Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та є його власником. Крім нього, в зазначеному будинку також зареєстрована та проживає його дружина [PERSON] та син відповідач [PERSON] . Окрім цього, в будинку також фактично проживає без реєстрації дружина його сина [PERSON] відповідач [PERSON] . Позивач зазначає, що проживання разом із відповідачами є нестерпним, оскільки вони влаштовують сварки з приводу яких неодноразово мали звернення до поліції. При цьому, також позивач зазначив, що відповідач [PERSON] застосовував домашнє насильство щодо його дружини [PERSON] , внаслідок чого з цього приводу були неодноразові звернення до поліції. Таким чином позивач вважає, що своєю поведінкою відповідачі порушують їх право (за текстом маються на увазі позивач та його дружина) на спокійне життя, завдають їм моральних та фізичних страждань. У зв`язку з чим позивач для захисту своїх прав змушений пред`явити до відповідачів відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить виселити [PERSON] \~та [PERSON] \~з житлового\~будинку,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. 10.10.2023 року ухвалою суду (а.с.40-41) було відкрите провадження у даній справі із проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Одночасно відповідачам роз`яснено їх право подати на адресу суду відзив на позов, а також заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Копію даної ухвали було надіслано сторонам. 02.11.2023 року відповідачі [PERSON] і [PERSON] подали до суду спільний відзив на позовну заяву (відзив), але при цьому до останнього не було додано належного доказу виконання вимог пункту 2 ч.5 ст. 178 ЦПК України, щодо додання до відзиву документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи позивачу [PERSON] , а саме фіскального чеку (його копії) про надіслання відзиву із доданими до нього документами рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного (які дозволяють суду за існуючими он-лайн сервісами відповідного пошти здійснити відстеження відправлення та його вручення адресату, зокрема з метою відрахування встановлено процесуального строку на подання відповіді на відзив) або розписки позивача [PERSON] про безпосередньо надання йому цих документів під підпис. При цьому, додані відповідачами до свого відзиву фіскальний чек (а.с.69) підтверджує лише придбання конверту за 3 грн, а копія самого конверту (а.с.70) підтверджує лише його заповнення, але не підтверджує не підтверджує здійснення його поштової відправки, а наклеєна на нього літерна марка «V», згідно відомостей на офіційному веб-сайті АТ «Укрпошта», становить вартість лише 15 грн, що дорівнює вартості внутрішнього простого листа без оголошеної цінності масою до 50 грамів та є недостатнім для оплати послуг з пересилання рекомендованого листа вартістю у 30 грн. Тому судом не було прийнято до розгляду зазначений відзив. Тому, як процесуальний наслідок, судом також не було прийнято до розгляду подані до суду відповідь на відзив (а.с.81) та заперечення (а.с.105-106). В засідання позивач [PERSON] не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 8 п.1, 13 ст. 128 ЦПК України та Порядку надсилання повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28, про що свідчить довідка (а.с.127) про доставку 29.12.2023 року судової повістки у вигляді повідомлення у додаток «Viber» на номер телефону, згідно поданої заявки від 07.08.2023 року (а.с.32). Згідно пункту 4 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Представник за довіреністю позивача [PERSON] [PERSON] ,\~яка надає\~безоплатну правничу\~допомогу в\~порядку,\~передбаченому ч.3\~ст.\~15\~ЦПК України,в судовому засіданні підтримала заявлений позивачем позов та просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] та їх представник адвокат Трегубчак Ю.В. в судовому засіданні заперечували проти заявленого позову та просили відмовити в його задоволенні посилаючись на його безпідставність. При цьому, відповідачі підтверджували ту обставину, що близько останніх двох років в них існують конфліктні відносини із дружиною позивача [PERSON] , але конфлікті ситуації створює саме остання, а не вони. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] , що підтверджує копія свідоцтва на право власності (а.с.11), видане Пиріжнянською сільською радою Кодимського району Одеської області на підставі рішення виконкому від 27.11.2002 року № 27, яке було зареєстроване у Кодимському районному бюро технічної інвентаризації Одеської області 05.12.2002 року у книзі № 1 запис № 114 на сторінці 114. З 22.07.1980 року позивач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Івашківською сільською Радою народних депутатів Кодимського району Одеської області 22.07.1980 року (а.с.16), актовий запис № 20. 09.08.2022 року відповідачі [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб Серії № [NUMBER] , виданого Кодимським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 09.08.2022 року (а.с.58, 108), актовий запис № 107. [INFO] у відповідачів [PERSON] і [PERSON] народилась спільна дитина малолітня [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , повторно виданого Кодимським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 13.12.2022 року (а.с.58, 107), актовий запис № 162 від 19.11.2020 року. Згідно витягу № 398 про зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб виданого старостою села 20.07.2023 року (а.с.17), актів про встановлення фактів складених 20.07.2023 року (а.с.18) і 27.10.2023 року (а.с.68) старостою села Пиріжна [PERSON] та зареєстрованих виконавчим комітетом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, відповідно, 20.07.2023 року за № 399 і 27.10.2023 року за № 489, у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: позивач [PERSON] , його дружина [PERSON] і син відповідач [PERSON] , а також фактично проживають без реєстрації дружина [PERSON] відповідач [PERSON] (яка має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) і спільна дитина останніх малолітня дочка [PERSON] . Характеристики складені 27.10.2023 року за № 490 і 491 старостою с. Пиріжна (а.с.59-60, 109-110) на місцевих мешканців на відповідачів [PERSON] і [PERSON] характеризують останніх з позитивної сторони, зокрема з відзначенням підтримання ними добрих стосунків у сім`ї (без конкретизації складу «сім`ї» про яку йде мова, тобто лише між ними як подружжям з малолітньою дитиною або і з батьками відповідача [PERSON] \~з якими\~вони разом\~проживають)\~і з\~односельчанами,\~зокрема сусідами.\~Проте суд\~звертає уваги,\~що наведена\~характеристика стосунків\~у сім`ї\~суперечить навіть\~позиціям самих\~сторін,\~а зазначення\~старостою твердження\~про відсутність\~зауважень до\~відповідачів зі\~сторони виконавчого\~комітету,\~як і\~скарг до\~ [PERSON] старостату\~у відношенні\~ [PERSON] \~залишаються суто\~відносними,\~оскільки вони\~не спростовують\~одночасного існування\~численних нижче\~наведених звернень [PERSON] стосовно свого сина до місцевого органу Національної поліції. Спільне життя сторін у даній справі має конфліктний характер щонайменше з жовтня 2022 року про що свідчать: - 17.10.2022 року поліцейським ВПД №1 (м. Кодима) Подільського РУП ГУНП в Одеській області Шевчуком В.С., згідно ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та з урахуванням існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи, було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника Серії АА № 228466, копія якого додана до позовної заяви (а.с.21) та у відповідності до змісту якого останній було застосовано стосовно [PERSON] у зв`язку зі скоєнням ним 16.10.2023 року близько 18:40 години домашнього насильства психологічного характеру у відношенні [PERSON] , із застосуванням заходу у вигляді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 діб в період з 21:00 години 17.10.2022 року до 21:00 години 27.10.2022 року; - 08.12.2022 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 503/1227/22 було винесено постанову (а.с.122-123), яка оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 07.12.2023 року, про закриття провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 1732 КУпАП\~за факт\~діяння,\~яке мало\~місце 17.10.2022\~року за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~між [PERSON] \~і [PERSON] . При цьому, у змісті цієї постанови відзначено про те, що [PERSON] поясняв, що між ним та матір`ю існує\~тривалий конфлікт\~з приводу\~житлового будинку,\~де вони\~спільно проживають,\~а 17.10.2022\~року саме\~вона почала\~його виганяти,\~внаслідок чого\~між ними\~виникла сварка.\~Крім того, у змісті цієї постанови наведені покази [PERSON] , надані нею як свідком, згідно яких остання підтвердила ту обставину, що конфлікт між її чоловіком [PERSON] та його матір`ю існує тривалий конфлікт з приводу користування житловим будинком, в якому вони всі разом проживають, а обставини сварки їй відомі зі слів свого чоловіка, який сказав їй. що її почала його мати. Висновок суду про відсутність складу (події) правопорушення обґрунтований відсутністю в матеріалах справи доказів можливості завдання чи безпосередньо завдання шкоди психологічному здоров`ю [PERSON] , що є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1732 КУпАП, але не спростоване саме діяння; - талон-повідомлення єдиного обліку № 477 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.20, 82), згідно якого 14.03.2023 о 12:59 надійшла заява до РУ про те, що 14.03.2023 року о 09:00 за адресою: [ADDRESS] до ВПД №1 надійшла заява [PERSON] , яка просить прийняти міри до її сина [PERSON] , який вчиняє відносно заявниці домашнє насильство; - талон-повідомлення єдиного обліку № 490 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.83), згідно якого 16.03.2023 о 10:42 надійшла заява до РУ про те, що 14.03.2023 року о 00:00 за адресою: [ADDRESS] до ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області надійшла заява від [PERSON] про те, що її син [PERSON] за місцем їхнього мешкання наніс їй тілесні ушкодження в області голови та ніг; - 25.03.2023 року складено висновок експерта № 38 (а.с.22-24), за результатом проведення в період 17-25.03.2023 року судово-медичної експертизи у відношенні [PERSON] , в якій експертом було зазначено, що зі слів підекспертної [PERSON] 14.03.2023 року поміж 08:00 та 09:00 годиною в [ADDRESS] , вини конфлікт з сином в результаті якого останній наніс близько 3-8 ударів кулаком в її голову та обличчя, після чого кинув її до землі, упала на спину, після чого той продовжував наносити удари взутими ногами по нижніх кінцівках. За підсумками висновку експерта у [PERSON] були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця та садна обличчя, синців лівої верхньої та лівої нижньої кінцівки, які виникли приблизно за 3-5 діб до моменту обстеження та могли бути спричиненні 14.03.2023 року у спосіб не виключно від дії таких предметів як кулаки, взуті ноги та інші схожі предмети, що не суперечить даним на які вказує підекспертна; - талон-повідомлення єдиного обліку № 854 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.19, 84), згідно якого 06.05.2023 о 19:38 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 06.05.2023 року о 19:37 за адресою: [ADDRESS] син дебоширить в алкогольному стані, заявниця кинула слухавку, при передзвоні син бігав з сокирою та молотком, наразі чути сварку та крики. Заявник [PERSON] (без зазначення ініціалів), але із зазначенням номеру телефону, який відповідає номеру зазначеному позивачем у своїй позовній заяві на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України як контактного з ним, хоча даний телефон використовувався при інших повідомленнях [PERSON] ; - талон-повідомлення єдиного обліку № 866 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.85), згідно якого 08.05.2023 о 11:10 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 08.05.2023 року о 11:09 за адресою: [ADDRESS] заявник [PERSON] поскаржилась на бездіяльність представників поліції з приводу домашнього насильства, а саме побиття сином [PERSON] щодо заявниці, з проханням відреагувати; - талон-повідомлення єдиного обліку № 1999 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.85), згідно якого 15.09.2023 о 17:26 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 15.09.2023 року о 17:25 за адресою: [ADDRESS] заявника [PERSON] з приводу того, що на неї у бійку кидається її син, простягає руки; - 20.11.2023 року старшим ДОП ВПД №1 (м. Кодима) Подільського РУП ГУНП в Одеській області Косаренком Г.А. у відношенні [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАВ № 884375 (а.с.124) за вчинення нею адміністративного правопорушення,\~передбаченого ч.1 ст. 1732 КУпАП, згідно змісту якого остання 20.11.2023 року о 16:50 годині за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] вчинила відносно сина [PERSON] насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в його сторону нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю [PERSON] . При цьому, у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня постанова за результатом розгляду судом справи про адміністративне правопорушення № 503/1570/23 зареєстрованої за вище вказаним протоколом. Нормативно-правове застосування Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Крім того, при розгляді спорів, що не врегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до частин першої, другої статті 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383\~ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до частини другої та частини четвертої статті 406\~ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 17\~Закону України\~від 23\~лютого 2006\~року N\~3477-IV\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі "Садов`як проти України" зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене "згідно із законом", не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається "необхідним у демократичному суспільстві". Вислів "згідно із законом" не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява\~\~№ 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Разом з тим згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві". Якраз "необхідність у демократичному суспільстві" і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути "відповідними і достатніми"; для такого втручання має бути "нагальна суспільна потреба", а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання "справедливого балансу" між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (заява N 29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (заява N 43768/07)). Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Висновки суду - щодо обґрунтованості позову: Позивач [PERSON] і його дружина [PERSON] досягли віку понад 60-ти років та є особами похилого віку. Окрім того, позивач [PERSON] має захворювання внаслідок якого мав госпіталізацію 25.11.2023 року, згідно довідки КНП «Кодимська лікарня» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 04.12.2023 року № 247. Хоча позивач [PERSON] і не є ініціатором звернень до органів поліції, але з огляду на зміст позовної заяви ним у повному обсязі розділяються оцінки ситуації своєї дружини [PERSON] та підтримуються її звернення. Суд відзначає ту обставину, що обставини подій за місцем проживання сторін 15.09.2023 року та 20.11.2023 року вже мали місце після пред`явлення позивачем [PERSON] позову у цій справі (08.08.2023 року), що вказує на те, що конфлікт триває досі. Однак, водночас зазначені вище документи однозначно підтверджують існування взаємовідносин, які через регулярні сварки протягом вже тривалого проміжку часу неможливо визначити як такі, що відповідають правилам співжиття та мають явно систематичний конфліктний характер за місцем проживання між позивачем [PERSON] і його дружиною [PERSON] , з однієї сторони, та їх сином відповідачем [PERSON] і його дружиною відповідачем [PERSON] , з іншої сторони. Окрім того, самі відповідачі [PERSON] і [PERSON] під час судового розгляду в судовому засіданні, яке відбулось 07.02.2024 року, неодноразово підтверджували про наявність у них за місцем проживання конфлікту принаймні останні кілька років з, але лише відзначали, що винуватцем конфліктних ситуацій вважають [PERSON] , яка і створює своєю поведінкою сварки. Таким чином відповідач [PERSON] хоча і не відзначалась у конкретних зверненнях, але брала участь у конфліктних ситуаціях на стороні свого чоловіка відповідача [PERSON] . Суд не вважає за можливе та необхідне робити висновки чи мають відповідні діяння відповідачів склад саме адміністративних та/або кримінальних правопорушень, оскільки це не належать до обставин, які мають значення для вирішення даної справи, з огляду на її предмет, але саме існування вище згаданих документів підтверджує як систематичність порушення\~правил співжиття\~так і\~безрезультатність вжитих\~заходів, так як численні звернення до поліції, застосування термінового заборонного припису та складення протоколів про адміністративні правопорушення не є стримуючими факторами, які б призвели до покращення ситуації за місцем проживання сторін. За таких умов подальше спільне проживання сторін є неможливим, а припинення конфлікту можливо досягнути виключно шляхом усунення самого їх спільного проживання. При цьому, виселити з житла можливо лише відповідачів [PERSON] і [PERSON] , оскільки позивач [PERSON] похилого віку із захворюванням є одноособовим власником цього житла і між ним і його похилого віку дружиною [PERSON] існує спільне взаєморозуміння протягом тривалого подружнього життя з 1980 року. В свою чергу відповідачі [PERSON] і [PERSON] є працездатними\~особами у\~молодому віці,\~мають дохід\~щонайменше від\~обробки належних\~їм на\~праві власності\~чотирьох земельних\~ділянок сільськогосподарського\~призначення,\~а відтак\~здатні вжити\~заходів для\~забезпечення своєї\~власної сім`ї\~житлом з\~огляду на\~своє особисте\~бачення свого\~життя і\~потреб у\~ньому,\~за умов\~неможливості знайти\~порозуміння під\~час спільного\~проживання з\~батьками відповідача [PERSON] . З огляду на таку ситуацію, з метою запобігання більш важких наслідків неприязних стосунків, слід дійти до висновку, що\~\~виселення відповідачів зі спірного житлового приміщення переслідує легітимну мету. Аналогічні за своєю суттю висновки викладені касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїх постановах від 15 січня 2020 року у справі № 740/2457/18 (провадження № 61- 12054св19) та від 27 жовтня 2021 року у справі № 559/1771/19 (провадження № 61-12423св20). У зв`язку з чим суд вважає, що пред`явлений позивачем позов до відповідачів є обґрунтованим та підлягає задоволенню. - щодо судових витрат Згідно ч.2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до абзацу другого ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Крім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в своїй постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 758/5118/21 (провадження № 61-5554сво23) зробила наступні висновки про застосування норм права: 1.\~У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. 2. До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці. 3. Норми ЦПК України, Закону України\~«Про судовий\~збір» не містять норм, які б дозволяли зробити висновок, що законодавець хоче встановити більш сприятливі наслідки у вигляді сплати судового збору у меншому розмірі для випадків, коли позивач об`єднує вимоги до кількох відповідачів в одному позові. Відтак, навіть за умови пред`явлення однорідних вимог немайнового характеру, пов`язаних між собою однією і тією ж підставою виникнення та поданими доказами, судовий збір щодо кожного відповідача має обраховуватися окремо. Водночас ч.1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, з 01 січня 2024 року за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру (зокрема\~про позбавлення\~батьківських прав)\~підлягає сплаті\~судовий збір в\~розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1211,2 грн (за кожною з позовних вимог). Приймаючи до уваги, що при відкритті провадження у справі позивачу, ухвалою суду від 10.10.2023 року (а.с.40-41), було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, то на виконання вимог ст.\~141\~ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з кожного із відповідачів на користь держави судовий збір за пред`явлену до кожного з них позовною вимогою немайнового характеру в розмірі по 1211,20 грн.

Outcome: approved