Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

24.10.2023 року представник позивача [PERSON] звернулася в суд з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визначення місця проживання дітей. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що під час спільного проживання [PERSON] з відповідачкою народилися діти: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . З 2023 року шлюбні відносини з відповідачкою припинилися і вони перестали проживати разом. [PERSON] проживає разом з відповідачкою, [PERSON] - з позивачем. Посилаючись на те, що відповідачка не має постійного місця проживання, веде аморальний спосіб життя, просила визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із позивачем. Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 31.10.2023 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 31.10.2023 року витребувано від органу опіки та піклування Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області висновок щодо доцільності проживання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про слухання справи. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності. В ході розгляду справи представник позивача змінила предмет позову, просила суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із позивачем [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка в судове засідання не з`явилася, до суду направила відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком. Зазначала, що 04.11.2023 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] і проживає разом з ним та старшим сином [PERSON] у смт Воскресенське Миколаївської області. Син навчається у 6 класі Воскресенського ліцею Воскресенської селищної ради Миколаївської області. Вона працює обліковцем з реєстрації бухгалтерських даних в фермерському господарстві " [PERSON] " з посадовим окладом 6700,00 грн. на місяць, [PERSON] з 12.10.2022 року працює водієм автотранспортних засобів в ТОВ "Європейська дорожньо-будівельна компанія". Представник органу опіки та піклування Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про слухання справи в її відсутність. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з викладеного, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті за відсутності належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи сторін, представника позивача та третьої особи. Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 03 вересня 2010 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] у виконкомі Возсіятської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, актовий запис № 3 (а.с. 8). Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 05.06.2023 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9). Із матеріалів справи слідує, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с. 10, 11). [PERSON] проживає разом із позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 06.10.2023 року (а.с. 14). Наразі сторони разом не проживають і між ними виник спір щодо визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 160 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Єланецької селищної ради про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від 24.11.2023 року, орган опіки і піклування Єланецької селищної ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Рекомендувати [PERSON] звернутися до поліції з заявою про встановлення місця проживання [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після встановлення їх місця проживання звернутися до служби у справах дітей за встановленим місцем проживання дитини з заявою про визначення місця проживання [PERSON] (а.с. 52-53). Критеріями за яких орган опіки і піклування дійшов подібного висновку послугувало те, що умови проживання малолітнього [PERSON] разом з [PERSON] є задовільними, сім`я проживає в будинку, дитина має власну кімнату та забезпечена усім необхідним відповідно до її вікових потреб. Батько дбає про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Вихованням та навчанням дитини займається позивач. [PERSON] не має офіційної роботи, але займається тимчасовими підробітками, обробляє присадибну ділянку. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітнього сина [PERSON] , піклується про нього, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина [PERSON] з батьком, який проживає разом з ним буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме його розвитку як психологічному, так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матері права на особисте спілкування за дитиною та прийняття участі у його вихованні. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved