Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона позивач, [PERSON] , 21.06.2008 року уклала шлюб у виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, з [PERSON] , про що видано свідоцтво про шлюб від 21.06.2008 серії [NUMBER] , актовий запис №123. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження від 26.10.2009 серії [NUMBER] ), яка проживає з нею і знаходиться на повному її утриманні. Оскільки сімейне життя з Відповідачем не склалося, Рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської області від 23.07.2021 року у справі №369/7064/21 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, рішення набрало законної сили. У зазначеному рішенні не було вирішено питання щодо місця проживання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Позивач має бажання, можливість та фактично забезпечує для своєї доньки комфортні умови проживання, оскільки має у власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку під ним, кадастровий номер якої 3222486201:01:110:0103, що підтверджуються Договором дарування житлового будинку від 28.02.2020 року НОК 375509, зареєстрованого в реєстрі за №480 та Договором дарування земельної ділянки від 28.02.2020 року НОК 375510, зареєстрованого в реєстрі за №481 де на теперішній час проживає разом з дочкою. В будинку дитина має власну кімнату облаштовану для її потреб. Крім того, позивач має у власності автомобіль марки BMW Х5, н.з. [NUMBER] , який використовує для пересування разом з дитиною до школи, до лікарні за необхідності тощо. Позивач не вживає спиртних напоїв, інших шкідливих звичок не має, весь вільний час присвячує дитині, яка, в свою чергу, висловлює бажання жити з нею, оскільки батько її життям не цікавиться взагалі. Донька навчається у 7 класі Ліцею №1 с. Петропавлівська Борщагівка, у школі характеризується позитивно, що підтверджується Довідкою №232 від 09.08.2022 року виданою Директором Ліцею №1 та Характеристикою виданою класним керівником. Також позивач самостійно піклується про стан здоров`я своєї дитини, що підтверджується Випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 09.08.2022 року виданою лікарем МП «Helsa» та Довідкою від 12.08.2022 року виданою лікарем-педіатром КНП «Медичного центру Борщагівської сільської ради» Бучанського району Київської області. З моменту розлучення дитина проживає з позивачем, відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання їхньої дитини, з дитиною не спілкується, тому позивач вимушена була поставити питання про стягнення аліментів і звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу. Враховуючи вищевикладене просила визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . 09.09.2022 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 01.06.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області, підготовче засідання у вказаній цивільній справі закрито та призначено судовий розгляд справи. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Письмового відзиву до суду не подав. Третя особа подала до суду клопотання про розгляд справи у відсутності її представника. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.07.2021 року. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 26.10.2009 серії [NUMBER] . Дитина проживає разом з матір`ю, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Відповідно до судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.12.2022 року, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду (05.09.2022 року). Згідно з висновком від 23.12.2022 року за №503/13 про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , перебували в офіційному шлюбі з 21.06.2008 року. [INFO] в родині народилася донька [PERSON] , однак спільне життя розладналося, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.07.2021 шлюб розірвано. Наразі донька проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Працівниками КЗ «Центр надання соціальних послуг Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області» 10 листопада 2022 року проведено обстеження умов проживання матері. Під час обстеження встановлено, що за даною адресою в будинку, який має 5 кімнат, проживають гр. [PERSON] та її донька [PERSON] . В помешканні дотримуються санітарно-гігієнічних норм. В будинку чисто та затишно. Для дитини створені всі належні умови для повноцінного утримання та проживання. Мати гр. [PERSON] працює неофіційно майстром-стилістом по нарощенню вій; також здає в оренду приміщення, має не офіційний, але стабільний самостійний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови, для проживання повноцінного розвитку та виховання дитини, а саме, задовольнити гармонійний розвиток особистості в атмосфері любові і моральних принципів та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина [PERSON] , відвідує 7 клас ліцею №1 села Петропавлівська Борщагівка. Відповідно до характеристики зі школи, мати цікавиться шкільним життям дитини, спілкується з педагогами, бере активну участь у житті класу та школи. Батько дитини [PERSON] проживає окремо. При спілкуванні з працівниками служби повідомив, що не заперечує щодо місця проживання дитини з матір`ю та надав письмову згоду. На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Борщагівській сільській раді Бучанського району Київської області від 13 грудня 2022 року (протокол № 9) орган опіки та піклування на теперішній час вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Відповідно до п. п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частинами 1 та 2 ст. 161 СК України визначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 4-6 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Ст. 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. За приписами ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок), органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. П. 72 Порядку вказано, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Борщагівській сільській раді Бучанського району Київської області від 13 грудня 2022 року (протокол № 9) орган опіки та піклування на теперішній час вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . У суду немає підстав вважати, що указаний висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим чи суперечить інтересам дитини. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи те, що позивачем на підтвердження обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, суду було надано належні та допустимі докази, та беручи до уваги те, що визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дитини, суд вважає законним та обґрунтованим висновок про задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши обставини спору, давши належну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 992.40 грн.

Outcome: approved