Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

У лютому 2022 року ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" звернулося з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В своїй заяві позивач вказав, що відповідачі, які проживають у квартирі [ADDRESS] , не сплачують регулярно кошти за надані їм послуги у вигляді опалення, в зв`язку з чим, за період з 01.02.2015 року по 01.12.2021 року утворилась заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 84644 грн. 66 коп.. За період з 21.03.2015 року по 01.12.2021 року нараховано індекс інфляції в сумі 14 192,20 грн. та 3% річних в сумі 5 595,81 грн., всього заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних 104 432,67 грн.. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2022 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, призначено до судового розгляду. В підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав до суду розрахунок заборгованості на зазначену в позові суму. 04 квітня 2022 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Лихошвай С.О. подано відзив на позов, яким визнавалась сума заборгованості за послуги з теплопостачання відповідно до частки [PERSON] у спільній частковій власності в сумі 13 654,54 грн., з яких: сума основного боргу - 11 937,44 грн., витрати від інфляції в сумі 1 234,62 грн., 3% річних в сумі 482,48 грн. та прохав застосувати строки позовної давності. 14 квітня 2022 року позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій прохали стягнути з [PERSON] - основний борг в сумі 33857,87 грн., інфляційні втрати в сумі 5676,88 грн., 3% річних в сумі 2238,33 грн.; [PERSON] - основний борг в сумі 16 928,93 грн.; інфляційні втрати в сумі 2838,44 грн.; 3% річних в сумі 1119,16 грн.; [PERSON] - основний борг в сумі 16 928,93 грн., інфляційні втрати в сумі 2838,44 грн.; 3% річних в сумі 1119,16 грн.; [PERSON] - основний борг в сумі 16 928,93 грн., інфляційні втрати в сумі 2838,44 грн., 3% річних в сумі 1119,16 грн.. При цьому, 14 квітня 2022 року позивачем подано відповідь на відзив сторони відповідача у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засіданні відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Лихошвай С.О. не з`явились, але надали на адресу суду заяву, в якій прохали слуханти справу у їх відсутність, позовні вимоги визнають частково та прохали стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги з теплопостачання відповідно до частки [PERSON] у спільній частковій власності у розмірі 13 654,54 грн. з яких: сума основного боргу скадає -11 937,44 грн., втрати від інфляції в сумі 1 234,62 грн., та 3% річних в сумі 482,48 грн.. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи маються рекомендовані листи про направлення поштових відправлень на адресу відповідачів у справі. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких обставин в разі якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засіданні без поважних причин або без повідомлення причини та відповідачем не було подано відзив, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Частиною 8 статті 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних обставин. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» є надавачем послуг з теплопостачання за адресою [ADDRESS] загальною опалювальною площею 64,2 кв.м.. Відповідно до Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2016 року (справа № 553/3453/15-ц, провадження № 2/553/88/2016), яке набрало законної сили, встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1993 року належать на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 09.03.2010 року визначено частки співвласників у праві спільної власності на вказане нерухоме майно у рівних частинах у розмірі по 1/5 частині за кожним. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Центральним відділом РАЦС Аолтівського міського управління юстиції, [PERSON] , померла [INFO] . Судом встановлено, що спадкоємицею після померлої [PERSON] є [PERSON] , яка прийняла спадщину, після останньої. Поряд з цим, судом встановлено, що частки співвласників квартири [ADDRESS] становлять: [PERSON] , належить 2/5 частини квартири; [PERSON] , належить 1/5 частина квартири; [PERSON] належить 1/5 частина квартири; [PERSON] належить 1/5 частини. З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення, гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до частини 3 статті20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV, частини 2 статті7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року № 2189-VIIIспоживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статтей 19,25 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року справа № 953/24063/19. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Положеннями ст. 68 ЖК України,ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до договору про надання послуг з теплопостачання ТО взято на себе зобов`язання надавати споживачеві відповідної якості послуги з теплопостачання, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше е встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 162 ЖКУРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів ( обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом., зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Судом встановлено, що договір між надавачем послуг та споживачами про плату за надані комунальні послуги. При цьому, відповідачі є споживачами послуг, які надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та несуть відповідальність, щодо оплати за надані їм послуги відповідно до часток співвласників. Встановлені вище судом факти не заперечувались стороною відповідача, що зазначено останніми у поданому відзиві на позов. З матеріалів справи вбачається, що позивачем ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» зазначено період заборгованості, за який утворилась заборгованість відповідачів з 01.02.2015 року по 01.12.2021 року, та становить 84 644,66 грн.. Зазначено період з 21.03.2015 року по 01.12.2021 року нараховано індекс інфляції в сумі 14 192,20 грн. та 3% річних в сумі 5 595,81 грн.. Вказаний період заборгованості та відповідно розмір заборгованості не визнавався відповідачем [PERSON] посилаючись на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за лютий 2015 року з пропуском строку позовної давності. В обґрунтування своїх тверджень вказував про те, що частина позовних вимог , зокрема за період з лютого 2015 року по листопад 2018 року включно, заявлена з пропуском строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовом лише 09 лютого 2022 року, тому на думку сторони відповідача дана вимога не підлягає задоволенню. В той же час, стороною відповідача визнавалась право позивача на стягнення заборгованості за період з грудня 2018 року по грудень 2021 року, обґрунтовуючи свою позицію тим, що послуги, надані у листопаді 2018 року, відповідач мав оплатити до 20 грудня 2018 року, включно, тому позовна давність повинна обчислюватися з грудня 2018 року. Вказані твердження сторони відповідача суд визнає необґрунтованими з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.05.2019 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка утворилась за адресою: [ADDRESS] . 29 травня 2019 року Ленінським районним судом м. Полтави видано судовий наказ у справі № 553/1106/19, провадження № 2-н/533/202/2019, відповідно до якого стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання з урахуванням 3% річних та індексу інфляції в сумі 40 267,42 грн., судові витрати в сумі 192,10 грн.. З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2019 року вищевказані виконавчі документи строки встановлені чинним законодавством були направлені стягувачем ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до Подільського ВДВС у м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області з заявами про примусове виконання рішення суду. Відповідно до заяви представника відповідача [PERSON] адвокатом Лихошвай С.О. про скасування судового наказу у справі № 553/1106/19 від 29.05.2019 року, яку 23 листопада 2021 року, задоволено, скасовано судовий наказ від 29.05.2019 року виданий Ленінським районним судом м. Полтави за заявою ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь стягувача заборгованість за послуги теплопостачання з урахуванням 3% річних та індексу інфляції в сумі 40267,42 грн.., та судового збору у сумі 192,10 грн.. Даною ухвалою суду роз`яснено ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» право звернутися до суду з тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. Так, 09.02.2022 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на загальну суму 104432,67 грн. з урахуванням індексу інфляції за період з 01.02.2015 року по 1.12.2021 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Відповідно до частини першої та другої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договорам або актами цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до змісту ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з письмовою вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 2,3 ст.264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, в також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Враховуючи, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому Розділом 2 Цивільного процесуального кодексу України, перериває строк позовної давності. Таким чином, з аналізу наведених вище процесуальних норм, першочергове звернення ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» мало місце 17 травня 2019 року до Ленінського районного суду м. Полтави з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, було правом стягувача, передбачено законодавством, яке в результаті вплинуло на перебіг строку позовної давності. Таким чином, факт звернення до суду з заявою про видачу судового наказу 17 травня 2019 року та факт скасування судового наказу 23 листопада 2021 року, двічі переривався строк позовної давності. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, саме з моменту винесення Ленінським районним судом м. Полтави ухвали про скасування судового наказу з цього часу у стягувача виникло право звернутися з тими самими вимогами в позовному провадженні, а порушене право після скасування судового наказу знову підлягало захисту. Наведені вище обставини свідчать про те, що в період застосування судом строків позовної давності відповідачами неодноразово здійснювались оплати, а саме березень 2015 року у сумі 52,86 грн., у червні 2015 року у сумі 52,86 грн., у липні 2015 року у сумі 26,43 грн., у серпні 2015 року у сумі 26 грн. 43 коп., у жовтні 2015 року у сумі 52 грн. 86 коп., у грудні 2015 року сумі 26 грн. 43 коп., всього за 11 місяців 2015 року у сумі 237 грн. 87 коп.; у січні 2016 року у сумі - 53 грн. 46 коп., всього за 2016 рік у сумі 53 грн. 46 коп., хоч і з порушенням строків розрахунків, що свідчить про визнання відповідачами вказаної заборгованості. Слід зауважити, що відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби COVID-19, строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Закону України від 30.03.2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби COVID-19, відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020 року. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-COV -2 з 12.03.2020 року на території України був встановлений карантин, який неодноразово продовжувався та який був припинений 01 липня 2023 року. Таким чином, станом на час звернення ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до суду з позовом ( лютий 2022 року) карантин продовжував свою дію. Таким чином, якщо позовна давність станом на 12 березня 2020 року не спливла, то її перебіг зупинений до кінця дії карантину. Після припинення дії карантину строк, що залишався до кінця спливу позовної давності щодо сплати заборгованості по комунальним платежам продовжить свій перебіг. Як вбачається з матеріалів справи, 09 лютого 2022 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з вимогою про стягнення заборгованості за період з 01 лютого 2015 року по 01 грудня 2021 року. Поряд з цим, відповідачем [PERSON] у відзиві на позов вказувалось про спливу строку позовної давності з загальних підстав, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за період з лютого 2015 року по листопад 2018 року, не приймаючи до уваги об`єктивні обставини справи, а саме здійснення стороною відповідачів оплат з послуг теплопостачання у період з 2015 по 2016 роки, подання заяви про видачу судового наказу ат скасування судом судового наказу про стягнення заборгованості з теплопостачання, так і дія п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби COVID-19. Перебіг загальної позовної давності перервався відповідно 12 березня 2020 року, як то визначено вищевказаними пунктами Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а відтак до стягнення з відповідачів на користь теплопостачальної організації підлягає заборгованість за період заявлений позивачем з 01.02.2015 року по 01.12.2021 року, оскільки даний період неодноразово переривався, а саме 17 травня 2019 року - подання заяви ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про видачу судового наказу та 23 листопада 23 листопада 2021 року про скасування судового наказу виданого 29 травня 2021 року, при цьому в період з 2015 року по 2016 рік, відповідачами здійснювалась оплата подруг з теплопостачання. Враховуючи розрахунок заборгованості наданий ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», який здійснений в межах строку позовної давності, до стягнення з відповідачів з урахуванням частки кожного співвласника на користь позивача за період з 01.02.2015 року по 01.12.2021 року підлягає стягненню: заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 84 644,66 грн. та за період з 21.03.2015 року по 01.12.2021 року індекс інфляції в сумі 14 192,20 грн. та 3% річних в сумі 5 595,81 грн.. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" судові витрати, понесені при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved