Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] заперечень, додаткових заяв на позов не надали, просили про розгляд справи у їхню відсутність. Представник позивача [PERSON] - адвокат Штрахова С.А. на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту громадянина України, оформленого на ім`я [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] ; копія витягу від 11.10.2022р. з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] ; копія довідки КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації» Ренійської міської ради від 03.04.2023р. про зміну нумерації по [ADDRESS] ; копія довідки КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації» Ренійської міської ради від 28.02.2023р. №32 про належність частини нерухомості [PERSON] ; копія витягу від 25.11.2005р. з реєстру прав власності на нерухоме майно; копія пенсійного посвідчення (інваліда ІІ групи) - [PERSON] ; копії витягів із акту МСЕК від 28.09.2004р. та від 13.09.2005р.; копія свідоцтва про народження позивача; копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копія звіту від 16.05.2023р. про проведення незалежної оцінки вартості частки будинку; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 13.07.1989р. про надання дозволу на будівництво госпблоку у домоволодінні; копія рішення виконкому Ренійської міської ради про зміну часток у домоволодінні; копія плану домоволодіння; копія відповіді завідувачки Ренійської держнотконтори від 08.12.2023р.; копія заяви [PERSON] від 09.09.2000р. про прийняття спадщини після смерті матері; копія свідоцтва про народження відповідача; копія заяви [PERSON] від 01.08.2022р. про прийняття спадщини після смерті бабусі; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 08.09.2022р. (спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась); копія Витягу від 30.06.2017р. про реєстрацію в Спадковому реєстрі (дата заведення спадкової справи після смерті [PERSON] - [INFO] ); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 07.12.2023р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є онуком [PERSON] та сином [PERSON] , відповідач [PERSON] являється сином [PERSON] , а треті особи - [PERSON] , [PERSON] - вдовою та донькою [PERSON] відповідно. За життя [PERSON] належала частина житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] . Факт належності відповідної частини нерухомості [PERSON] підтверджується витягом від 25.11.2005р. з реєстру прав власності на нерухоме майно, а також довідкою КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації» Ренійської міської ради від 28.02.2023р. №32. За життя [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] був її син [PERSON] (відповідач у справі) та міг бути [PERSON] , однак останній помер [INFO] , тобто раніше за свою матір. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини відповідач звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Про це свідчить подана ним нотаріусу заява від 09.09.2000р. про прийняття спадщини після смерті матері та Витяг від 30.06.2017р. про реєстрацію в Спадковому реєстрі (дата заведення спадкової справи після смерті [PERSON] - [INFO] ). Позивач [PERSON] , вважаючи себе спадкоємцем за правом представлення у зв`язку із смертю батька, також звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у вигляді майна, що належало бабусі, за законом. Про це свідчить заява позивача від 01.08.2022р. про прийняття спадщини після смерті бабусі. Крім того, на день смерті [PERSON] (бабусі) та [PERSON] (батька) позивач мешкав разом із ними за однією адресою ( [ADDRESS] ). Треті особи - [PERSON] та [PERSON] , які також є спадкоємцями за правом представлення у зв`язку із смертю чоловіка та батька, за прийняттям спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] не звертались, на спадщину не претендують. Отже, відповідач прийняв спадщину після смерті матері юридично (шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріуса), а позивач за правом представлення - і юридично (шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріуса) і фактично (спільним мешканням із спадкодавцями на день їх смерті). За оформленням прийняття спадщини відповідач не звертався, свідоцтво про право на спадщину він не отримав. [PERSON] не заперечував щодо задоволення позовних вимог його племінника, тим самим він фактично відмовився від своєї частки у спадщині після смерті матері на користь позивача. У нинішній час, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок. Надати такі документи позивач не може, оскільки він є інвалідом ІІ групи, має травму кінцівки і пересуватися для нього є проблематичним. Крім того, оригіналу правовстановлюючого документу він не має, оскільки він був загублений спадкодавцем. Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючих документів - у т.ч. і при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) зазначених документів проставляється відповідна відмітка про перехід права власності до набувача чи спадкоємця. Отже, після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухомість, як на об`єкт спадщини, можуть звернутися тільки спадкоємці. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ст. 549 ЦК України 1963р., що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що за правом представлення має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач за суттю вимог на неї не претендує, треті особи також. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець [PERSON] померла у 2000р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р. Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] за прийняттям спадщини в установлений законом строк звернувся її син - відповідач [PERSON] , а потім за правом представлення і її онук - [PERSON] . Крім того, [PERSON] також прийняв спадщину і фактично, оскільки він мешкав разом із бабусею та своїм батьком, допомагав у похованні рідних ( в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. ). Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно із ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Аналогічні вимоги містить і ч. 1 ст. 1266 ЦК України 2003р., а саме в ній вказано, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою для прийняття спадщини, крім того, він прийняв її і фактично. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину і юридично і фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом за правом представлення, була виражена у його діях по подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріуса, по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій технічних документів на домоволодіння, використовування його за призначенням та ін.). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР з підстав ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на частину житлового будинку з підстав прийняття спадщини за законом за правом представлення. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved