Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису, який винесений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. зареєстрованим за №5597 від 04.12.2020, таким, що не підлягає. В обґрунтування позовної заяви зазначається, що між позивачем та АТ «Кредо банк» було укладено кредитний договір № CL-229080 від 17.10.2019. Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. 04.12.2020 було вчинено виконавчий напис №5597, у зв`язку із боргом за кредитним договором № CL-229080 від 17.10.2019 укладеним між [PERSON] та АТ «Кредо банк». Запропоновано задовольнити вимоги кредитора у розмірі 112396,49 грн, з урахуванням витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису. 15.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Петренко Д.О., на підставі цього виконавчого напису було відкрито виконавче провадження № 63934676, та 24.11.2021 винесено постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження на підставі ухвали Харківського окружного адміністративного суду по справі 520/19761/21 від 20.10.2021 року, якою суд ухвалив замінити стягувана АТ "Кредобанк" на правонаступника - ТОВ "Фінансова Компанія "Приватні Інвестиції". Позивач вважає, що виконавчий напис, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, а саме ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Так, нотаріусом не перевірена безспірність вимоги стягувача. Письмову вимогу про усунення порушень за договором позивач не отримував. Ухвалою Кегичівського\~районного суду\~Харківської області\~від 19 вересня 2023 року задоволено заяву про забезпечення позову. Зупинено стягнення за виконавчим написом, виданим 04.12.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., який зареєстрований за №5597 про стягнення з [PERSON] заборгованості у загальному розмірі 112396,49 грн. Ухвалою Кегичівського\~районного суду\~Харківської області\~від 19\~вересня 2023\~року,\~було відкрито\~провадження,\~позовна заява\~прийнята до\~розгляду за\~правилами спрощеного\~позовного провадження\~з повідомленням\~(викликом)\~сторін.\~Сторонам був\~наданий час\~для подання\~заяв по\~суті. Зобов`язано приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. надати суду засвідчені копії матеріалів на підставі, яких було вчинено виконавчий напис від 04.12.2020, зареєстрований в реєстрі №5597 про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № CL-229080 від 17.10.2019.21. Приватним нотаріусом ухвала суду про витребування доказів за зазначеним позивачем місцем знаходження робочого місця отримана не була. Судом був здійснений запит до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо діяльності приватного нотаріуса та сприяння в отриманні нотаріусом ухвали суду про витребування доказів. Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції щодо діяльності приватного нотаріуса надано суду відповідь, згідно з якою приватний нотаріус Личук Т.В. здійснює приватну нотаріальну діяльність, повідомлено адресу нотаріуса, яка відрізняється від зазначеної позивачем. Судом повторно була направлена ухвала суду про витребування доказів у нотаріуса за повідомленою Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції адресою здійснення нотаріальної діяльності [PERSON] . Нотаріус ухвалу суду за місцем здійснення нотаріальної діяльності не отримав та не виконав. Відповідачем подано\~до суду\~відзив,\~згідно з\~яким відповідач\~зазначає,\~що 17.10.2019\~між АТ\~«Кредобанк» та\~ [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№CL-\~229080,\~згідно з\~яким відповідачу\~було надано\~кредит у\~сумі 80000\~грн.\~Відповідно до\~умов договору\~позичальник зобов`язується\~повернути кредит,\~сплатити проценти\~та інші\~платежі в\~строк та\~на умовах,\~визначених Договором.\~Термін кредитування\~до 16.10.2024.\~Погашення заборгованості\~здійснюється відповідно\~до Графіку\~платежів.\~Всього позичальник\~зобов`язаний здійснити\~60\~Щомісячних платежів\~по 3983\~грн.\~щомісячно,\~кожного останнього\~числа відповідного\~місяця,\~впродовж 60\~місяців з\~дати укладання\~Кредитного договору.\~Процентна ставка\~55%\~річних.\~Проценти нараховуються\~щомісячно на\~суму заборгованості\~по кредиту.\~Позивач був\~ознайомлений,\~прийняв усі\~умови договору,\~зобов`язувався їх\~виконувати.\~У зв`язку\~з не\~виконанням умов\~укладеного кредитного\~договору у\~позичальника утворилась\~заборгованість в\~загальній сумі\~112396,49\~грн. З метою захисту своїх порушених прав АТ «Кредобанк» звернувся до нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису. 04.12.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано- Франківської області Личук Т.В. видано спірний виконавчий напис №5597. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем Петренком Д.О., відкрито виконавче провадження №63934676. В подальшому, 25.06.2021 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» було укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами №250621/1 у відповідності до умов якого, права вимоги за кредитним договором №CL-229080 від 17.10.2019 перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції». Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 замінено стягувана на ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції». Позивач не надав жодних доказів оплати заборгованості первісному кредитору, а тому ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» має право вимагати виконання своїх зобов`язань за кредитним договором. Позивач у позові посилається на те, що вимоги не є безспірними та АТ «Кредобанк» не надано нотаріусу доказів безспірності, що спростовується наданим розрахунком боргу самим же позивачем. Відповідач стверджує, що нотаріусу були надані документи для вчинення виконавчого напису та сам виконавчий напис вчинений у відповідності до вимог ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року. А тому відповідач у задоволенні позову просить відмовити, зменшити розмір заявлених витрат на правову допомогу. Позивач подав відповідь на відзив, згідно з яким позивач зазначає, що нотаріусом не була перевірена безспірність заборгованості, оскільки йому не були надані документи згідно з п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, а саме: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Відповідне повідомлення про наявність та погашення заборгованості позивачу не надходило. Належні докази, які підтверджують наявність заборгованості, якими є виключно первинні документи бухгалтерського обліку, нотаріусу не надані. Позивач також заперечує законність нарахування банком за кредитним договором комісії та відсотків за користування кредитом. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Позиція щодо вирішення спору викладена у відзиві. Треті особи, які належним чином повідомлялись про розгляд справи у судове засідання не з`явились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Суд, перевіривши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. В судовому\~засіданні встановлено,\~що 17.10.2019 між [PERSON] та АТ «Кредобанк» укладено кредитний договір № СL-229080, відповідно до умов якого позичальник отримує 8000 грн строком на 60 місяців до 16.10.2024, зі сплатою відсотків за користування кредитом за процентною ставкою 55% річних, які нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту. Згідно копії розрахунку АТ «Кредобанк» заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 21.10.2020 становить 112396.49 грн 04.12.2020 приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано- Франківської області Личук Т.В. на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат», гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 №296/5 та пункту 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, вчинив виконавчий напис № 5597 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованість, що виникла за кредитним договором №СL-229080 від 17.10.2019. Строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості здійснюється за період з 17.10.2019 по 21.10.2020. Сума заборгованості складається з 79247,10 грн сума заборгованості за кредитом, 33149,39 грн сума заборгованості за відсотками. Загальна сума заборгованості становить 112396,49 грн. та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. На підставі виконавчого напису приватним виконавцем 15.12.2020 відкрито виконавче провадження №63934676. Відповідно до постанови приватного виконавця від 24.11.2021, копії ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2021, стягувач АТ «Кредобанк» замінений на правонаступника ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції». Позивач вважає вчинений виконавчий напис незаконним, оскільки порушені його права, так як напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства. Будучи не згодним з цим написом, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його таким, що не підлягає виконанню. Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка передбачена пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат». При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2,3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до пункту 1 розділу 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», цього Переліку, був виключений на підставі Постанови КМ №480 від 19.04.2022, у зв`язку з визнанням нечинними та скасуванням п. 1 та п. 2 Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року(справа №826/20084/14). Так вищезазначеною постановою визнано незаконною та нечинною\~Постанову КМ України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, а саме: п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, щодо доповнення переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Зобов`язано КМ України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною\~Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили 22.02.2017. Таким чином, застосування положень розділу Переліку «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» при вчиненні 04.12.2020 виконавчого напису є незаконним. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином,\~вчинення нотаріусом\~виконавчого напису\~відбувається за\~фактом подання\~стягувачем документів,\~які згідно\~із відповідним\~Переліком є\~підтвердженням безспірності\~заборгованості або\~іншої відповідальності\~боржника перед\~стягувачем.\~Сам по\~собі факт\~подання стягувачем\~відповідних документів\~нотаріусу не\~свідчить про відсутність спору між сторонами стосовно заборгованості, як такого. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Пунктом 1 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами першою та другою статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Наявність цивільно-правової відповідальності повинна бути доведена належними та допустимими доказами. Підлягає доказуванню наявність правових підстав для стягнення штрафу та пені, а також розмір заборгованості, заявлений до стягнення. З матеріалів справи вбачається, що відомості про подання нотаріусу документів про безспірність заборгованості у суду відсутні. Відповідачем до суду на виконання ухвали про витребування доказів надані документи на підставі яких вчинявся виконавчий напис, а саме кредитний договір та виписка з особового рахунка за кредитним договором. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 760/2193/15-ц висловлено позицію про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), відповідачем нотаріусу надані не були. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості. Укладений між банком та позивачем кредитний договір на підставі якого вчинявся виконавчий напис, нотаріально посвідчений не був, а тому стягнення заборгованості за таким договором на підставі виконавчого напису нотаріусу законом не передбачено. Таким чином, оскільки в момент вчинення виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення, тому такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Також судом було встановлено, що виконавчий напис нотаріусом було вчинено не на документі, який встановлює заборгованість, а на окремому новоствореному нотаріусом документі, що не передбачено чинним законодавством. Отже, судом встановлено, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за відсутності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Суд не погоджується з позицією сторін щодо застосування до спірних правовідносин положень п.1-1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 на який посилався позивач, оскільки це положення стосується тільки іпотечних договорів, а також застосування положень розділу цього Переліку щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, оскільки це положення переліку, на підставі Постанови КМ № 480 від 19.04.2022 виключено, у зв`язку з визнанням нечинними та скасуванням п. 1 та п. 2 Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року(справа №826/20084/14). З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується положенням ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України та покладає судові витрати понесені позивачем в розмірі 1073,60 грн на відповідача. Щодо решти сплачених коштів судового збору, то вони, враховуючи положення ч.4 ст.136 ЦПК України, можуть бути повернуті позивачу в порядку п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Також з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу в розмірі 2500 грн. Зазначені витрати документально підтверджені. Позивачем надані договір про надання професійної правничої допомоги, з визначеним гонораром, акт виконаних робіт, чек про оплату адвокатських послуг. Відповідач у відзиві просив зменшити розмір витрат на правову допомогу, проте таке клопотання не обгрунтував. Суд не вбачає підстав для їх зменшення, витрати цілком відповідають виконаній роботі адвоката та співмірні з заявленим позовом. Щодо застосованих судом заходів забезпечення цього позову, відповідно до ухвали суду від 19.09.2023, суд зазначає, що згідно ч.7, ч.8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved