Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

15.12.2023 до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь-С» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті комунальних послуг у розмірі 27 798,29 грн, з яких 19 540,19 грн - основний борг, 1 136,81 грн - збитки від інфляції, 450 грн - 3% річних та 6 671,29 грн пені, а також судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що що позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг житлового будинку за адресою [ADDRESS] та надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Відповідач є власником квартири № 42 у вказаному будинку, отримує надані позивачем житлово-комунальні послуги, при цьому не здійснює оплату за такі послуги, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість у період з 01.12.2021 по 30.11.2023, яку позивач просить стягнути у судовому порядку. Ухвалою від 28.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся за наявною у суду адресою останнього зареєстрованого місця проживання та за адресою місця знаходження майна, проте конверти повернулись до суду без вручення. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Отже, судом було здійснено передбачені Цивільно-процесуальним кодексом України дії щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи. Однак, відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву чи заяв з процесуальних питань. За наведеного, суд провів судове засідання за відсутності відповідача. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між ТОВ «Промінь-С», як виконавцем житлово-комунальних послуг житлового будинку за адресою [ADDRESS] та надавачем послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, та відповідачем [PERSON] , як власником квартири за адресою [ADDRESS] , укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій /а.с.24-26,27/. Відповідно до вказаного договору, його предметом є забезпечення виконавцем надання послуг у будинку за адресою [ADDRESS] , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг . Виконавець надає послуги відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу. Вказаний договір є дійсним та ніким не оспорений. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. ст. 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. З наданого позивачем витягу з особового рахунку судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором про надання послуг належним чином не виконує, у зв`язку з чим у нього за період з 01.12.2021 по 30.11.2023 утворилась заборгованість у розмірі 19 540,19 грн /а.с.14-21/. Статтею 322 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі по тексту - ЗУ «Про житлово-комунальні послуги») визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим, ст. 4 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. За змістом ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно з частиною 2 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Отже, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користується ними. При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які звернення відповідача до позивача з приводу неналежного надання йому житлово-комунальних послуг. На підставі викладеного вище, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 19 540,19 грн підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача та користь позивача суми боргу з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені суд зазначає наступне. За приписом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та на час розгляду справи триває. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»: В умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», Кабінет Міністрів України постановляє: Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Перевіряючи правильність нарахування позивачем вищевказаних сум штрафних санкцій, суд встановив, що їх нарахування здійснено без врахування вказаної заборони, у зв`язку із чим судом було здійснено перерахунок заборгованої суми штрафних санкцій, за яким сума інфляційної складової боргу та 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року, становить 72,79 грн та 14 грн відповідно. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахованої пені суд відмовляє в повному обсязі з тих самих підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно чч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих їй житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 19 540,19 грн, інфляційної складової боргу у розмірі 72,79 грн, 3% річних у розмірі 14 грн. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial