Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

29 листопада 2023 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач мотивує вимоги тим, що 15 липня 2016 року уклав шлюб з Відповідачем. У сторін від шлюбу є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Як зазначає Позивач, спільне життя не склалось, з Відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, у зв`язку з чим постійно виникали непорозуміння, які призвели до того, що у сторін припинились фактичні подружні стосунки. Вони перестали спільно вести господарство з серпня 2021 року. За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Чернявській Л.М. Ухвалою суду від 19 грудня 2023 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити. 11 січня 2024 року від Відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності, позов просила задовольнити. В судове засідання 08 лютого 2024 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що громадянин України [PERSON] та громадянка України [PERSON] зареєстрували шлюб 15 липня 2016 року, про що свідчить актовий запис №280, зареєстрований Іллічівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (серія [NUMBER] ). Відповідач після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не просила після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з матеріалів справи, у сторін є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначає позивач підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що спільне життя не склалось, з Відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, у зв`язку з чим постійно виникали непорозуміння, які призвели до того, що у сторін припинились фактичні подружні стосунки. Вони перестали спільно вести господарство з серпня 2021 року. Сторони надали згоду на розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що сім`я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі.

Outcome: approved