Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

у червні 2023 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулося до Машівського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 29 984,55 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн (а.с.2). В подальшому заявлено вимогу про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 29 984,55 грн та витрат по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] (а.с.130). Позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачем договір не укладався, проте підприємство «Полтаватеплоенерго» надавало послуги теплопостачання за адресою [ADDRESS] , загальною опалювальною площею 50,2 кв.м., а відповідачі такі послуги прийняли та від їх отримання не відмовлялися. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторна зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання та користування послугами. Покладені законодавством зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання, боржники виконували частково, розмір плати за надані послуги централізованого опалення становлять 1596, 93 грн./Гкал. протягом опалювального періоду. За період з 01.10.2016 по 01.12.2021 утворилася заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 23 123,55грн., а за період з 21.11.2016 по 01.02.2022 нараховано індекс інфляції в сумі 4777,86грн. та 3% річних в сумі 2083,14грн. Загальна сума заборгованості становить 29 984,55грн. Ухвалою від 15.06.2023 суд відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 17). 26.12.2023 суд своєю ухвалою залучив до участі в справі як співвідповідача [PERSON] (а.с.122). 03.10.2023 відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому зазначив, що викладене позивачем у позовній заяві не відповідає дійсності, оскільки ніякого договору з Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством «Полтаватеплоенерго» він не укладав та послугами не користувався, оскільки в квартирі за адресою [ADDRESS] не проживає з 1997 року. Враховуючи, що договір між сторонами не укладався і послугами відповідач не користувався, а відповідно ніякого обов`язку щодо виконання зобов`язань з боку [PERSON] не виникло. Вимоги позивача щодо стягнення інфляційних витрат та сплати 3% річних є похідними від основної вимоги, а тому відповідач вважає їх безпідставними. Окремо [PERSON] звертає у вагу суду, що позов заявлено лише до нього, як до власника, проте йому належить лише 1/3 частини зазначеної квартири, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на житло від 03.07.1996 року. Крім того, відповідач зазначає, що позов заявлено поза межами строку позовної давності, в зв`язку з чим просить суд застосувати до даного позову наслідки пропуску строків звернення до суду та відмовити у позові в повному обсязі (а.с.44-45). Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» 11.10.2023 подало відповідь на відзив, в якому не погоджується з викладеними доводами та міркуваннями відповідача в повному обсязі з наступних підстав. У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що є власником лише 1/3 частки квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] та надає копію свідоцтва про право власності на житло, проте, як зауважує позивач, свідоцтво не містить інформації чи належить відповідачу квартира на праві спільної часткової власності і, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Лише якщо квартира приватизована в рівних частках, то кожному члену сім`ї належить і частина цієї квартири. Позивач звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків та зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном. Отже, відповідач [PERSON] , зі слів якого він є власником 1/3 квартири, мав обов`язок нести тягар по утриманню свого майна з дня набуття права власності, а саме з 03.07.1996., оскільки відповідно ч.2 ст.317 УК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Щодо заявленої відповідачем заяви про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, позивач уважає, що позовна давність станом 12.03.2020 не сплила, її перебіг зупинений до кінця дії карантину, строк позовної давності переривався неодноразовими оплатами з серпня 2017 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовільнити (а.с.28, 39). Відповідач [PERSON] також не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомленимй належним чином та завчасно, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки (а.с.147), причини неявки не повідомив, відзиву не подав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що договору з Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством «Полтаватеплоенерго» він не укладав та послугами не користувався, оскільки в квартирі за адресою [ADDRESS] не проживає з 1997 року, з 15.06.2023 зареєстрований за іншою адресою. У вказаній квартирі йому належить 1/3 частка, інші 2/3 частки належать сину [PERSON] , який прийняв спадщину після померлої бабусі, проте не оформив право власності. Суд, з`ясувавши правову позицію позивача, заслухавши відповідача -1, дослідивши письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство «Полтаватеплоенерго» надає послуги теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , по о/р № 19-1106-12-0 (а.с.4-10). З розрахунків заборгованості за послуги теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , убачається, що за період з 01.10.2016 по 01.12.2021 у зв`язку з невнесенням плати за послуги в повному обсязі утворилась заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 23 123, 55грн. За період з 21.11.2016 по 01.02.2022 нараховано індекс інфляції у розмірі 4 777,86грн. та 3% річних в сумі 2 083,14грн. Загальна сума заборгованості становить 29 984,55грн (а.с.4-10). Із Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 03.07.1996р. відділом приватизації житла, вбачається, що квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної власності: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.18, 46). 14.06.2023 виконавчим комітетом Машівської селищної ради надано відповідь на запит про те, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Як убачається з акту обстеження місця проживання від 01.08.2023, та Витягу з реєстру територіальної громади, відповідач [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] з 1997 року (а.с.47, 48) та з 15.06.2023 року зареєстрований за вказаною адресою (а.с.93). 30.11.2023 Машівською державною нотаріальною конторою надано копію спадкової справи № 86/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка була зареєстрована в [ADDRESS] . З наданої спадкової справи убачається, що спадкоємцем за заповітом на її майно є [PERSON] (а.с.10, 15, 17). Враховуючи спірний період, за який виникла заборгованість (з 01.10.2016 року по 01.12.2021 року, виходячи зі змісту позовних вимог), до спірних правовідносини підлягає застосуванню спеціальне законодавство, що регулює правовідносини у сфері надання послуг з теплопостачання, що діяло станом на час спірних правовідносин. Таким законодавством є Житловий кодекс України, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV (в редакції, яка втратила чинність 01 травня 2019 року) та №2189-VIII (в новій редакції), а також Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою КМ України №630 від 21.07.2005 року, що діяли на час виникнення спірних правовідносин (втратили чинність на підставі постанови Кабінету міністрів України №85 від 02.02.2022 року). Статтею 6 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Статтею 162 ЖК України передбачено обов`язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV (який втратив чинність 01.05.2019 року) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2 статті 32 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» №1875-IV (який втратив чинність 01.05.2019 року) передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII (у чинній редакції) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII (у чинній редакції) плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Правил №630, централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Пунктом 18 Правил №630 передбачалося, що споживачі зобов`язані оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV (який втратив чинність 01.05.2019 року) споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Аналогічна норма міститься у п. 1 ч. 1 ст. 7 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII в чинній редакції. Такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV (який втратив чинність 01.05.2019 року) та пункт 5 частини другої статті 7 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII в новій редакції). Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачами не позбавляє відповідачів обов`язку оплачувати надані їм послуги. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання у вигляді централізованого опалення в загальній сумі 29 984,55 грн. Щодо незгоди відповідача -1 з наданням послуг позивачем у заявлених обсягах, то в цій частині суд звертає увагу, що для реалізації права споживача на зменшення розміру плати за ненадані або за надані не в повному обсязі або неналежної якості комунальні послуги, споживачу необхідно документально оформити таке порушення умов договору з боку виконавця комунальної послуги шляхом складання та підписання акту-претензії в порядку ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (вказаний акт складається виконавцем комунальної послуги та споживачем), для підписання якого споживач має запросити представника виконавця комунальної послуги і лише у випадку неприбуття виконавця комунальної послуги в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію, такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги. Вказаний акт-претензія є підставою для здійснення виконавцем комунальної послуги перерахунку платежів або для надання відмови в задоволенні претензії. Доказів вчинення відповідачами вищевказаних дій щодо оформлення акта-претензії матеріали справи не містять. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Розглядаючи заяву відповідача-1 про застосування строку позовної давності, суд зазначає таке. Так, позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, згідно зі статтею 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Водночас застосувати її суд може лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ст. 267 ЦК України). Разом з цим, згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020р., під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 р. карантин встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України. У подальшому постановами КМУ дія карантину неодноразово продовжувалася, зокрема останньою постановою №981 від 22 вересня 2021 року і за станом на час звернення ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до суду з позовом (червень 2023 року) карантин продовжував свою дію. Таким чином, якщо позовна давність станом на 12 березня 2020 року не спливла, то її перебіг зупинений до кінця дії карантину. Після припинення дії карантину строк, що залишався до кінця спливу позовної давності щодо сплати заборгованості по комунальним платежам продовжить свій перебіг. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Як вбачається з матеріалів справи, 09 червня 2023 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з вимогою про стягнення заборгованості за період з 01.10.2016 року по 01.02.2022 року. Перебіг загальної позовної давності перервався відповідно 12 березня 2020 року, як то визначено вищевказаними пунктами Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, окрім того, відповідач визнав борг, оскільки частково сплачував а послуги теплопостачання, зокрема: серпень 2017 - 500грн., листопад 2018 - 500грн., березень 2018 - 500грн., у квітні 2019 - 1000,00грн., в жовтні 2019 - 1,00грн., листопаді 2019 - 898,08 грн. та у грудні 2019 - 1588,86грн, а тому суд уважає що позивачем не було пропущено строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому з відповідачів на користь позивача потрібно стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1342,00 грн, з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved