Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіна М.А. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка обґрунтована наступним. Між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № U073 від 24.09.2007 року, відповідно до якого останній було надано кредит у розмірі 50\~000 доларів США до 22.09.2017, на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності. Повернення кредиту, сплата процентів та інших платежів та штрафних санкцій була визначена умовами кредитного договору. Банк свої зобов`язання виконав, а відповідач свої зобов`язання виконував неналежним чином. Також позивачем зазначено, що у зв`язку зі змінами у діючому законодавстві Відкрите акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк». На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 за № 188, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 20.03.2015 розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк». 11 травня 2011 року апеляційний суд Черкаської області скасував рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 2-2116/10 від 27.12.2010 та ухвалив нове рішення, яким з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором № U073 від 24.09.2007 в розмірі 363109,30 грн., з них: кредит 43278,78 доларів США; комісія за користування кредитними коштами 3314,40 грн.; штраф за несвоєчасне повернення коштів 14931,55 грн. Незважаючи на рішення суду, зобов`язання за кредитним договором до цього часу належним чином не виконано, тобто відповідач продовжує користуватися цими коштами. При розгляді цієї справи слід враховувати, що позовні вимоги у цій справі стосуються невиконання зобов`язань відповідачем, які передбачені особливим договором. За своєю правовою природою кредитний договір є платним договором, це означає, що за користування кредитними коштами встановлюється плата у вигляді процентів та інших платежів передбачених договором. Вказують, що кредитний договір між сторонами не розірваний і не припинений, оскільки немає ні відповідного рішення суду, ні додаткової угоди між сторонами про розірвання кредитного договору. Чинним законодавством не передбачено надання саме кредитів на безоплатній підставі, на відміну від позики. У відповідності до Податкового кодексу України «проценти» - це дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора, як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна. У зв`язку з тим, що боржник не виконує умови кредитного договору, а також не виконує рішення суду, тобто користується до цього часу грошовими коштами кредитора, відповідачу мають нараховуватися проценти відповідно до чинного законодавства та умов договору. Станом на 01.06.2016 загальна сума заборгованості за кредитним договором, відповідно до розрахунку, становить 2\~258\~164,86 грн. і складається із: - заборгованості за тілом та відсотками 86517,40 доларів США, що еквівалентно 2175189,06 грн. (кредит 43278,87 доларів США; відсотки 43238,53 доларів США). - заборгованості за комісіями 82975,80 грн., із яких: комісія за РО 15510,15 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту 67465,65 грн. (розрахований за рік до подачі позову). Таким чином, різниця нестягненої суми заборгованості склала 1166748,83 грн., з них: різниця не стягненої заборгованості по кредиту: 0,00 грн.; різниця нестягненої заборгованості по відсотках: 43238,53 доларів США (еквівалентно 1087087,43 грн. за курсом НБУ станом на 01.06.2016); комісія за РО: 12195,75 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка): 67465,65 грн. Вважають, що наявність рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 травня 2011 року по цивільній справі № 2-2116/10 (22ц-1055/2011) про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором № U073 від 24.09.2007 заборгованості в розмірі 363109,30 грн., виконання якого не здійснено, не припиняє правовідносини сторін за кредитним договором, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, яке складається із заборгованості за процентами і не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій. Звернення 17.08.2010 до суду про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв`язку з порушенням умов договору згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмові від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов`язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. У подальшому, при невиконанні рішення суду, у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язальні правовідносини не припинилися. Просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь Публічного Акціонерного Товариства «ВіЕйБі Банк» 1166748 гривень 33 копійки. Судові витрати у виді судового збору за подання цієї заяви в розмірі 6890,00 грн. покласти на відповідача [PERSON] . Відповідачем [PERSON] на адресу суду було направлено відзив на позовну заяву, у якому просила суд відмовити у задоволенні позову. Крім того, просила суд при розгляді справи застосувати строк позовної давності. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що у зв`язку із допущеними нею порушеннями умов кредитного договору, які були викликані об`єктивними умовами, а саме різким збільшенням курсу долара США відносно гривні, ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення з неї всієї суми кредиту. У відповідності до вимог ст. ст. 257, 258, 261 ЦПК України, загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю в три роки, спеціальна позовна давність 1 рік, а перебіг позовної давності починається від дня коли особа дізналася, або могла дізнатися про порушення свого права. На її думку, пред`явивши до неї позовні вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, банк цим самим змінив строк дії кредитного договору. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 11.05.2011 з неї на погашення боргу по кредитному договору № U073 від 24.09.2007 стягнуто всю суму кредиту в розмірі 43278,78 доларів США, що було еквівалентно 344\~863,63 грн. зазначене рішення вступило в законну силу 11.05.2011. Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює новий перебіг позовної давності. В даному випадку такий строк встановлено моментом вступу рішення суду в законну силу, а саме 11.05.2011. Саме такої позиції притримується Верховний Суд у своїх постановах, в тому числі і у постанові від 02.03.2016. В силу об`єктивних обставин вона рішення суду не змогла виконати і нею не було проведено жодного платежу на погашення боргу. При розгляді справи за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» вона позов не визнала і в першу чергу в частині нарахованої суми боргу. Після вступу в законну силу рішення апеляційного суду Черкаської області від 11.05.2011, вона не приступила до його виконання, борг не погасила ні повністю, ні частково. Ці обставини свідчать, що після 11.05.2011 переривання строку позовної давності не має. Таким чином, перебіг позовної давності для подачі позову про стягнення заборгованості по відсоткам та штрафним санкціям розпочався 12 травня 2011 року та закінчився 12 травня 2014 року, і саме в цей час позивач мав право нараховувати відсотки за кредитним договором, які він просить стягнути з неї, однак звернувся до суду з цим позовом тільки 26 липня 2016 року, тобто за межами строку позовної давності. Крім того, на її думку, позов має бути підтверджений належними та допустимими доказами, чого позивачем у вказаному випадку не зроблено. Позивач просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором в розмірі 1\~166\~748,83 грн., яка складається із: заборгованості по відсоткам 1\~087\~087,43 грн.; комісії за РО 12\~195,75 грн. та штрафу відповідно до п. 4.5 кредитного договору 67\~465,65 грн. Основний документ, який може підтвердити наявність чи відсутність заборгованості за кредитним договором, є розрахунок заборгованості. На підтвердження законності своїх позовних вимог позивач додав до заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором № U073, який незрозумілий, не підтверджений документально, не відповідає вимогам Закону. Вважає, що наданий позивачем розрахунок ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки не підтверджений жодним первинним документом. Кредит отримував у іноземній валюті, відповідно до умов кредитного договору погашається також в іноземній валюті. Внесення готівки до банку підтверджується квитанцією, примірник якої банк має за обов`язок видати клієнту і саме ця квитанція у вказаному випадку є первинним документом, за допомогою якого можна встановити наявність чи відсутність заборгованості по кредитному договору. Таких квитанцій позивач до суду не надає. Тобто розрахунок без підтвердження відповідними квитанціями не може бути належним доказом. Крім того, позивач у позові вказує, що станом на 01.06.2016 її заборгованість за кредитом складає 43\~278,87 доларів США та рахує цю заборгованість разом з відсотками по встановленому НБУ курсу іноземних валют станом на 01.06.2016. Однак і тут, на думку відповідача, є незрозумілість у визначенні позивачем курсу долару що станом на зазначену дату. Так, позивач визначає заборгованість по тілу кредиту в перерахунку на національну валюту в розмірі 1\~088\~101,60 грн., а згідно рішення апеляційного суду Черкаської області від 11.05.2011 її заборгованість по кредитному договору № U073 від 24.09.2007 визначена у розмірі 43278,63 долари США, що еквівалентно 344\~862,63 грн. Тому відповідач вважає, що позивач збільшив її борг по тілу кредиту на 743\~238,30 грн. і вона підозрює, що відсотки та штрафні санкції нараховувались