Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0953/82/0129909 від 25.05.2017 у сумі 109 387,35грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.05.2017 між АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування 010/0953/82/0129909, за умовами якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 36 200,00грн., в межах максимального ліміту в розмірі 200 000,00грн, строком на 48 місяців під 45,0%, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Крім того, 11.02.2020 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010/0953/82/0129909, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти на умовах кредитного договору в межах поточного ліміту 45 900,00грн та максимального ліміту 500 000,00 грн. на 48 місяців під 45,0% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Як зазначає позивач, банк виконав свої зобов`язання, надавши кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору. Проте, всупереч вимогам договору, позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, не здійснював погашення кредиту та сплати відсотків згідно графіку погашення кредиту, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути з урахуванням нарахованих відсотків. Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань, яка ним не була виконана, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Райффайзен Банк». Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. 03.11.2023 згідно розпорядження голови Рокитнянського районного суду Київської області від 25.10.2023 зазначена справа за підсудністю надійшла до Таращанського районного суду Київської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2023 визначено головуючого суддю у справі Зінкіна Володимира Івановича. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 06.11.2023 справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 08.12.2023 ухвалою суду заяву відповідача [PERSON] про відвід головуючого-судді , задоволено. Справу передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2023 визначено головуючого суддю у справі Разгуляєву Олександру Володимирівну. Ухвалою судді Таращанського районного суду Київської області від 18.12.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено перше судове засідання на 15 січня 2024 о 10.00год.. Представник позивача Лозіна О.Ю. , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, направивши заяву, в якій просила справу розглядати без її участі. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 25.01.2024 надіслала через систему «Електронний суд» заяву про відкладення розгляду справи. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності відповідача суд ураховує наступне. Відповідно до статті 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні режимі відеоконференції; необхідність витребування нових доказів; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи без її участі, дала особисті пояснення. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. протии Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з частиною другою статті 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язківу межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Виходячи з вищенаведеного, суд враховує визначений ст. 275 ЦПК України строк розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та те, що відповідачем відзиву на позов не надано, відповідач повторно в судове засідання не з"явилась, звернулась з клопотанням про відкладення розгляду справи без поважних причин, суд вважає, що клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає. Суд враховує і те, що Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у справах №802/562/18-а, №826/4504/17, звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними. Судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору. З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідачів про відкладення розгляду справи та вважає, що вищевказане в сукупності свідчить про достатність часу та можливостей для відповідача щоб реалізувати своє право на захист, в тому числі і подання доказів. Суд також зауважує, що відповідач не скористалась своїм правом на подання до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, не обґрунтувала заяву про відкладення розгляду справи неможливістю взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Відтак, суд розцінює дії відповідача, як такі, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи. Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 21.03.2016 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладена угода №PDV2-1424329, відповідно до якої [PERSON] прийняла публічну пропозицію банку про надання послуг в порядку та на умовах, викладених у правилах , та висловлює повну та безумовну згоду з її умовами (а.с.11-12). Згідно заяви на отримання кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка» від 25.05.2017 [PERSON] просить встановити ліміт кредитування до поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів в сумі 36 200,00грн, терміном 48 місяців. [PERSON] ознайомлена з умовами кредитування та орієнтовною сукупною вартістю кредиту (а.с.97, 98). Між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 25.05.2017 укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0953/82/0129909, за умовами якого позичальнику надано кредитні кошти в межах поточного ліміту 36 200,00 грн., максимальний ліміт за кредитом становить 200 000,00грн., строком на 48 місяців під 45,0 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користуванням кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі зобов`язання в порядку та строки, визначені договором (а.с.99-102). 11.02.2020 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010/0953/82/0129909, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти на умовах кредитного договору в межах поточного ліміту 45 900,00грн та максимального ліміту 500 000,00 грн. на 48 місяців під 45,0% річних(а.с.103). З наданих банківських виписок вбачається активне використання відповідачем наданих грошових коштів (а.с.13-96). Відповідно до Статуту АТ «Райффайзен Банк», Протоколом Загальних зборів акціонерів №36-62 від 23.04.2021 року, прийнято рішення про зміну найменування АТ «Райффайзен Банк Аваль» на АТ «Райффайзен Банк», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.122-123). Згідно з наданими банком розрахунками вбачається, що відповідачем неналежним чином виконувались умови кредитного договору, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.08.2023 року складає 109 387,35 грн., що складається з: 97639,00 грн. - заборгованість за дозволеним овердрафтом; 11748,35грн. - заборгованість за недозволеним овердрафтом, у тому числі прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску в розмірі 19749,96грн. (а.с.6-10). АТ "Райффайзен Банк" направляло відповідачу вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за договором № 010/0953/82/0129909(а.с.104-111). Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Надані позивачем докази суд вважає належними доказами, оскільки вони доводять вимоги в межах заявлених позовних вимог, де враховано період порушення боржником умов договору та часткове погашення ним заборгованості. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Таким чином, позивач, надавши відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тоді як відповідач, користуючись кредитними коштами, належним чином не виконував свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості станом на 01.08.2023, яку позивач просить стягнути з відповідача в розмірі 109 387,35 грн., що складається з: 97 639,00грн. - заборгованість за дозволеним овердрафтом; 11784,35грн. - заборгованість за недозволеним овердрафтом. Зазначений розрахунок відповідачем належним чином не спростовано. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За даних обставин суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог АТ «Райффайзен Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 2684,00 грн., сплачений позивачем за подання позову до суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved