Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

27.02.2023 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визначення місця проживання малолітньої дитини та припинення стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що позивач перебував з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2015 року. Від шлюбних відносин [INFO] в подружжя народився син [PERSON] . З червня 2015 року подружні стосунки припинено, подружжя почало проживати окремо, син проживав з матір`ю. Рішенням суду від 27.07.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. починаючи з 12.08.2015 року та до повноліття дитини. Рішенням суду від 16.09.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач сплачував аліменти на утримання дитини, брав участь у вихованні сина, догляді за ним, дбав про його фізичний та духовний розвиток. Спорів щодо участі батька у вихованні сина між батьками не виникало. З 23.04.2019 року по 13.10.2020 року позивач проходив військову службу. З грудня 2020 року відповідач [PERSON] разом з сином почала мешкати з цивільним чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Протягом 2021-2022 років час від часу [PERSON] залишала сина у своєї матері [PERSON] , а також періодично в позивача. Згодом [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . У подальшому в подружжя народилася дитина. Після цього мати перестала приділяти увагу [PERSON] , дбати про його фізичний та духовний розвиток, матеріально утримувати, а вітчим почав погано ставитися до [PERSON] , натравлював на дитину свою собаку, яка одного разу покусала [PERSON] , вчиняв дії щодо розбещення та насильства відносно дитини. Під час надання дитині психологічної допомоги практичним психологом та соціальним педагогом було встановлено, що між сином та матір`ю існують дисгармонійні стосунки, [PERSON] має страхи щодо співмешканця його матері, оскільки виникла ситуація з небезпекою для його життя, а матір його не захистила. Дитина просила не віддавати його матері та вітчиму. На початку 2022 року [PERSON] відвела сина до [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та звідти більше його не забирала, перестала приділяти увагу дитині, матеріально утримувати, а вихованням дитини почала займатися баба [PERSON] [PERSON] . Позивач матеріально допомагав [PERSON] утримувати дитину. У період з 02.03.2022 року по 20.09.2022 року та з 15.10.2022 року по 22.12.2022 року [PERSON] проходить військову службу в Збройних Силах України. У лютому 2023 року позивач звернувся до [PERSON] та [PERSON] , яка має інвалідність, тому не може належним чином виконувати батьківські обов`язки щодо сина позивача, з вимогою про зміну місця проживання дитини за місцем мешкання її батька за адресою: [ADDRESS] , де є всі необхідні умови для проживання дитини. Однак, відповідачі відмовилися. Оскільки відповідачі відмовилися задовольнити таку вимогу позивача, а подальше перебування дитини в сім`ї його матері повною мірою загрожує фізичному та психологічному здоров`ю дитини, її нормальному розвитку та вихованню, позивач просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з його батьком [PERSON] за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] , а також звільнити позивача від сплати аліментів на утримання сина, які стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2016 року по справі № 205/5847/15-ц. Ухвалою судді від 03.03.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. 28.03.2023 року від представника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли пояснення. У поясненнях зазначено, що на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист № 2/205/724/2016, виданий 18.08.2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі частини доходів, виконавче провадження № [NUMBER]. Виконавцем здійснюються заходи для виконання рішення. 12.04.2023 року від представника [PERSON] - адвоката Свірідова Д.М. надійшов відзив на позов, у якому заперечував проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що позивач не спілкувався з дитиною до досягнення нею трирічного віку, до п`яти років бачив сина близько 10 разів, а до семи років бачив [PERSON] приблизно раз на два місяці. Також позивач ніколи не був присутнім у важливих подіях у житті дитини, святах. Дитина ніколи не залишалася вдома в батька та взагалі з ним наодинці. Доказів участі батька в житті дитини не надано, як і доказів невиконання матір`ю батьківських обов`язків. Щодо звинувачень в адрес чоловіка [PERSON] вказав, що довідка КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР від 29.09.2021 року не містить підпису практичного психолога, відомостей щодо його повноважень та фаху. Також зазначив, що за наслідками вказаної довідки невідомо про звернення до правоохоронних органів, відсутні відомості про виконання рекомендацій щодо звернення до дитячого невролога, проходження психологічного діагностування. Окрім того, не надано доказів на цькування собаки на дитину. Повідомив, що в разі підтвердження страху дитини щодо собаки готові передати тварину до притулку до завершення розгляду справи. У відзиві вказано, що [PERSON] відмовляється повертати дитину матері, влаштовує істерики та сварки, не реагує на візити правоохоронних органів. Оскільки конфліктна ситуація негативно сприймається дитиною, то [PERSON] не вдається до силових дій з повернення дитини. Також зазначив, що позивач не звертався до [PERSON] з вимогою по зміну проживання дитини. Оскільки доказів зазначених у позові обставин не надано, просить відмовити в задоволенні позову. Разом з відзивом надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, під час якого в них народився син [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні відносини між подружжям було припинено 03.06.2015 року через те, що [PERSON] не був впевнений, що це його дитина, неготовий до батьківства та виконання батьківських обов`язків. Після розірвання шлюбу між батьками дитина продовжила жити з матір`ю. Від народження дитини батько не брав участь у вихованні дитини, не цікавився її станом здоров`я та розвитком. До досягнення трирічного віку [PERSON] взагалі не спілкувався з сином, до п`яти років бачив близько 10 разів, а до семи років бачив раз на два місяці. Також батько не брав участь у важливих подіях у житті дитини, святах. Під час виконання батьківських обов`язків [PERSON] жодним чином не були порушені права дитини, жодних скарг до уповноважених органів не надходило. Після розірвання шлюбу з [PERSON] позивач проживала разом з сином з [PERSON] , з яким у подальшому уклала шлюб, за час якого в них народилася спільна дитина. Під час проживання з [PERSON] між ним та [PERSON] склалися довірливі стосунки, що підтверджується фотографіями, відеозаписами з різним часовим проміжком, де дитина усміхнена та не виглядає пригніченою. Вітчим має фінансову можливість забезпечувати [PERSON] , має позитивну характеристику з місця мешкання. ніколи не притягувався до відповідальності, на обліку в наркологів та психіатрів не перебував. У будинку, де проживає сім`я, дитина має власну кімнату, ліжко, письмовий стіл, забезпечена іграшками. [PERSON] фактично силоміць був залишений [PERSON] проживати в неї, у зв`язку з чим мати дитини звернулася до поліції. Звернення до поліції результатів не дало. [PERSON] намагалася повернути дитину мирним шляхом додому, але отримувала від своєї матері погрози та фінансовий шантаж. У позивача склалося враження, що [PERSON] не цікавить виховання дитини, а лише фінансова складова. [PERSON] постійно надсилає повідомлення та телефонує, висловлюючи образи та принижуючи [PERSON] . У зв`язку зі сварками та істериками з боку [PERSON] , що негативно впливає на [PERSON] , позивач не вдавалася до силових дій з повернення дитини. На даний час між позивачем та її матір`ю стосунки зіпсовані, всі спроби спілкування продовжуються на високих тонах, що негативно впливає на емоційний стан дитини. Під час конфлікту дитина відчуває надмірне емоційне напруження, впадає в істерику, чим користується [PERSON] , доводячи [PERSON] до істерики, тому мати припинити спілкування з цих підстав. Баба не має постійного джерела доходу, є особою з інвалідністю другої групи. Батько, який вимагає спільного проживання з дитиною, на даний час перебуває в зоні бойових дій на сході України, що фактично унеможливлює виконання ним прямих батьківських зобов`язань, а також не надає доказів щодо належності умов проживання дитини за місцем мешкання батька. На підставі викладеного позивач просить в інтересах дитини визначити її місце проживання з матір`ю. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд прийняв зустрічний позов до розгляду разом з первісним. Ухвалою суду від 24.04.2023 року третю особу Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) замінено на Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 28.04.2023 року від представника [PERSON] - адвоката Шклярука Д.С. надійшов відзив на зустрічний позов, у якому заперечував проти аргументів [PERSON] , викладених у зустрічному позові. Заперечення обґрунтовані тим, що після народження дитини [PERSON] переїхала разом з [PERSON] до помешкання своєї матері [PERSON] , через деякий час подружні стосунки між батьками дитини було припинено. [PERSON] сплачував аліменти на утримання дитини та не відмовлявся брати участь у вихованні сина, що підтверджується відсутністю спорів між батьками у період з червня 2015 року по 2022 року. Доводи [PERSON] щодо відсутності батька в житті дитини спростовуються фотокартками, фіскальними чеками про придбання [PERSON] синові планшету 07.08.2022 року для покращення можливості для дистанційного навчання. З 23.04.2019 року по 13.10.2020 року [PERSON] постійно перебував у місцях розташування військових частин, тому рідко міг бачитися з сином. На даний час навчанням та вихованням дитини опікується батько та баба [PERSON] . У грудні 2015 року [PERSON] дійсно звертався до суду з позовом про оспорювання батьківства, проте, після проведення молекулярно-генетичної експертизи впевнився, що є біологічним батьком [PERSON] та відкликав позовну заяву. Однак, факт звернення із вказаним позов не спростовує, що [PERSON] є уважним та дбайливим батьком для [PERSON] . Упродовж 2021-2022 років [PERSON] час від часу залишала дитину в батька та баби [PERSON] . Після народження другої дитини мати перестала приділяти належну увагу синові, а її чоловік [PERSON] почав погано ставитися до [PERSON] : натравлював на нього собаку, ображав його. Оскільки [PERSON] була не здатна вплинути на поведінку чоловіка, не бажали брати участь у вихованні дитини, вона самостійно відвела сина проживати до [PERSON] , яка ним зараз опікується та виховує. [PERSON] не зверталася до суду або органу опіку, щоб відібрати дитину у своєї матері. Щодо доводів позивача за зустрічним позовом, що у зв`язку з перебуванням на військовій службі батько фактично не зможе виконувати батьківські обов`язки, зазначено, що батько в короткочасні відпустки весь свій час проводить з сином, а перебування батька в лавах ЗСУ не може ототожнюватися з неможливістю виконання ним батьківських обов`язків. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні зустрічного позову. 16.05.2023 року від представника [PERSON] - адвоката Свірідова Д.М. надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, у якій заперечував проти аргументів представника [PERSON] . Заперечення обґрунтовані тим, що з червня 2015 року батько [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, тому спорів, окрім стягнення аліментів та оспорювання батьківства [PERSON] , не було. Представник вважає, що звернення з позовом про оспорювання батьківства демонструє ставлення батька до сина. Фотокартки, надані [PERSON] , не підтверджують постійну участь батька в житті дитини, копія чеку про придбання планшета датована 07.08.2022 року, при цьому з народження та до 07.08.2022 року батько не купував дитині речей. Доказів, що упродовж 2021-2022 років мати залишала дитину в батька не надано. Звернень щодо нацькування собаки на дитину або розбещення її вітчимом від батька не було. Окрім того, після того як дитина постраждала від укусів собаки, до лікарні її доставили та піклувалися під час лікування мати та вітчим, батько взагалі не знав про цю ситуацію. Відносини між [PERSON] та [PERSON] погіршилися не через те, що остання не бажала доглядати [PERSON] , а через те, що баба не повертала дитину матері. Через перебування батька в лавах ЗСУ дитина фактично не може проживати з ним. На підставі викладеного просить задовольнити зустрічний позов та відмовити в задоволенні первісного. 01.06.2023 року від відповідача [PERSON] надійшли пояснення, у яких вказано, що 04.12.2020 року [PERSON] разом з сином пішла жити до [PERSON] . За час проживання з вітчимом в січні 2021 року в [PERSON] на плечі був відбиток зубів дорослої людини, на що дитина пояснила, що її вкусив [PERSON] . Пізніше у [PERSON] був синець під оком, щодо якого онук пояснив, що [PERSON] його випадково вдарив. У березні 2021 року в дитини була травма в ділянці в межах сідниць, що [PERSON] пояснив тим, що необережно під час гри кинув дитину на диван. 08.04.2021 року на дитину напав та покусав голову та плече собака [PERSON] . У кінці серпня 2021 року [PERSON] привела дитину додому до баби. [PERSON] був засмучений, ображений на [PERSON] , не хотів, щоб мати його забирала. З 25.08.2021 року мати дитину в баби не забирала, на дзвінки не відповідала. [PERSON] зверталася до поліції. З вересня 2021 року по 27.05.2023 року участі у вихованні сина [PERSON] не брала, матеріальну допомогу не пропонувала. [PERSON] зустрічався з батьком. Ухвалами суду, постановленими 12.06.2023 року без виходу суду до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника Шклярука Д.С. про допит свідків, а також закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 06.09.2023 року, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника Свірідова Д.М. про допит свідків. У судовому засіданні [PERSON] та його представник Шклярук Д.С. первісний позов підтримали, просили його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні. У судовому засіданні представник [PERSON] - Свірідов Д.М. зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. Проти первісного позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. У судовому засіданні відповідач [PERSON] первісний позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, проти зустрічного позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити. Від представника третьої особи: Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради Лійбук Л.М. надійшла заява, у якій просить розгляд справи провести без участі представника, рішення винести в інтересах дитини. Від представника третьої особи: Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява, у якій просить розгляд справи провести без участі представника відділу. Суд, заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в матеріалах справи доказів, встановив такі обставини справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст.ст. 79,80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 12). Батьки перебували в шлюбі з 14.02.2015 року. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 205/5847/15-ц від 27.07.2016 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі частини з усіх видів заробітку/доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.08.2015 року і до повноліття дитини (т. 1 а.с.15). Згідно з письмовими поясненнями представника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчий лист, виданий 18.08.2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська щодо стягнення з [PERSON] аліментів перебуває на виконанні відділу, виконавче провадження № [NUMBER] (т. 1 а.с.51-55). Шлюб між батьками розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 205/6054/16-ц від 16.09.2016 року, яке набрало законної сили 27.09.2016 року (т. 1 а.с.14). Судом встановлено, що [PERSON] з дитиною проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] . У грудні 2020 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати з цивільним чоловіком останньої за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що з серпня 2021 року [PERSON] проживає з бабою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання (т. 1 а.с. 11) [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На даний час [PERSON] перебуває на військовій службі. 29.10.2021 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (т. 1 а.с.139). [INFO] в подружжя народився син [PERSON] (т. 1 а.с.138). Сім`я мешкає в будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить матері [PERSON] (т. 1 а.с.129-134, 136,137, 140-146). З пояснень сторін встановлено, що баба [PERSON] [PERSON] та її чоловік не бажали повертати сина матері через те, що вважають, що вітчим ображає дитину та погано до неї ставиться. Так, зазначили, що [PERSON] натравлював власного собаку на [PERSON] . До позову додано виписку з медичної катки стаціонарного хворого, відповідно до якої [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні з 08.04.2021 року по 13.04.2021 року через укус собаки з діагнозом «Множинні укушені рани м`яких тканин голови» (т. 1 а.с.22). Разом з тим, у судовому засіданні з показань свідків, [PERSON] , а також [PERSON] не встановлено дій щодо нацькуваня собаки на дитину. Також у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] вказали, що за час проживання дитини з матір`ю в будинку її чоловіка помічали на дитині: укус дорослої людини, синець під оком, травму в ділянці в межах сідниць. Також пояснили, що у зв`язку з зазначеним ушкодженнями медична допомога не була потрібна. Синець під оком, з пояснень [PERSON] , дитина пояснила тим, що [PERSON] випадково вдарив його. Вищевказані укус та травму, як пояснив свідок [PERSON] , були наслідком необережної гри з дитиною. До правоохоронних органів родичі дитини, орган опіки не зверталися. З відеозаписів, а також фотографій (т. 2 а.с.8-35), що надані [PERSON] , встановлено, що з [PERSON] [PERSON] знайомий з 4 років, між матір`ю, її чоловіком та дитиною були довірливі стосунки, вони разом проводили багато часу: гуляли, відпочивали, гралися, купалися та інше. Між [PERSON] та [PERSON] дійсно були жваві ігри, під час яких є вірогідність отримання невеликого ушкодження, разом з тим, дитина під час таких ігор була щасливою, радісною. У судовому засіданні встановлено, що після серпня 2021 року мати робила декілька спроб забрати дитину жити до себе, однак, баба не віддавала [PERSON] через недовіру до зятя. Після початку повномасштабного вторгнення на територію України російської федерації зі збройною агресією, [PERSON] по телефону знову просила повернути сина, але хлопчик не бачив її 6 місяців та не хотів повертатися жити до матері та її чоловіка. Доказів звернення матері до поліції щодо відібрання дитини, спроб налагодити відносини з сином суду не надано, з позовом про відібрання дитини до суду не зверталася. Відповідно до характеристики КЗО «НВК № 92», який відвідував [PERSON] з вересня 2018 року дитину виховують мати та вітчим, мати підтримує постійний зв`язок з вихователями, цікавиться розвитком та навчанням дитини, вітчим приділяє увагу хлопцю, але часто дитина знаходиться у баби (т. 1 а.с.194). Згідно з характеристикою Комунального позашкільного навчального закладу «Дитячо-юнацька спортивна школа № 2» Дніпровської міської ради від 10.06.2022 року № 45 [PERSON] займається в секції «Стрибки на батуті» з 2019 року, на тренування весь час хлопця приводила лише його баба [PERSON] (т. 1 а.с. 25). У відповіді на адвокатський запит заклад повідомив, що за час відвідування дитиною дитячого садку з 2018 по 2021 роки за результатами психологічного тестування вихованців практичним психологом закладу психологічних відхилень не виявлено, відомостей щодо вчинення насильства до дитини колективу дошкільного відділення не відомо (т. 1 а.с.193). Відповідно до характеристики КЗО «СЗШ № 94» ДМР, де навчається [PERSON] , його мати не бере участь у питаннях навчання та виховання, школу не відвідує, жодного разу не вийшла на зв`язок з класним керівником, батько [PERSON] приділяє належну увагу навчанню сина, але в даний час бере участь у бойових діях у лавах ЗСУ, навчанням та вихованням [PERSON] опікуються баби [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 85). Згідно з довідкою КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 10.04.2023 року № 14 (т. 1 а.с.88-89) у [PERSON] з батьком гарні відносини, сприймає батька як людину, що захищає та допомагає, з матір`ю жити не хоче, бо вона не захищала його від [PERSON] . Батько [PERSON] [PERSON] - військовий (т. 1 а.с.17-18), психіатричних протипоказань для опіки над дитиною не має, під наглядом лікаря-психіатра не перебуває (т. 1 а.с.90-91), з місця мешкання характеризується позитивно, проживає разом з батьками: [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с.86), після початку проживання дитини у [PERSON] надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Мати хлопчика [PERSON] станом на 05.04.2023 року незнятої чи непогашеної судимості не має (т. 1 а.с.123), в КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР» не знаходиться, за архівною документацією не значиться, у реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться (т. 1 а.с.125,126), у відділенні поліції № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, а також у соціальних службах Новокодацького району м. Дніпра не перебуває (т. 1 а.с. 195). Проживає з чоловіком [PERSON] , який станом на 05.04.2023 року незнятої чи непогашеної судимості не має (т. 1 а.с.128), у КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР» не знаходиться, за архівною документацією не значиться, у реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться (т. 1 а.с.124,127). У судовому засіданні без присутності батьків та баби [PERSON] пояснив, що [PERSON] ображав його, сварив, також сказав, що ображений на маму, не любить її, а з молодшим братом знайомитися не бажає. Також вказав, що з батьком бачиться на вихідних, добре проводить час разом, батька любить та бажає жити з ним. Згідно з висновком органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради № 3/9-149 від 22.08.2023 року комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради вважає за доцільне в інтересах малолітнього визначити місце проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] (т. 1 а.с.240-241). З зазначеного висновку вбачається, що за адресою проживання батька: [ADDRESS] , умови проживання задовільні, для дитини створені умови для розвитку та виховання. При цьому суд не бере до уваги: довідку № 81 від 29.09.2021 року, надану КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, оскільки вона не підписана практичним психологом (т. 1 а.с. 19-21), копії квитанцій (т. 1 а.с.179) через неможливість встановлення їх змісту та відношення до справи, висновок за результатами дослідження з використанням поліграфу (т. 1 а.с. 230-238), оскільки його виконано не державною мовою, що не відповідає вимогам ст. 9 ЦПК України, а також ч. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики», відповідно до яких цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою, та сторони у справі подають до суду докази, викладені державною мовою. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Дана позиція узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Таким чином, батько і мати мають рівнозначні права при визначенні місця проживання дитини. Пріоритет мають лише інтереси самої дитини. Отже, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про сина, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Окрім того, згідно із вимогами статті 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ст. 171 Сімейного Кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. У судовому засіданні [PERSON] зазначив, що бажає мешкати разом з батьком, з яким відчуває себе захищеним. Отже, суд встановив, що, хоча дитина з народження проживала з матір`ю, мала стійкий зв`язок з нею, з серпня 2021 року мешкає разом з бабою [PERSON] та її чоловіком, зв`язок з матір`ю був поступово втрачений. При цьому, мати з цього часу не зробила всіх необхідних заходів, щоб повернути сина додому, налагодити відносини з ним, створити спокійне емоційне середовище за місцем свого проживання. Натомість батько почав активно брати участь у житті, вихованні та розвитку [PERSON] , між батьком та сином склалися довірливі відносини, дитина в присутності батька відчуває себе захищеною, а між бабою та дідом (з боку батька [PERSON] ), які мешкають разом з [PERSON] , та онуком налагоджені відносини, за адресою мешкання батька створені умови для проживання малолітньої дитини, що підтверджується висновком органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради. На підставі викладеного, виходячи насамперед з інтересів дитини, враховуючи бажання [PERSON] мешкати саме з батьком, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного позову в частині визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком. Задоволення первісного позову виключає задоволення зустрічного, отже, суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Суд роз`яснює сторонам, що визначення місця проживання дитини з батьком не звільняє мати від обов`язку виховувати, утримувати дитину, піклуватися її здоров`ям, навчанням, забезпечувати її всебічний розвиток, а також не позбавляє її права на участь в житті сина, особисте спілкування з ним, проведення разом часу, у тому числі за місцем свого мешкання. При цьому, [PERSON] не повинен перешкоджати матері спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні, зобов`язаний діяти лише в інтересах дитини та для забезпечення повноцінного розвитку сина, емоційного та психічного здоров`я всіляко сприяти відновленню відносин дитини з матір`ю. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] щодо звільнення його від сплати аліментів на утримання [PERSON] на користь [PERSON] , суд виходив з такого. За змістом ст. 181 СК України аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи, що судом визначено місце проживання дитини з батьком, мати втратила право на отримання аліментів на утримання сина, тому позов в частині звільнення [PERSON] від сплати аліментів на утримання [PERSON] на користь [PERSON] підлягає задоволенню. Отже, суд задовольняє первісний позов та відмовляє в задоволенні зустрічного. Враховуючи, що первісний позов судом задоволено, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено, у відповідності до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір, сплачений ним при поданні позову, в рівних частинах, а саме по 1073,60 грн. з кожної (т. 1 а.с.36). Пред`являючи позов, [PERSON] заявив, що витрати складаються лише з судового збору, інших витрат понести не очікує. Разом з тим, у відзиві на зустрічний позов [PERSON] заявив про судові витрати на професійну правову допомогу у зв`язку з розглядом зустрічного позову в розмірі гонорару адвоката в сумі 20 000 грн., зазначив, що докази понесення таких витрат буде надано додатково. Однак, докази надані не були, заяви щодо надання їх відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК не подано. Враховуючи викладене, у суду відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON] 20 000 грн. як витрат на правову допомогу [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача за зустрічним позовом [PERSON] покладаються на неї. На підставі викладеного,

Outcome: approved