саме на суму 1\~088\~101,60 грн., що абсолютно незаконно, оскільки, як встановлено ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На її думку, ця обставина також вказує на недійсність розрахунку заборгованості, а як наслідок на безпідставність самого позову. Графами 7-10 розрахунку заборгованості відображено нарахування та погашення відсотків по кредитному договору № U073 від 24.09.2007 і така заборгованість, як вважає позивач, складає суму в розмірі 43238,53 доларів США. Також відповідач звертає увагу на те, що нарахування відсотків за користування кредитними коштами після 12.05.2014 взагалі є поза межами загальної позовної давності, що є незаконним. Крім того, в розрахунку заборгованості за кредитним договором зазначено, що у неї виникла заборгованість по комісії за РО в розмірі 15510,15 грн., яка складається із щомісячних платежів в розмірі 176,75 грн. і їй не зрозуміло, що являє собою комісія за РО, однак, виходячи із однакової суми щомісячних платежів, вона вважає, що це не що інше, як плата за обслуговування кредитом. Встановлена банком комісія є незаконною і такою, що суперечить вимогам закону, в першу чергу ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім цього, в розрахунку заборгованості зазначено, що валюта розрахунку USD і, як вона розуміє, це долари США. Таким чином, нарахована комісія за РО є в доларах США, що суперечить як законодавству України, так і умовам кредитного договору. Позивач просить стягнути з неї у виді штрафу за несвоєчасне погашення кредиту грошові кошти в розмірі 67465,65 грн. Ця позовна вимога, як і всі інші, задоволенню на її думку, не підлягає виходячи із того, що по-перше, строк позовної давності по кредитному договору № U073 закінчився 12.05.2014, а тому нарахування штрафних санкцій після цієї дати суперечить законодавству. Позивач розпочав нарахування штрафних санкцій із 21.05.2015, більше ніж через рік після спливу строку позовної давності, що вже само по собі є незаконним. У відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). По-друге, позивач у своєму розрахунку заборгованості не зазначив суми боргу по кредитному договору, а тому неможливо встановити правильність нарахування штрафних санкцій, оскільки вони, відповідно до п. 4.5 кредитного договору, нараховуються на суму непогашеного боргу. По-третє: пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів, за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів та за несвоєчасну повни чи часткову сплату плати за обслуговування кредиту, вона має сплатити банку штраф у розмірі 20 % від суми неповернутого кредиту та несплачених процентів, плати за обслуговування кредиту, строк виконання яких настав. Із цього заплутаного пункту кредитного договору важко зрозуміти, за що ж все таки передбачено сплату штрафу, а із наданого позивачем розрахунку заборгованості взагалі невідомо та незрозуміло за що та на яку суму нараховується штраф. Виходячи із вищевказаного пункту кредитного договору, штраф нараховується на суму, яка складається із трьох частин: а) порушення строку повернення кредитних коштів; б) порушення строку сплати процентів; в) порушення строку сплати коштів за обслуговування кредиту, а от яка ця сума, невідомо. Звертає особливу увагу суду, що п. 4.5 кредитного договору, незважаючи на всю його заплутаність та незрозумілість, передбачено одноразовий штраф, тобто цей штраф мав бути розрахований один раз на момент складання розрахунку заборгованості, однак у цьому розрахунку він зазначений на протязі 12 місяців із наростаючим порядком. Просить суд взяти до уваги цей відзив, та врахувати його як заяву про застосування строку позовної давності. Відмовити уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіній М.А. в задоволенні позову. Застосувати до цього позову наслідки пропущення позивачем строку позовної давності. В ході розгляду справи було задоволено клопотання представника ТОВ «Вердикт Капітал» та залучено до участі у справі правонаступника позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Після цього представник позивача ТОВ «Вердикт Капітал» подав до суду заяву про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог, в обґрунтування якої зазначено наступне. Підставою для подачі позовної заяви було невиконане рішення суду від 11 травня 2011 року апеляційним судом Черкаської області, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором № U073 від 24.09.2007 в розмірі 43278,78 доларів США, комісію за користування кредитними коштами в сумі 3314,40 грн., штраф за несвоєчасне повернення коштів в сумі 14931,55 грн. Незважаючи на рішення суду, відповідач останнє не виконав як станом на дату подачі позовної заяви, так і станом на 26.04.2023. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника і такі висновки містяться і у постановах Великої Палати Верховного Суду. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Тобто кредитор має змогу стягувати заборгованість по 3 % річних до моменту усунення порушення, що у вказаному випадку до повного виконання рішення у справі № 22-ц-1055/11, в межах строку позовної давності. Розрахунок 3% річних та інфляційних витрат (інфляційні витрати на нараховані лише на заборгованість в гривні) проведено за період з 26.07.2013 (за 3 роки до подачі позовної заяви до суду, позовну заяву подано 26.07.2016 згідно відмітки суду на 1-й сторінці позову, і до 22.02.2023). Так, 3% річних нараховано за період з 26.07.2013 по 22.02.2023 на суму 43278,78 доларів США і складають 11148,13 доларів США. Також 3% річних нараховано за період з 26.07.2013 по 22.02.2023 на суму 18245,95 грн. і складають 4699,95 грн. Інфляційні витрати нараховано за період із 26.07.2013 по 22.02.2023 на суму 18245,95 грн. і складають 38608,85 грн. Просять суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 11148,13 доларів США (гривневий еквівалент станом на 26.07.2016 складає 276337,00 грн. (ціна за 1 дол. США складає 24,787745 грн.) та 43308,8 грн. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Трепака О.І. надійшов відзив на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог, у якому посилається на наступне. 19.07.2017 [PERSON] звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із зустрічним позовом до ПАТ «ВіЕйБі Банк» у якому просила визнати нікчемним пункт 1.4.1 кредитного договору № U073 від 24.09.2007, укладеному між [PERSON] та ВАТ «ВіЕйБі Банк», повним правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», про сплату на користь позивача грошових коштів в розмірі 176,75 грн. за обслуговування кредиту. Ухвалою суду залучено правонаступником позивача ТОВ «Вердикт Капітал», які і подали заяву про зміну предмету позову та зменшення позовних вимог. 19.05.2023 стороною відповідача подано клопотання про відмову у прийнятті заяви про зміну предмету позову. Основним обґрунтуванням якої було те, що правонаступник позивача змінив одночасно предмет та підстави позову, що є недопустимим. Протокольною ухвалою від 27.06.2023 клопотання [PERSON] про відмову у прийнятті заяви про зміну предмету позову відхилено, заяву ТОВ «Вердикт Капітал» від 04.05.2023 про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду. Таким чином, у судовому засіданні 27.06.2023 відбулася заміна позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 1166748,83 грн. на позовну вимогу про стягнення з неї на користь товариства 11148,13 дол. США та 43308,80 грн. Виходячи із викладеного, приймаючи до уваги, що на розгляді суду перебуває справа з новим предметом позову, [PERSON] має право подати свій відзив. Представник позивача вважає, що позовна вимога ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення з [PERSON] на свою користь 11148,13 доларів США та 43308,80 грн. не підлягає до задоволення. По-перше, [PERSON] переконана, що ухвала суду від 27.06.2023 про прийняття заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог суперечить чинному законодавству, а тому є незаконною. Однак, вона позбавлена можливості оскаржити цю ухвалу, оскільки такі ухвали не оскаржуються окремо від рішення суду та відсутні у переліку, наданому ст. 353 ЦПК України, у зв`язку з чим, вважає, за необхідне повторно звернути увагу суду на позицію відповідача. У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Зміна предмету позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. У заяві про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог від 04.05.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» наголосило, що підставою для подачі позову було невиконання рішення апеляційного суду Черкаської області від 11.05.2011. Заявник вказує, що рішення суду не виконано ні на дату подачі позову, ні станом на 26.04.2023. Такою заявою ТВ «Вердикт Капітал» намагається ввести суд в оману щодо фактичних обставин, оскільки рішення Черкаського апеляційного суду від 11.05.2011 [PERSON] виконала та погасила заборгованість перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» ще 22.05.2019, про що суду надані відповідні докази. Далі ТОВ «Вердикт Капітал» з посиланням на норми права зазначає, що законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних. До заяви товариство додало розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період часу з 26.07.2013 по 22.02.2022, включно. Просить стягнути з [PERSON] 11148,13 доларів США, гривневий еквівалент 376337,00 грн. та 43308,80 грн., тобто стягнути 3 % річних та інфляційних втрат, що є самостійною позовною вимогою. У практиці Касаційного цивільного суду склався підхід, що вимога про стягнення передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошових зобов`язань є самостійною позовною вимогою. У цій справі, підстави для звернення з позовом у 2016 році були зазначені як невиконання рішення апеляційного суду Черкаської області від 11.05.2011, яким визначено заборгованість [PERSON] за кредитним договором в суму 363\~109,30 грн., із яких: кредит 43278,78 дол. США; комісія 3314,40 грн.; штраф 14931,55 грн. Позивач вважав, що після ухвалення зазначеного рішення він мав право продовжувати нараховувати відсотки за користування кредитними коштами та визначив їх у розмірі 1\~166\~748,83 грн., які і просив стягнути. Тобто первісні позовні вимоги обґрунтовувалися правом банку отримати донараховані відсотки за користування кредитними коштами відповідно до укладеного кредитного договору. Заява ТОВ «Вердикт Капітал» про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог обґрунтовується правом правонаступника отримати компенсацію за несвоєчасне виконання кредитного зобов`язання. По-друге, іншою підставою для відмови у задоволенні позову, представник відповідача вважає необґрунтованість позовних вимог. На підставі ст. 625 ЦК України право на позов про стягнення коштів виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується трьома роками, які передували подачі такого позову. Ухваленням рішення у 2011 році зобов`язання [PERSON] сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання нею грошового зобов`язання, а саме до 22 травня 2019 року. При цьому, ТОВ «Вердикт Капітал» просить стягнути зазначені суми за період з 26 липня 2013 року по 22 лютого 2023 року, не обґрунтовуючи при цьому свою вимогу саме за цей період. Сам заявник, з посиланням на правові висновки Верховного Суду, зазначає, що право нарахування 3% річних та інфляційних втрат «обмежується трьома роками, які передували подачі такого позову». Із заявою про стягнення з [PERSON] 3% річних та інфляційних втрат, ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося 04.05.2023, але обґрунтовує цю вимогу своїм правом на такі нарахування за три роки до подачі первісного позову 26.07.2016. Такої позовної вимоги, як стягнення 3 % річних та інфляційних втрат позовна заява ВАТ «ВіЕйБі Банк» від 26.07.2016 не містить, а тому обмеження трирічним строком стосується саме дати звернення до суду з цією вимогою 04.05.2023. Крім цього, незрозуміло чому ТОВ «Вердикт Капітал» зазначає у заяві від 04.05.2023 про те, що обмежується трьома роками, які передували зверненню до суду, а саме з 26.07.2013 по 26.07.2016, а розрахунок надає за період до 22.02.2023. По-третє, позовна заява ТОВ «Вердикт Капітал» через пропуск заявником строку позовної давності і сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Матеріалами справи доведено, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 11.05.2011 задоволено позовні вимоги ВАТ «ВіЕйБі Банк», повним правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № U073 від 24.09.2007 в розмірі 43278,63 доларів США, що еквівалентно 344\~862,63 грн. 22.05.2019 [PERSON] через Уманський районний відділ ДВС сплатила всю суму заборгованості, встановленої рішенням апеляційного суду Черкаської області від 11.05.2011, тобто зобов`язання за кредитним договором № U073 від 24.09.2007 нею виконані. З ухваленням судового рішення про стягнення боргу у 2011 році зобов`язання [PERSON] сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 22 травня 2019 року і така позиція викладена у постановах Верховного Суду, а також відповідає вимогам ст. ст. 526, 599, 611 та 625 ЦК України. Відтак, кредитор мав право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення до 22 травня 2019 року. У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому 22 травня 2019 року і є датою, коли зобов`язання [PERSON] перед кредитом за кредитним договором припинилося. Таким чином, перебіг строку позовної давності для ПАТ «ВіЕйБі Банк» або його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал», розпочався 23.05.2019 та закінчився 23.05.2022, у той час як із заявою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат кредитор звернувся тільки 04.05.2023, тобто з пропуском строку загальної позовної давності. У зв`язку із вищевикладеними обставинами, просить суд відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] . Крім того, просить застосувати до вимоги про стягнення з [PERSON] 11148,13 доларів США (гривневий еквівалент станом на 26.07.2016 становить 276\~337,00 грн.) та 43308,80 грн. наслідки пропуску ТОВ «Вердикт Капітал» строку загальної позовної давності. Представник позивача ТОВ «Вердикт Капітал» на адресу суду подав відповідь на відзив на заяву про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог, у якій зазначив про те, що підставою для подачі позовної заяви було невиконане рішення суду від 11 травня 2011 року апеляційного суду Черкаської області, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором № U073 від 24.06.2007 в розмірі 43278,78 доларів США, комісію за користування кредитними коштами в сумі 3314,40 грн., штраф за несвоєчасне повернення коштів в сумі 14931,55 грн. Незважаючи на рішення суду, відповідач останнє не виконав, як станом на дату подачі позовної заяви, так і станом на 26.04.2023. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки остаточно сформовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 № 127/15672/16-ц. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим і із цим погоджується і Велика Палата Верховного Суду, а тому право на позов про стягнення коштів до моменту його усунення і обмежується останнім трьома роками, які передували подачі такого позову. Тобто кредитор матиме змогу стягувати заборгованість по 3 % річних до моменту усунення порушення, у вказаному випадку до повного виконання рішення у справі № 22-ц-1055/11, в межах строку позовної давності. Розрахунок 3 % річних та інфляційних витрат (інфляційні витрати нараховані лише на заборгованість в гривні) проведено за період із 26.07.2013 (за 3 роки до подачі позовної заяви до суду. Так, 3 % річних нараховано за період з 26.07.2013 по 22.02.2023 на суму 43278,78 доларів США і складають 11148,13 доларів США. Також 3 % річних нараховано за період із 26.07.2013 по 22.02.2023 на суму 18245,95 грн. і складають 4699,95 грн. Інфляційні витрати нараховано за період з 26.07.2013 по 22.02.2023 на суму 18245,95 грв. І складають 38608,85 грн. Так, відповідачу незрозуміло, чому нарахування проводиться за період з 26.07.2013 по 22.02.2023. З цього приводу повідомляють, що дата 26.07.2013 це дата, яка передувала за 3 роки до подачі позовної заяви первісним кредитором (позивачем) до суду, а дата 22.02.2023 передує початку війни та введення воєнного стану. Тобто, хибним твердженням сторони відповідача, на думку представника позивача, є те, що нарахування у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України повинно було бути проведене саме за три роки до подачі заяви про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог, адже позовну заяву подано 26.07.2016. Натомість, позивачем в межах строку позовної давності, а саме за 3 роки до подачі позову було нараховано 3 % річних та інфляційні витрати. Із врахуванням численних позицій Верховного Суду щодо того, що порушення за ч. 2 ст. 625 ЦК України є триваючим, позивач переконаний в правомірності таких нарахувань. Відповідач зазначає, що рішення суду від 11.05.2011 виконане 22.05.2019, що підтверджується копією платіжного доручення № 2114 від 22.05.2019. Позивачем було проведено ознайомлення з матеріалами справи та виявлено, що 17.05.2022 представником відповідача подано заяву про закриття провадження у справі, додатком до якої мала бути копія платіжного доручення № 2114 від 21.05.2019. Проте, вважає, що така копія у матеріалах справи відсутня. Крім того, у відповідності до ч. 9 ст. 283 ЦПК України, копії такого доказу, відповідач мав би направити на адресу позивача, і в разі невиконання такої вимоги, суд не має брати до уваги такий доказ. Звертають увагу суду, що копія платіжного доручення № 2114, дату якої відповідач зазначає постійно різною, не надсилалась стороною відповідача на адресу позивача, а тому такий доказ судом не може бути взятий до уваги. У зв`язку з цим просять суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 11148,13 доларів США (гривневий еквівалент станом на 26.07.2016 складає 276337,00 грн., та 43308,8 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд позов, з урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову та зменшення позовних вимог, задовольнити. Зазначила про те, що між первісним позивачем та відповідачем по справі було укладено кредитний договір, вимоги якого відповідач не виконувала, у зв`язку з чим було прийнято рішення про звернення до суду з метою примусового стягнення наявної заборгованості, при цьому, питання про розірвання такого договору позивачем не ставилося. Апеляційним судом Черкаської області було винесено рішення про примусове стягнення тіла кредиту, пені та штрафних санкцій, але відповідач не виконувала такого рішення і продовжувала користуватися кредитними коштами, тобто коштами банку. У зв`язку із певними обставинами, заборгованість відповідача була відступлена ТОВ «Кредит Капітал», тому ознайомившись із матеріалами справи в суді, а також матеріалами кредитної справи, яка була їм передана, виникло питання про нарахування 3% річних за користування кредитом та інфляційних витрат за період з 26.07.2013 по 22.02.2023, у зв`язку з тим, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням. Ними проведено розрахунок таких нарахувань, тому вони і просять суд стягнути з відповідача на користь позивача 11148,13 доларів США та 43308,80 грн., нарахованих трьох відсотків річних та інфляційних витрат, в межах строку позовної давності, а саме з 26.07.2013 по 22.02.2023. Представник відповідача [PERSON] адвокат Трепак О.І. заперечував проти задоволення позову, підтримав факти, викладені ним у запереченні на заяву позивача про зміну позовних вимог та предмету позову. Крім того, зазначив, що незрозумілим є факт нарахування 3 відсотків річних за прострочення, невиконання, умов кредитного договору, оскільки в судовому порядку визначено розмір наявної заборгованості його довірителя перед кредитором, і таке рішення [PERSON] було виконано повністю ще в травні 2019 року. Про виконання рішення та погашення усієї суми заборгованості, його довіритель повідомила кредитора, тобто ПАТ «ВіЕйБі Банк», чому останні не повідомили ТОВ «Вердикт Капітал» йому не відомо. У зв`язку із відсутню фактичної заборгованості у [PERSON] , перед кредитором, незрозумілими є нарахування коштів у відповідності до ст. 625 ЦК України, починаючи з травня 2019 року. Крім того, враховуючи, що заява про зміну предмету позову представником ТОВ «Вердикт Капітал» була подана 04.05.2023, тобто поза межами строку позовної давності, також є підстави для відмови у задоволенні такого позову, у зв`язку із пропущенням строку позовної давності. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача та вивчивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 11 травня 2011 року, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2010 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський Акціонерний Банк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № U073 від 24.09.2007 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» тіло кредиту в розмірі 43\~278,78 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на момент постановлення рішення суду становить 344862,63 грн.; комісію за користування кредитними коштами в сумі 3314,40 грн. та штраф за несвоєчасне повернення коштів в сумі 14931,55 грн., а всього 363\~109,30 грн. У відповідності до платіжного доручення № 2114 від 21 травня 2019 року, Уманським районним відділом ДВС перераховано на рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк» 363\~108,58 грн. борг сплачений [PERSON] за кредитним договором № U073 від 24.09.2017. Відповідно до розрахунку розміру 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 26.07.2013 по 22.02.2022, виходячи із простроченої суми заборгованості в розмірі 43278,78 доларів США, банк нарахував 3 % річних у розмірі 11148,13 доларів США, з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків 4699,95 грн. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує, що предметом позову в цій справі, у зв`язку із прийняттям відповідної заяви про зміну предмету позову та зменшення позовних вимог, є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних за прострочення відповідачем виконання зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 2, та ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Отже між сторонами за первісним позовом виникло грошове зобов`язання на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Частина 2 статті 625 ЦК України визначає, що 3% річних (чи інший розмір, визначений договором) визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися саме прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Такий правовий висновок, викладений, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. У відповідності до вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум, аналогічна позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року в справі №916/190/18. Враховуючи наведене вище, зважаючи, що відповідачем повністю виконане зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, визначеної рішенням суду, що було повністю підтверджено у судовому засіданні, то право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором в даному випадку може бути реалізоване кредитором в межах строку до 22.05.2019 року. При цьому, суд не бере до уваги посилання представника позивача на відсутність копії платіжного доручення про сплату відповідачем [PERSON] усієї суми заборгованості за кредитним договором та фактичне виконання рішення апеляційного суду Черкаської області від 11.05.2011, оскільки така копія у матеріалах справи наявна (т. 2 а.с. 66), вона була приєднана до матеріалів справи згідно заяви представника відповідача від 17.05.2022, у якій в додатках також зазначено, що таке платіжне доручення додано до заяви, а також приєднано до матеріалів справи, прошито та пронумеровано, що зафіксоване секретарем судового засідання у внутрішньому описі матеріалів справи. Щодо позиції сторони позивача на недопустимість такого доказу, у зв`язку з тим, що копія платіжного доручення не була направлена на їх адресу, суд зазначає наступне. Так, позивач ТОВ «Вердикт Капітал» був залучений до участі у розгляді справи, як правонаступник ПАТ «ВіЕйБі Банк» ухвалою суду від 10.01.2023, оскільки згідно договору № 212009 про відступлення прав вимоги від 28 листопада 2019 року, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відступило право вимоги стягнення заборгованості за кредитним договором U073 від 24.09.2007, укладеним з відповідачем по справі [PERSON] , Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Тобто, правонаступник позивача ТОВ «Вердикт Капітал» був залучений більше ніж через шість місяців після приєднання до матеріалів справи копії платіжного доручення. При цьому, залученому правонаступнику позивача було направлено копію відповідної ухвали суду та надано можливість ознайомитися з матеріалами справи та таким правом представник ТОВ «Вердикт Капітал» скористався, з матеріалами справи ознайомився 31.03.2023, що підтверджується відміткою на заяві про ознайомлення з матеріалами справи (т. 2 а.с. 128), тому незрозуміла позиція представника позивача щодо нібито відсутності у матеріалах справи копії такого платіжного доручення. Тобто копія платіжного доручення про виконання рішення суду щодо стягнення боргу за кредитним договором [PERSON] не була направлена ТОВ «Вердикт Капітал», так як станом на час її приєднання до матеріалів справи, останні не були учасником судового розгляду. Первісний же позивач ПАТ «ВіЕйБі Банк» був достовірно повідомлений про сплату відповідачем суми боргу за кредитним договором № U073 від 24.09.2007 та виконання рішення апеляційного суду Черкаської області, так як оплата таких коштів була проведена через виконавчу службу, що підтверджується цим же платіжним дорученням. Так, у реквізитах вказано: «Платник» - «Уманський районний відділ ДВС»; «Отримувач» - «ПАТ «ВіЕйБі Банк»; «сума словами» - «триста шістдесят три тисячі сто вісім грн. 58 коп.»; «Призначення платежу» - «…борг із [PERSON] та в/д № 2-2116 від 25.07.2011 за кредитним договором № U073 від 24.09.2007…». Датою платіжної операції є 21 травня 2019 року, а саме отримання банком коштів, а 22 травня 2019 року, ці кошти отримані ПАТ «ВіЕйБі Банк». Тобто на момент укладення договору № 212009 про відступлення прав вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» від 28 листопада 2019 року, ПАТ «ВіЕйБі Банк» уже отримало кошти на погашення заборгованості за кредитним договором № U073 від 24.09.2007 від [PERSON] та їм було достовірно відомо про виконання рішення суду відповідачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором № U073 від 24.09.2007 вже після повного виконання 22.05.2019 відповідачем зобов`язання щодо сплати заборгованості. Вирішуючи питання про застосування до позовних вимог строку позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Судом враховується правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, згідно якої невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Враховуючи те, що матеріалами справи доведено, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 11.05.2011 задоволено позовні вимоги ВАТ «ВіЕйБі Банк», повним правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого в свою чергу є ТОВ «Вердикт Капітал», про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № U073 від 24.09.2007 в розмірі 43278,63 доларів США, що еквівалентно 344862,63 грн., а 22.05.2019 [PERSON] через Уманський районний відділ ДВС сплатила усю суму заборгованості, встановлену рішенням апеляційного суду Черкаської області від 11.05.2011, зобов`язання за кредитним договором нею виконані, суд приходить до висновку, що дійсно перебіг строку позовної давності щодо стягнення коштів передбачених ст. 625 ЦК України для кредитора розпочався з 23.05.2019, а заяву про зміну позовних вимог, тобто стягнення саме 3 % річних за невиконання рішення суду, позивачем було подано 04.05.2023, тобто з пропуском позовної давності, на підтвердження поважності причин пропуску позовної давності позивач ніяких пояснень та доказів суду не надав. Як роз`яснено в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За вказаних обставин, суд вважає, оскільки представником відповідача та відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, суд вважає, що при вирішенні спору наявні підстави для застосування позовної давності, а тому приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. На підставі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed