 88 коп.; травень 2022 року 36 139 грн.66 коп.; червень 2022 року 39 295 грн.98 коп.; липень 2022 року 51 768 грн. 75 коп.; серпень 2022 року 43 060 грн.95 коп.; вересень 2022 року 36 461 грн.03 коп.; жовтень 2022 року 38 208 грн.05 коп.; листопад 2022 року 48 991 грн. 61 коп.; грудень 2022 року 44 107 грн.50 коп.; січень 2023 року 39 992 грн.57 коп.; лютий 2023 року 32 774 грн.20 коп.; березень 2023 року 35 887 грн.71 коп.; квітень 2023 року 21 573 грн.95 коп. Загальна сума заборгованості по заробітній платі станом на 15.05.2023 року складає 492 595 гривень 82 копійки (чотириста дев`яносто дві тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять гривень вісімдесят дві копійки). 22.05.2023 року позивачем отримано наказ №02-024 к/птд про призупинення дії трудового договору з ним 19.04.2023 року у зв`язку зі збройною агресією проти України та об`єктивною неможливістю роботодавця тимчасово, на період діючого воєнного стану на території України, забезпечити працівника роботою за укладеним діючим трудовим договором та тимчасовим припиненням працівником виконувати обов`язки передбачені трудовим договором. Позивач з наказом не згоден. Зазначив, що між ним та адвокатом Трачук Н.І. укладено договір про надання правничої допомоги від 20.05.2023 року. Просить стягнути з Акціонерного товариства «Запорізькій виробничий алюмінієвий комбінат» на своюкористь\~заборгованість із невиплаченої заробітної плати у сумі 492 595 гривень 82 копійки та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000, 00 грн. Також просить стягнути з відповідача судовий збір на користь Держави. Від відповідача 06.07.2023року надійшов\~відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує у повному обсязі, зазначає, що Позивачем невмотивовано, безпідставно та необґрунтовано заявлено вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. 00 коп., без надання необхідного договору про надання йому такої правничої допомоги та фактично понесених ним витрат на правничу допомогу за цим договором у розмірі 6000 грн. 00 коп. По суті позовних вимог позицію не висловив. Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою суду від 25.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження . Ухвалою суду від 04.10.2023 року вирішено закрити підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі та призначено справу до судового розгляду по суті у залі судових засідань в приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя\~на 09 листопада 2023 року о 10 год. 30 хв. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позову наполягає. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву згідно якої, просить провести судове засідання за відсутності представника , просить позов задовольнити частково з урахуванням доводів зазначених у запереченнях. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем заробітної плати позивачу. Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абз.2, п.п.6.1.1, п.6.1, п.6 мотивувальної частини). Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів реалізації трудових правовідносин - відплатність праці, який відображено у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої\~Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії» від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечуватиме достатній життєвий рівень. Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, наведеним у ч.2\~ст.233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Зазначене дає підстави для висновку, що до складу заробітної плати найманого працівника входить винагорода за виконану роботу, як це встановлено\~ст.94 КЗпП України\~і ст.1 Закону України «Про оплату праці», та гарантовані державою виплати, передбачені у\~ст.12 цього Закону України. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 Кодексу законів про працю України\~(далі -\~КЗпП України) передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст.\~21, ч. 1 ст.\~24 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що сторони перебувають у трудових правовідносинах. Так, з 07.09.2020 року [PERSON] було переведено на посаду заступника генерального директора з питань охорони та безпеки, служби охорони та безпеки, підрозділу підпорядкування генерального директора AT «ЗАлК» відповідно до запису із трудової книжки. Відповідно ротииг наказу№02-024 к/птд від 19.04.2023, призупинено дію трудового договору з [PERSON] з 19.04.2023 року у зв`язку зі збройною агресією проти України та об`єктивною неможливістю роботодавця тимчасово, на період діючого воєнного стану на території України, забезпечити працівника роботою за укладеним діючим трудовим договором та тимчасовим припиненням працівником виконувати обов`язки передбачені трудовим договором. Як вбачається з довідки про доходи, виданої AT «ЗалК» від\~15.05.2023\~року за № 35, [PERSON] належить до видачі з урахуванням податків: квітень 2022 року 24\~333 грн. 88 коп.; травень 2022 року 36 139 грн.66 коп.; червень 2022 року 39 295 грн.98 коп.; липень 2022 року 51 768 грн. 75 коп.; серпень 2022 року 43 060 грн.95 коп.; вересень 2022 року 36 461 грн.03 коп.; жовтень 2022 року 38 208 грн.05 коп.; листопад 2022 року 48 991 грн. 61 коп.; грудень 2022 року 44 107 грн.50 коп.; січень 2023 року 39 992 грн.57 коп.; лютий 2023 року 32 774 грн.20 коп.; березень 2023 року 35 887 грн.71 коп.; квітень 2023 року 21 573 грн.95 коп. Загальна сума заборгованості по заробітній платі станом на 15.05.2023 року складає 492 595 гривень 82 копійки (чотириста дев`яносто дві тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять гривень вісімдесят дві копійки). Отже, судом встановлено, що відповідач АТ «ЗалК» своєчасно не виплачував позивачеві заробітну плату, внаслідок чого утворилася заборгованість. Наявність та розмір вказаної заборгованості відповідачем не заперечується, у відзиві на позов відповідач обмежився вказівкою на недоліки позовної заяви, її невідповідності вимогам\~ст. 175 ЦПК України, незважаючи на те, що провадження у справі судом відкритою. По суті позовних вимог свою позицію відповідач не зазначив. Отже, з`ясувавши обставини справи та оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони перебували в трудових правовідносинах, але в порушення вимог\~ст. 43 Конституції України,\~ст. 115, КЗпП України, ст.ст.\~21,\~24 Закону України «Про оплату праці»\~відповідач з травня 2022 і до теперішнього часу не виплачує позивачу нараховану за період з квітня 2022 р. По квітень 2023 р. Заробітну плату, у зв`язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 492 595 гривень 82 копійки (чотириста дев`яносто дві тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять гривень вісімдесят дві копійки). У зв`язку із задоволенням позову, на підставі положень\~ст. 141 ЦПК України\~суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за позовними вимогами майнового характеру (щодо яких позивач звільнений від сплати судового збору)3148 (три тисячі сто сорок вісім) гривень 59 копійок. Щодо стягнення з відповідача витрат на надання правничої допомоги слід зазначити наступне. Відповідно до положень частини першої, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: - договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); - розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; - документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс протии Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору про надання правничої допомоги та представництво від 20.05.2023, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , вартість послуг виконавця визначається за домовленістю сторін та складає 2000 грн. за одну годину адвоката. Також долучено квитанцію № 355651 від 24.07.2023, в якій вказано наступне: номер справи-333/4148/23, правнича допомога, 6000,00 грн., підпис [PERSON] . Відповідно до ст. ст.12,81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини шостої\~статті 81 ЦПК\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина четверта\~ст. 12 ЦПК України). З наданих представником позивача доказів на підтвердження понесених при розгляді справи витрат на професійну правничу допомогу неможливо достовірно встановити наявність підстав для стягнення заявлених сум з огляду на відсутність детального опису робіт (наданих послуг) почасово (як зазначено в договорі) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (враховуючи в тому числі, відсутність представника позивача в судовому засіданні). Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial