Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.05.2004 вона зареєструвала шлюб із відповідачем в органі ЗАГС м. Березовський, Кемеровської області, Російська Федерація, актовий запис №137. Від даного шлюбу у них народилося троє дітей-доньки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що сімейне життя у них із відповідачем не склалося через різні погляди на життя та сім`ю. Вони неодноразово намагались налагодити сімейні відносини, однак виявилося, що подальше проживання однією сім`єю є неможливим, а тому на даний час вони із відповідачем припинили спільне проживання та не підтримують шлюбних стосунків, шлюб існує лише формально. На даний час позивачка разом із неповнолітніми дітьми проживають та зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що примирення із відповідачем є неможливим, а подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Із урахуванням наведеного просить шлюб розірвати, та зважаючи на відсутність спору щодо визначення місця проживання дітей, неповнолітніх дітей залишити проживати разом із нею. Ухвалою суду від 20.11.2023 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, звільнивши позивачку від сплати судового збору. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Позовну заяву підтримує та просить її задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 08.12.2023 року та 27.12.2023 року не з`явився, а направлені на його адресу судові повістки про виклик повернуті до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». У судове засідання, призначене на 19.01.2024 року та повторно на 08.02.2024 року [PERSON] не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день час та місце розгляду справи належно повідомлявся, шляхом публікації оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади та направлення судових повісток про виклик за вказаною у позові адресою, яка є зареєстрованим місцем проживання, які згідно трекінгів відстеження поштового відправлення АТ «Укрпошта» повернуті до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позов, клопотання про відкладення судового розгляду не подавав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, позивач щодо заочного розгляду справи заперечень не висловлювала, а тому відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступне: Сторони у справі зареєстрували шлюб 21.05.2004 року у органі ЗАГС м. Березовський, Кемеровської області, Російська Федерація, про що складено відповідний актовий запис №137. Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.05.2004 року. Від даного шлюбу у подружжя народилось троє дітей: донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом РАЦС по місту Павлограду Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області 01.08.2008 року), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно відділом РАЦС по місту Павлограду Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області 06.05.2021 року), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом РАЦС по місту Павлограду Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області 17.06.2011 року). Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30.04.2022 року №2609-7001090642, №2609-7001091363, №2609-7001091079, №2609-7001091271 [PERSON] разом із неповнолітніми дітьми зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] . Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалось через різні характери та розбіжність у поглядах на сім`ю. Позивач зазначила, що неодноразові спроби зберегти сім`ю виявились невдалими. На момент звернення до суду сторони спільно не проживають на не підтримують шлюбних стосунків. Позивач вказує на те, що на даний час шлюб існує лише формально, примирення та подальше сумісне життя є неможливим, а тому збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх неповнолітніх дітей, що має істотне значення. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу суд зазначає наступне. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною третьою ст.56 СК України передбачено що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року роз`яснив, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги та вказує на неможливість примирення та подальшого спільного проживання і наполягає на розірванні шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд приходить до переконання, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрований 21.05.2004 року у органі ЗАГС м. Березовський, Кемеровської області, Російська Федерація, актовий запис №137 слід розірвати, як такий, збереження якого суперечитиме інтересам сторін спору. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Крім цього, у прохальній частині позовної заяви позивач просила після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] залишити проживати з матір`ю [PERSON] , тобто з позивачкою. Так, у постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 200/952/15 зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Тобто у разі відсутності між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини, вирішення питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу є правом, а не обов`язком суду. Разом з тим, зважаючи на те, що судом здійснюється заочний розгляд справи за відсутності відповідача, суд позбавлений можливості встановити обставини щодо відсутності між сторонами спору щодо визначення місця проживання дітей, а тому не вбачає підстав для вирішення питання про залишення проживання дітей з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст.141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. При зверненні до суду із вказаним позовом позивач судовий збір не сплатила та заявила клопотання про звільнення від його сплати, яке ухвалою суду від 20.11.2023 року задоволено, відтак з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір, який підлягав до сплати при зверненні до суду у розмірі 1073,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved