Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

14 червня 2023 року позивач звернувся до суду з цим позовом. В обґрунтування позову послався на те, що з 09 жовтня 2021 року він з [PERSON] перебуває у шлюбі. У шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . З серпня 2022 року позивач з відповідачем почали проживати окремо та перестали вести спільне господарство. Позивач переселився до будинку свого батька і постійно проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позивач указує, що не дивлячись на розірвання стосунків та припинення спільного проживання, він не дуже часто, але міг спілкуватися з сином у присутності відповідача. Сторони домовлялися, коли позивач може приїхати і побути з дитиною. Однак під час однієї із зустрічей з відповідачем та дитиною, мати відповідача влаштувала з позивачем сварку через те, що на її думку позивач погано поводиться з відповідачем. Після випадку позивач декілька разів домовлявся з відповідачем про відвідини дитини, привозив для дитини речі, про які казала відповідач телефоном, але під час цих зустрічей відповідач дитину позивачу не показувала, аргументуючи це різними причинами. На момент звернення з позовом відповідач живе з іншим чоловіком і зазначає про те, що не вважає за необхідне надання дитини для спілкування з батьком. З листопада 2022 року і до звернення з позовом позивач не може спілкуватись та бачити свого сина. Вказує, що дитина ще зовсім маленька і якщо зараз відповідач буде перешкоджати позивачу спілкуватись з дитиною - є реальні ризики того, що дитина взагалі не буде пам`ятати батька. Вважає поведінку відповідача такою, що порушує його права на участь у вихованні сина. Відповідач перешкоджає позивачу у спілкуванні та у вихованні дитини, зокрема, не надає можливості бачитись із сином, забороняє проводити спільне дозвілля у будь-якій формі. Вказує, що на момент звернення дитині ще не виповнилось одного року і він розуміє, що деякий час не зможе спілкуватись з дитиною у повній мірі і йому доведеться спілкуватись з дитиною у присутності відповідача. Але з часом, коли дитина підросте, вважає за можливе збільшити свою присутність у житті сина і проводити з ним більше часу. Постановленою судом ухвалою від 21 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду у порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання. Встановлено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи. 12 липня 2023 року відповідачем подано відзив на позов та зустрічну позовну заяву. У відзиві відповідач частково визнала позов, а частково - просила відмовити в його задоволенні. Послалася на те, що позивач півроку не цікавився життям та здоров`ям дитини, не приймав участі в вихованні сина. Інколи позивач ставив свої інтереси вище здоров`я та життя дитини. Відповідач не перешкоджала позивачу спілкуватися з немовлям. В інтересах здоров`я дитини відповідач у осінньо-зимовий період проживала у батьків у зв`язку з плановими аварійними відключеннями світла, так як стосунки позивача з батьками відповідача не склалися належним чином, позивач не виявляв бажання спілкуватися з сином та його родичами. Вказала, що частково заперечує проти вимог позивача заявлених, стосовно періоду до дворічного віку дитини, оскільки у Єгора є розпорядок дня відповідний до віку дитини, з 10:00 годин ранку до 13:00 години дня дитина спить, тому вважає що цей пункт порушує біологічні потреби дитини. В цій частині пропонує спілкування позивача з дитиною по неділях (тиждень через тиждень) протягом однієї години з 14:00 години по 15:00 годину дня, або з 18:00 по 19:00 вечора у літній період за домовленістю з відповідачем, у її присутності. Також, щодо вимог у період з двох до чотирьох років дитини пропонує такий порядок участі у спілкуванні батька: спільне дозвілля позивача з дитиною протягом не більше трьох годин поспіль суботи або неділі (тиждень через тиждень) з 10:00 години ранку до 13:00 години дня, або 16:00 години дня до 19:00 годин вечора у світлу пору доби в залежності від пори року, за домовленістю з відповідачем, у супроводі відповідача у межах міста де проживає (перебуває) дитина. Обґрунтовуючи такий графік побачень вказує, що після того, як рішення суду вступить в закону силу позивач до двох років побачить дитину 18 разів по одній годині. Дитина, яка не бачила батька рік не встигне звикнути до нього і зрозуміти, що позиває є йому рідною людиною. Таке забирання дитини у матері може спричинити психологічну травму для малюка. До того ж, з двох років починається період привчання дитини до правил гігієни, самостійного одягання, кожні три години дитина повинна харчуватися, також дитина у дворічному віці занадто маленька і не може розповісти все, що вона хоче, що в неї болить, розповісти як з нею поводилися, та чи не зробили їй боляче. Щодо вимог позивача, заявлених з приводу періоду життя з чотирьох до восьми років дитини пропонує такий порядок участі у спілкуванні батька: спільне дозвілля позивача з дитиною протягом не більше п`яти годин поспіль за бажанням дитини у суботу або неділю (тиждень через тиждень) з 10:00 години ранку до 15:00 години дня, за домовленістю з відповідачем, без присутності відповідача у межах міста де проживає (перебуває) дитина, з можливістю виїзду з дитиною до дитячих розважальних закладів у межах Новомосковського району та (або) м. Дніпро у супроводі відповідача. Стосовно вимог позивача, заявлених з приводу досягнення дитиною восьми років вказала, що позивачем не враховано, що в цей період дитина буде відвідувати позашкільні гуртки, початок нового навчального тижня, адже дитина буде навчатися в школі і в неділю їй треба підготуватися до нової навчальної неділі. Крім того, позивачем не враховано інтереси самої дитини на залишення з ночівлею у батька. Пропонує такий порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною: з моменту коли дитині виповниться вісім років: спільне дозвілля позивача та дитини за місцем проживання позивача, з 17:00 години кожної другої та четвертої п`ятниці місяця з ночівлею дитини (за бажанням дитини) за місцем проживання позивача до 17:00 години відповідно кожної першої та четвертої суботи; проживання дитини разом з позивачам за місцем проживання позивача щороку (за бажанням дитини та за домовленістю сторін) три дні на осінніх канікулах, три дні на зимових канікулах та три дні на весняних канікулах; кожен рік проживання дитини разом з позивачем за місцем проживання позивача протягом п`ятнадцяти днів поспіль за домовленістю сторін та за бажанням дитини на літніх канікулах з можливістю у цей період виїзду дитини разом з позивачем на відпочинок у межах території України, яка не знаходиться під окупаційним режимом. В обґрунтування зустрічного позову відповідач послалася на обставини щодо реєстрації шлюбу з [PERSON] , народження спільної дитини, вказані позивачем у первісному позові. Зазначила, що після повернення з пологового будинку стосунки з відповідачем почали псуватися. Майже кожен день відбувалися сварки та скандали. З 11 серпня 2022 року сторони почали проживати окремо та перестали вести спільне господарство. На час звернення з зустрічним позовом вона знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 24 серпня 2022 року по [INFO] включно. Дитина проживає разом з нею. З 01 вересня 2022 року, згідно з рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області на її користь з відповідача стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Вона повністю опікується інтересами та потребами дитини, піклується про сина, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Ніколи не перешкоджала і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню батька з дитиною. Повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини, з сином грає у розважальні ігри, читає книжечки, розглядає розвиваючи картинки, розповідає казки, тощо. [PERSON] півроку не приходить до сина, не приймає участі в його вихованні, посилається на те, що мати не дає бачити сина. Син прив`язаний до неї, відповідача син взагалі не пам`ятає, так як відповідач з ними не проживає з місячного віку дитини та вже півроку не виявляв бажання спілкуватися. Зазначає, що нею створені найкращі умови для дитини. У дитини є свій дитячий куточок, де він грається, є спальний куточок, де він відпочиває. Дитина забезпечена іграшками та іншими речами для розвитку. Виходячи з інтересів сина, вважає за доцільне залишити його на утриманні та вихованні матері за адресою: [ADDRESS] . Постановленою судом ухвалою від 11 вересня 2023 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] , об`єднавши їх в одне провадження. Встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи щодо зустрічного позову. Постановленою судом ухвалою від 24 жовтня 2023 року зобов`язано Орган опіки та піклування Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області надати Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області надати суду висновок щодо розв`язання спору громадян [PERSON] та [PERSON] відносно усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні та спілкуванні з нею, місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] . Висновок подано 30 листопада 2023 року. Постановленою судом ухвалою від 05 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позицію, заявлену у підготовчому засіданні про визнання зустрічного позову, з урахуванням оголошеного доповнення відповідачем щодо визначення проживання з матір`ю без конкретної адреси. Наполягали на задоволенні первісного позову в частині зобов`язання усунення перешкод у спілкуванні. Послалися на те, що частково погоджуються з графіком побачень, запропонованих відповідачем у відзиві, змінюючи свої позовні вимоги у відповідності до позиції відповідача за винятком того, що спільне дозвілля позивача з дитиною протягом не менше семи годин поспіль повинне тривати до семи, а не до восьми років, як те пропонує відповідач. Також, за винятком того, що після досягнення семи років, окрім іншого, проживання дитини з батьком на літніх канікулах повинно тривати тридцять днів, а спільне дозвілля за місцем проживання позивача до 11:00 години кожної другої та четвертого неділі місяця, а не до 17:00 кожної другої та четвертої суботи. Вказали на те, що спір з приводу місця проживання матері відсутній. Не заперечували проти уточнення вимог щодо спільного дозвілля при віці дитини від чотирьох до семи років не у конкретному місті, а у межах району районного центру, де проживає дитина та (або) обласного центру. Відповідач у судовому засіданні визнала позов частково та наполягала на графіку побачень батька з дитиною, вказаному нею у відзиві. Просила врахувати, що за нормами КЗпП України тривалість відпустки становить 24 дні і надання 30 днів на літніх канікулах суперечитиме рівності її батьківських прав. Також, послалася на те, що існує ймовірність відвідування дитиною позашкільних гуртків та секцій, підготовки її до школи у віці семи років, внаслідок чого вимоги позивача щодо спільного дозвілля, проживання дитиною з батьком на канікулах повинні визначатися терміном досягнення дитиною восьми років. Не заперечувала проти вимог щодо спільного дозвілля при віці дитини від чотирьох до восьми років не у конкретному місті, а у межах району районного центру, де проживає дитина та (або) обласного центру з огляду на воєнний стан в Україні. Наполягала на задоволенні зустрічного позову, вказуючи на наявність спору з позивачем з цього приводу та уточнила, що просить визначити місце проживання дитини з нею без прив`язки до конкретної адреси, оскільки може змінити адресу місця проживання. Представник третьої особи-2 в судовому засіданні підтримала аргументи та позицію, викладені у висновку Органу опіки та піклування щодо розв`язання спору [PERSON] та [PERSON] . Третя особа-1 [PERSON] 03 липня 2023 року надав заяву, в якій вказав на надання свого дозволу на проведення дозвілля свого сина - [PERSON] з [PERSON] у належному йому на праві власності будинку. У судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, в якій підтримав вимоги первісного позову та залишив на розсуд суду питання щодо зустрічного. Суд, заслухавши вступні промови та пояснення сторін, вступну промову та пояснення представника третьої особи-1, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 09 жовтня 2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб /а.с.12/. Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 липня 2022 року /а.с.13/. Ухваленим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/5395/22 з [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на користь [PERSON] на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 01 вересня 2022 року та до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Ухваленим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2022 року у справі № 183/5396/22 з [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухваленим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року у справі № 183/7994/23, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09 жовтня 2021 року Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 425 розірвано. Згідно з актами обстеження умов проживання від 07 липня 2023 року вих. № 124 /а.с.35/ та встановлення факту проживання від 06 липня 2023 року /а.с.36/, [PERSON] разом з [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 24 серпня 2022 року по 05 липня 2025 року включно, що підтверджується копією довідки Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 25 серпня 2022 року № 2.25-1610 /а.с.111/. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України /а.с.9-10/ та фактично проживає в ньому, що визнано сторонами. Будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] , що підтверджується наданими в засвідчених копіях Договором дарування житлового будинку від 13 грудня 2004 року /а.с.20/, посвідченим нотаріально 13 грудня 2004 року та зареєстрованим в реєстрі за № 1397, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 60324258 від 25 грудня 2004 року /а.с.21/. З висновку органу опіки та піклування Перещепинської міської ради щодо розв`язання спору між [PERSON] та [PERSON] , стосовно визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною та визначення способу участі у його вихованні та спілкуванні з ним /а.с.128-129/, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Перещепинської міської ради № 275 від 16 листопада 2023 року /а.с.127/ вбачається, що, зокрема, після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] залишився проживати разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 07 липня 2023 року, а батько дитини переїхав проживати до будинку своїх батьків, за адресою: [ADDRESS] , де і проживає по теперішній час, що підтверджується актом про встановлення факту проживання від 14 листопада 2023 року. Розглянувши документи, надані [PERSON] та [PERSON] до служби у справах дітей Перещепинської міської ради, а саме: довідки з місця роботи, характеристики, акти обстеження умов проживання, комісія служби встановила, що батьки дитини працюють, за місцем роботи характеризуються з позитивної сторони, мають відповідні умови проживання. Згідно з довідкою про доходи від 14 листопада 2023 року №35, станом на 14 листопада 2023 року заборгованості по аліментах у [PERSON] немає. Батько дитини [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 13 листопада 2023 року повідомив, що бажає брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином. Також повідомив, ще не дивлячись на те, що батьки дитини розірвали стосунки та перестали проживати разом, він не дуже часто, але міг спілкуватись зі своїм сином у присутності матері. Однак це продовжувалась не довго і під час однієї зустрічі з [PERSON] та дитиною, мати дитини влаштувала сварку через те, що, на її думку, батько дитини погано поводиться з нею. Після того випадку [PERSON] декілька разів домовлявся з колишньою дружиною про відвідини дитини, але під час цих зустрічей [PERSON] дитину не показувала з різних причин. Мати дитини [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Перещепинської міської ради повідомила, що не чинить перешкод щодо участі батька у вихованні сина, при встановленні графіку побачень просила врахувати вік дитини та те, що дитина зовсім не знає свого батька, оскільки як сім`я вони припинили своє співжиття коли дитині виповнилось 1 місяць з дня народження і спілкування дитини з батьком без її участі призведе до травмування психіки дитини. Між батьками дитини відсутнє взаємопорозуміння, вони не можуть дійти до спільного компромісу щодо участі батька в житті дитини. Зі слів батька матір дитини чинить перешкоди у спілкуванні його з сином, не надаючи аргументованих пояснень. Такі дії суперечать статті 153 Сімейного кодексу України... Питання щодо закріплення місця проживання малолітнього [PERSON] та визначення способу участі батька дитини [PERSON] у його вихованні, розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Перещепинської міської ради. Враховуючи інтереси дитини та бажання батьків, орган опіки та піклування Перещепинської міської ради вважає за можливе: І. Визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з його матір`ю [PERSON] ІІ. Встановити порядок участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , місця та час їх спілкування, а саме брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною згідно з графіком в такі дні: 1. До того часу поки сину не виповниться два роки: - спілкування батька з дитиною по неділях (тиждень через тиждень) протягом однієї години з 14:00 години дня по 15:00 годину дня, або з 18:00 години вечора по 19:00 годину вечора у літній період за домовленістю з матір`ю, у присутності матері. 2. Коли дитині виповниться два роки і до чотирьох років: - спільне дозвілля батька з дитиною протягом не більше трьох годин поспіль суботи або неділі (тиждень через тиждень) з 10:00 години ранку до 13:00 години дня, або з 16:00 години дня до 19:00 години вечора у світлу пору доби в залежності від пори року, за домовленістю з матір`ю, у супроводі матері у межах міста де проживає (перебуває) дитина. 3. З моменту коли дитині виповниться чотири і до восьми років: - спільне дозвілля батька з дитиною протягом не більше п`яти годин поспіль за бажанням дитини в суботу або неділю (тиждень через тиждень) з 10:00 години ранку до 15:00 години дня, за домовленістю з матір`ю, без присутності матері в межах міста де проживає (перебуває) дитина, з можливістю виїзду з дитиною до дитячих розважальних закладів у межах Новомосковського району та (або) м. Дніпро у супроводі матері. 4. З моменту коли дитині виповниться вісім років: - спільне дозвілля батька та дитини за місцем проживання батька, з 17:00 години кожної другої та четвертої п`ятниці місяця з ночівлею дитини (за бажанням дитини) за місцем проживання батька до 17:00 години відповідно кожної та четвертої суботи; - проживання дитини разом з батьком за місцем проживання батька щороку (за бажанням дитини та за домовленістю сторін), три дні на осінніх канікулах, три дні на зимових канікулах та три дні на весняних канікулах; - кожен рік проживання дитини разом з батьком за місцем проживання батька протягом п`ятнадцяти днів поспіль за домовленістю сторін та за бажанням дитини на літніх канікулах з можливістю у цей період виїзду дитини разом з батьком на відпочинок в межах території України, яка не знаходиться під окупацією. Враховуючи рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини Перещепинської міської ради, орган опіки та піклування Перещепинської міської ради, вважає за доцільне рекомендувати батькам дитини [PERSON] наступне: 1. Встановити порядок участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , а саме: шляхом спілкування та спільного відпочинку батька з сином, в будь-який день за попередньою домовленістю з матір`ю, враховуючи фізіологічні особливості дитини, із обов`язковим урахуванням його стану здоров`я та бажання, за місцем проживання матері або батька, в присутності матері або без неї. 2. Рекомендувати матері дитини [PERSON] поважати батьківські права [PERSON] , не чинити перешкод у спілкуванні батька з сином. У визначенні години та дні спілкування при виникненні обставин, коли зустріч батька з дитиною є неможливою (хвороба дитини, перебування матері не за адресою проживання тощо), матері дитини необхідно завчасно повідомляти про це батька дитини. 3. Рекомендувати батькові дитини [PERSON] виконувати свої батьківські права, приділяти дитині увагу і турботу та і виховувати її. Обставини, викладені у висновку щодо умов проживання та праці, відсутності аліментних зобов`язань на час розгляду справи визнані сторонами та підтверджені наявними в матеріалах справи доказами /а.с.35, 36, 37, 109, 110, 111, 112/. При цьому, суд не аналізує розрахунки суми заборгованості за аліментами [PERSON] перед [PERSON] , яка на 01 серпня 2023 року складала 5 013,5 грн /а.с.90, 91/ в зв`язку з визнанням сторонами того факту, що станом на 25 січня 2024 року заборгованість за аліментами відсутня. Також судом досліджено надані відповідачем докази спілкування сторін за допомогою електронних мереж, засобів телефонного зв`язку, з яких, в цілому вбачається погіршення відносин між сторонами протягом часу спілкування /а.с.39-62/, спору з приводу питання побачення батька з дитиною , причиною яких є, як дії відповідача, так і позивача на що вказує зміст спілкування. Водночас з наданої роздруківки дзвінків /а.с.63-85/ не вбачається підтвердження жодної обставини, на які посилається позивач з огляду на відсутність інформації щодо років, в які здійснені такі дзвінки. Судом також досліджено розпорядок дня дитини, наданий [PERSON] та проти якого не заперечував [PERSON] , згідно з яким о 06:45 або 07:30 годині дитина прокидається, здійснюються ранкові процедури та сніданок, прогулянка на свіжому повітрі. о 10:00 або з 11:00 годині перший денний сон до 12:00 або 13:00 годин. Процедури гігієни, годування, одягнення і приблизно з 14:00 годин прогулянка до 16:00 годині (не в спекотну погоду). За період прогулянки легкий перекус та гігієнічні процедури. Приблизно з 16:00 години і о 18:00 другий сон дитини. Після пробудження з 18:00 години вечеря, прогулянка на дитячий майданчик, в літній період часу - майже до 20:30 годин з легкими перекусами. У вечорі бані процедури, годування. Початок сну з 21:30 годин до 23:00 годин /а.с.38/. Таким чином, судом установлено що між позивачем та відповідачем існує спір щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, яка, за домовленістю сторін проживає з матір`ю, позовна вимога матері щодо місця проживання дитини вказує на наявність спору щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За частинами 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Декларацією прав дитини (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року), яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст.ст. 2, 8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.ст. 141, 157 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. За ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. У частинах 1, 2 ст. 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до статі 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо. Місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Як установлено у ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Також, Декларацією прав дитини (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року), яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 2, 8 ЦПК України, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Водночас, означеною Декларацією проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, згідно з ч. 5, 6 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З огляду на положення ст. 159 СК України, суд вважає за необхідне, з огляду на позицію сторони відповідача за зустрічним позовом, у першу чергу вирішити питання щодо місця проживання дитини, що є вимогами зустрічного позову. Так, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. За ч. 6, 7 ст. 49 ЦПК України суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу. Результат домовленості сторін може бути оформлений мировою угодою. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. В цій частині суд, з урахуванням викладених норм законодавства, які стосуються питання проживання дитини, враховує висновок органу опіки та піклування, позицію позивача за зустрічним позовом, яка просила визначити місце проживання дитини за її місцем проживання, позицію відповідача за зустрічним позовом, який визнав зустрічний позов щодо проживання дитини із матір`ю за місцем її проживання. Таке визнання позову не суперечить інтересам дитини і, з урахуванням наданих суду доказів щодо створення матір`ю належних умов для проживання дитини - сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Внаслідок викладеного, позивач за зустрічним позовом належними доказами довела суду позовні вимоги за зустрічним позовом і суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю - [PERSON] за місцем її проживання. Вирішуючи первісний позов, суд висновує таке. Наданий в справу висновок органу опіки та піклування, повідомлені сторонами обставини справи, докази відмови відповідача за первісним позовом у наданні дитини батькові через особисті суперечності, матеріальні підстави /а.с.42, 55/, самі по собі, хоча і обґрунтовані належним чином потребами дитини, яка є малолітньою, однак, в той же час, і спростовують посилання відповідача на відсутність створення нею перешкод батьку у спілкуванні з дитиною, вказують на відсутність можливості узгодження сторонами самостійно, без втручання державних органів, способу участі спілкування батька з дитиною, яка проживає з відповідачем. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства). Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Вирішуючи питання про встановлення такого способу участі у виховання для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, як регулярні особисті спілкування, та необхідності визначення особистого спілкування одного з батьків з дитиною (дітьми) у присутності іншого з батьків, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи. Вирішуючи виниклий між сторонами спір в контексті наведеного, суд виходить з такого. Щодо вимог позову, зумовлених досягненням дитиною віку семи років. Так, розглядаючи вимоги позивача щодо встановлення побачень суд, ураховуючи наявність висновку органу опіки та піклування, погоджується з ним у частині кількості побачень, визначених позивачу для участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, способу таких побачень, необхідності присутності відповідача під час них до чотирьох років, оскільки органом опіки та піклування проаналізовано обставини життя батьків, їх ставлення до дитини, умови їх звичайного укладу життя в обсязі, наданому батьками, встановлено режим дня дитини, створення перешкод зі сторони відповідача позивачу за первісним позовом до спілкування з дитиною, наголошено на рівності прав та обов`язків щодо дитини, недопустимості конфліктів та визначено, на думку суду, оптимальний порядок участі з урахуванням інтересів дитини. При цьому, обставини, встановлені органом опіки та піклування, підтверджені наданими у матеріали справи доказами, а отже - відсутні підстави для не погодження суду з наданим висновком. Суд також погоджується, враховуючи повідомлений відповідачем розпорядок дня дитини та досліджені докази, із визначеними органом опіки та піклування часовими проміжками побачень батька з дитиною у відповідні періоди життя дитини з огляду на її вік, оскільки саме такі часові проміжки сприятимуть досягненню рівності у виконання батьківських прав та обов`язків відповідача та позивача, забезпечать найменше втручання у звичайний розпорядок дня дитини, найкращу адаптацію дитини до навчання у школі в звичайному середовищі, внаслідок чого вважає за потрібне в цій частині первісного позову встановити саме період проведення спільного дозвілля спочатку у її супроводі (до досягнення чотирьох років) та за домовленістю з матір`ю без її присутності в межах міста чи обласного центру досягненням дитиною восьмирічного віку. Крім того, суд також ураховує що в цій частині позову, за винятком вікового проміжку (досягнення семи років) позивач погоджувався з висновком органу опіки та піклування, позицією відповідача за зустрічним позовом. Щодо вимог позову, зумовлених досягненням дитиною віку семи (з урахування висновку суду - восьми) років. Так, ураховуючи вимоги позову, в якому позивач, окрім іншого, просив: з моменту коли дитині виповниться сім років встановити спільне дозвілля позивача та дитини за місцем проживання позивача, з 17:00 години кожної другої та четвертої п`ятниці місяця з ночівлею дитини (за бажанням дитини) за місцем проживання позивача до 11:00 години відповідно кожної другої та четвертої неділі; кожен рік проживання дитини разом з позивачем за місцем проживання позивача протягом тридцяти днів поспіль за домовленістю сторін на літніх канікулах з можливістю у цей період виїзду дитини разом з позивачем на відпочинок у межах території України, суд не може погодитися з позицією органу опіки та піклування та відповідача за первісним позовом. На думку суду, саме вказані позивачем часові проміжки побачень, з огляду на тривалість літнього шкільного канікулярного періоду в Україні, особливості графіку побачень батька (кожного другого та четвертого тижня) забезпечать дотримання балансу між участю батька та матері у вихованні дитини. При цьому, контраргументи відповідача за первісним позовом (тривалість відпустки за КЗпП України та можливість позашкільної діяльності) суд не може прийняти, як належні підстави для відхилення в бік зменшення рівності сторони батька на участь у спілкуванні з дитиною. Водночас суд погоджується в цій частині з іншими аргументами, наведеними у висновку органу опіки та піклування, зокрема, щодо необхідності уточнення вимог позивача обмеженнями щодо домовленості сторін, обов`язкового встановлення бажання дитини, конкретизації територіальних меж. В іншій же частині заявлених вимог (проживання дитини з батьком три дні в період осінніх, зимових та весняних канікул), суд цілком погоджується, вважає таким, що відповідають наданим доказам, інтересам дитини та рівності прав батьків висновок органу опіки та піклування. При цьому, суд вважає в цій частині позову за необхідне визначити таке проживання не днями, а добами з огляду на рівність прав батька та матері, загальний зміст позовних вимог, позицію сторін, поняття проживання, відсутність обумовленості повернення дитини у вечорі на ночівлю до матері. Таким чином суд приходить висновку про необхідність задоволення позову в цій частині та встановлення такого графіку після досягнення дитиною восьми років: спільне дозвілля батька з сином за місцем проживання батька з 17:00 години кожної другої та четвертої п`ятниці місяця з ночівлею сина (за бажанням дитини) за місцем проживання батька до 11:00 години відповідно кожної другої та четвертої неділі; проживання сина разом з батьком за місцем проживання батька щороку (за бажанням дитини та за домовленістю сторін) три доби на осінніх канікулах, три доби на зимових канікулах та три доби на весняних канікулах; кожного року проживання сина разом з батьком за місцем проживання батька протягом тридцяти діб поспіль за домовленістю сторін та за бажанням дитини на літніх канікулах з можливістю у цей період виїзду дитини разом з батьком на відпочинок в межах території України, яка не знаходиться під тимчасовою окупацією та на якій не ведуться бойові дії. Крім того, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, у встановлений законом спосіб, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Щодо вимог про зобов`язання усунути перешкоди в спілкуванні зі сторони матері, враховуючи позицію відповідача, яка хоча і визнавала позов частково, однак указувала на характерні особливості, вимоги позову, обставини, встановлені органом опіки та піклування, викладені у висновку щодо наявності конфлікту між сторонами, пояснення як позивача, так і відповідача, які, кожен окремо, в судовому засіданні наполягали на тому, що саме інша сторона чинить перешкоди, права та інтереси дитини, яка має право на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів як з матір`ю так і з батьком, що переважає над інтересами батьків, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача за первісним позовом при виникненні обставин, коли зустріч батька з дитиною у визначенні години та дні спілкування є неможливою (хвороба дитини, перебування матері не за адресою проживання, тощо) завчасно, у строк, не менше 12 годин, повідомляти про це батька. З огляду на викладене, [PERSON] , належними та допустимими доказами підтверджено факт відсутності домовленості між матір`ю та батьком з приводу виховання дитини та спілкування батька з дитиною, наявності спору щодо виховання та спілкування батька з дитиною, порушення матір`ю прав батька на спілкування з дитиною та її виховання, а тому - первісні позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що за частинами четвертою та п`ятою статті 159 СК України, у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат за первісним позовом, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору в розмірі 1 073,60 грн, часткове визнання позову відповідачем та частковість задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 536,80 грн судового збору, решту поклавши на рахунок позивача. Щодо судового збору за зустрічним позовом суд ураховує визнання позову відповідачем за зустрічним позовом під час підготовчого засідання, задоволення позову, внаслідок чого вважає за необхідне розподілити судові витрати у справі, понесені позивачем при сплаті судового збору - 536,80 грн з відповідача, та відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі зустрічного позову у сумі 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial