Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ 22.11.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось до суду із позовом, за змістом якої просить стягнути на користь товариства з [PERSON] заборгованість в розмірі 35104,03 гривень, інфляційні втрати в розмірі 12181,09 гривень, три відсотки річних в розмірі 2570,77 гривень, судові витрати у виді судового збору у розмірі 2147,20 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02.03.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики №1815960, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 12000 гривень терміном 30 днів, тобто до 01.04.2021. ТОВ «Маніфою» свої зобов`язання за вказаним договором позики виконало в повному обсязі, перерахувавши на платіжну картку [PERSON] № [NUMBER] позику в розмірі 12000 грн. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 10.09.2021 між ТОВ «Маніфою», як клієнтом, та ТОВ «Українські фінансові операції», як фактором, було укладено договір факторингу №10-09/2021, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за договором позики. В свою чергу, 01.11.2023 між ТОВ «Українські фінансові операції», як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна», як фактором укладено договір факторингу 01-11/23-Ф, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором, в тому числі право грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Про відступлення права грошової вимоги за договором позики до ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна», повідомила відповідача шляхом направлення повідомлення на електронну пошту відповідача, зазначену при укладенні договору, однак відповідач в добровільному порядку не погасила заборгованість. Крім того, за порушене грошове зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь нараховані 3 % річних за період прострочення виконання зобов`язання (з 31.05.2021 по 08.11.2023) у розмірі 2570,77 грн., а також інфляційні втрати (за червень 2021 року по червень 2023 року) у розмірі 12181,09 грн. ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 22.11.2023, справа передана на розгляд судді Збаражському О.М. На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, 30.11.2023 судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, згідно якої [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 04.12.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою судді від 13.12.2023 здійснено перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи по суті призначений на 18.01.2024. 19.12.2023 до суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач заперечувала щодо стягнення заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 17104,03 гривні та процентами нарахованих на прострочену заборгованість в розмірі 6000гривень. 15.01.2024 до суду надійшла відповідь на позов, згідно якої представник позивача Столітній М.М. просив позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 18.01.2024, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України судове засідання відкладено на 30.01.2024. Ухвалою суду від 30.01.2024, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України судове засідання відкладено на 05.02.2024. 05.02.2024 у судове засідання представник позивача не з`явився, згідно поданої телефонограми від 05.02.2024 просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечували проти стягнення заборгованості по тілу кредиту, в іншій частині позову просила відмовити. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Маніфою» є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ФК №В0000207 від 08.04.2021 (а.с.66). 02.03.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено електронний договір позики №1815960 (а.с.23-29). Зазначений договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою» та розміщених на сайті: https://money4you.ua/ru/o-nas/normatyvna-dokumentatsiya/. Договір позики укладений у відповідності до вимог ч. 6, ч. 8 ст. 11, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «[NUMBER]». За умовами договору позики, ТОВ «Маніфою» передало [PERSON] у власність грошові кошти в розмірі 12000 гривень, а [PERSON] прийняла на себе обов`язок повернути таку суму грошових коштів та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням договору. Строк видачі кредиту 30 днів, тобто до 01.04.2021. Відповідно до п. 2.6. договору, позика надається [PERSON] шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-Сайті товариства протягом 3 днів з дати підписання договору. Відповідно до 2.4.4. договору базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1.99000 % від суми позики за кожен день користування позикою. Пунктом 2.4.5. встановлено, що позикодавець надає позичальнику можливість сплати процентів за користування позикою на акційних умовах (відповідно до п.2.4.2) виключно за умови належного виконання позичальником зобов`язань за цим Договором. У випадку недотримання позичальником умов сплати процентів за користування позикою на акційних умовах, за договором застосовується базова процентна ставка за позикою. Відповідно до п. 2.5. договору, розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1.01 % від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Відповідно до п. 8.3.5. позичальник вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою», які є невід`ємною частиною договору; вивчив та повністю погоджується з умовами цього договору позики (п.8.3.6.) (а.с.28). Згідно додатку №1 до договору позики №1815960 від 02.03.2021 [PERSON] ознайомилась із розрахунком орієнтовної загальної вартості позики, що підтверджується електронним підписом одноразовим ідентифікатором цифровим підписом «[NUMBER]» (а.с.30-32). Перед укладенням договору позики [PERSON] також ознайомилась із паспортом договору позики, що підтверджується електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER] (а.с.35-37). ТОВ «ФК «Маніфою» свої зобов`язання перед відповідачем з кредитним договором виконало в повному обсязі та надало [PERSON] позику в сумі 12000 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну картку, що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «Вей Фор Пей» за вих. № 4177-ВП від 28.09.2023, згідно якого за дорученням ТОВ «Маніфою» було здійснено наступний успішний переказ: 02.03.2021 на суму 12000 грн., маска картки [NUMBER] , код авторизації 612481, номер транзакції в системі WayForPay 1а25d9с8-d8с8-479е-be6d-9fc76dc07981 (а.с.112), що також не заперечується відповідачем [PERSON] 02.04.2021 відповідач здійснила платіж на картковий рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5253,60 гривень, відповідно до додаткової угоди №1 сторони погодили новий строк позики - 02.05.2021 (а.с.19-20). 30.04.2021 відповідач здійснила платіж на рахунок кредитора в розмірі нарахованих продуцентів за користування кредитом на суму 7118,19 гривень, відповідно до умов додаткової угоди №2 сторони погодили новий строк дії договору до 30.05.2021 (а.с.21-22). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики, станом на 10.09.2021, за [PERSON] значиться заборгованість у розмірі 37104 гривень, що складається з заборгованості за тілом кредиту - 12000 гривень, процентів за користування позикою в розмірі 25104 гривень та процентів нарахованих на прострочену позику в розмірі 6000 гривень (а.с.140-141). 10.09.2021 між ТОВ «Маніфою», як клієнтом та ТОВ «Українські фінансові операції» як фактором, укладено договір факторингу №10-09/2021, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором укладеним з [PERSON] , що підтверджується актом прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників від 10.09.2021 та реєстром боржників (витяг) (а.с.101-107, 111, 18). Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, ТОВ «Маніфою» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту [PERSON] (а.с.40). 01.11.2023 між ТОВ «Українські фінансові операції» як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором укладено договір факторингу №01011/23-Ф, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором, в тому числі і право грошової вимоги до відповідача, що підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників від 01.11.2023 та реєстром боржників (витяг) (а.с. 54- 61,65, 44). Відповідно до довідки виданої ТОВ «Українські фінансові операції» за вих. № 5/011123 від 01.11.2023, [PERSON] 30.07.2023 здійснила на рахунок ТОВ «Українські фінансові операції» оплату на погашення боргу в сумі 1499,39 гривень, станом на 01.11.2023 розмір заборгованості [PERSON] за договором позики від 02.03.2021 склала 35104,03 гривні (а.с.33). Про відступлення права грошової вимоги за договором позики ТОВ «Українські фінансові операції» повідомило відповідача, шляхом направлення на електронну пошту [PERSON] (а.с.41). IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст. ст.526, 612, 625 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст.639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст.642 ЦК України). Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ Встановлено, що між сторонами виникли відносини з приводу стягнення заборгованості за договором позики, укладеним в електронній формі. Вказаний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами цивільного законодавства. Договори укладені в електронній формі, є такими, що укладені у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного сторонами договору позики як правочину відповідачем не оспорюється, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ «Маніфою» перерахувало кредитні кошти на рахунок позичальника у розмірі 12000 гривень. З матеріалів справи слідує, що 02.04.2021 відповідач здійснила платіж на картковий рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5253,60 гривень, та відповідно до додаткової угоди №1 сторони погодили новий строк позики - 02.05.2021. 30.04.2021 відповідач здійснила платіж на рахунок кредитора в розмірі нарахованих продуцентів за користування кредитом на суму 7118,19 гривень, та відповідно до умов додаткової угоди №2 сторони погодили новий строк дії договору до 30.05.2021. Будь-яких інших оплат відповідач за кредитним договором не здійснювала. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 3.1.1. договору позики, проценти за користування позикою нараховуються на фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включно. Згідно п. 3.10. договору позикодавець має право нараховувати проценти відповідно до умов цього договору до дня повернення позики. На підтвердження розміру заборгованості за договором позики, позивачем наданий розрахунок заборгованості здійснений ТОВ «Маніфою», з якого вбачається, що суми перерахованих грошових коштів відповідачем, відображені у розрахунку заборгованості та були зараховані кредитором на погашення процентів за користування позикою, що відповідає вимогам ст. 534, 536 ЦК України. Таким чином, станом на 10.09.2021 заборгованість за договором позики №1815960 від 02.03.2021 склала 37104 гривень. Зазначена заборгованість також відображена у витязі з реєстру боржників наданого ТОВ «Маніфою», згідно якого [PERSON] має заборгованість за договором позики у сумі 37104,00гривень, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 12000 гривень, заборгованість за процентами за користування позикою - 19104 гривень та заборгованість за процентами на прострочену заборгованість - 6000 гривень. Про розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами, сукупну вартість кредиту відповідач була ознайомлена до укладення договору позики, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, тому суд дійшов висновку, що відповідач, розуміючи наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, добровільно уклала з ТОВ «Маніфою» електронний договір №1815960 на умовах, які були визначені договором. В матеріалах справи відсутні докази того, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Відповідач у повному обсязі отримала інформацію про умови кредитування, була ознайомлена з порядком повернення кредиту та інших платежів. Відповідно до укладеного договору факторингу від 10.09.2021 відбулась заміна кредитора, а тому до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшли права ТОВ «Маніфою» в тому числі і право вимоги погашення заборгованості за договором позики №1815960 від 02.03.2021. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України). Про відступлення права грошової вимоги за договором позики ТОВ «Маніфою» повідомило [PERSON] шляхом направлення повідомлення на електронну пошту [INFO] У зв`язку із невиконанням умов договору позики [PERSON] , 01.11.2023 відбулась заміна кредитора відповідно до укладеного договору факторингу № 01-11/23 Ф, а тому до позивача ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» перейшли права грошової вимоги ТОВ «Українські фінансові операції», в тому числі і право вимоги погашення заборгованості за договором позики №1815960 від 02.03.2021. Відтак, суд дійшов висновку, що позивач, як правонаступник кредитора за договором №1815960 від 02.03.2021 щодо позичальника [PERSON] , має право на отримання від останньої кредитної заборгованості. Під час розгляду справи факти наявності непогашеної заборгованості та її розміру не були спростовані відповідачем окремим розрахунком, а отже позивач, який набув права вимоги за договором факторингу від 01.11.2023, має право вимагати стягнення з відповідача заборгованості за договором позики №1815960 у розмірі 35104,03 гривень, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 12000 гривень, заборгованість за процентами за користування позикою - 17104,03 гривень та заборгованість за процентами на прострочену заборгованість - 6000 гривень. Щодо позовної вимоги в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 12181,09 грн. за період червень 2021 року по червень 2023 року та 3% річних в сумі 2570,77 гривень за період з 31.05.2021 по 08.11.2023, які позивач просить стягнути з відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд зазначає наступне. У частині 2 статті 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Проте, відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40 - 44, ст. 356) доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Таким чином, у позивача виникло право на застосування наслідків порушення зобов`язання відповідно до положень статті 625 ЦК України, однак, з відповідача не підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних, що нараховані у період дії воєнного стану, тобто нарахованих після 24.02.2022. За умовами договору про надання кредиту від 02.03.2021, останнім днем строку погашення кредиту для відповідача було 30.05.2021. Отже, прострочення виконання грошового зобов`язання виникло з 31.05.2021. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Таким чином, втрати від інфляції за період з червня 2021 року по лютий 2022 року включно складають 2343,46 гривень, що розраховані наступним чином: ІІ С = (ІІ1:100) х (ІІ2:100) х (ІІ3:100) х (ІІZ:100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Відтак, ІІС: (100,20:100) х (100,10 :100) х (99,80 :100) х (101,20 :100) х (100,90 :100) х (100,80 :100) х (100,60:100) х (101,30 :100) х (101,60:100) = 1,06675745. Інфляційне збільшення: 35104,03грн. х 1,06675745 - 35104,03грн. = 2343,46 гривень. Нарахування 3% річних за порушення грошового зобов`язання розраховується наступним чином: сума заборгованості: 35104,03грн х 3% х 269 днів (період прострочення грошового зобов`язання - 31.05.2021 по 23.02.2022) : 365 днів : 100, отже 3 % річних будуть складати 776,14 гривень. З вказаних підстав, суд стягує з відповідача на користь позивача 2343,46 гривень інфляційних втрат та 3% річних, що складають 776,14 гривень. Щодо вимог про відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із частиною 2 та частиною 4 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.02.2021 (провадження №61-44217св18), витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. За правилом частини 1 та пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, серед яких витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2147 грн. 20 коп., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1646,22 грн. із розрахунку: (2147,20 х 38223,63) : 49855,89, де 2147,20грн. - сплачений судовий збір, 38223,63грн.- загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню, 49855,89грн. - загальна сума заборгованості, що заявлена до стягнення. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 10.07.2023 укладеного із адвокатом Столітнім М.М. (а.с.68-70), звіт про надання правничої допомоги від 10.07.2023 (а.с.42), платіжну інструкцію від 08.11.2023, згідно якого позивачем на користь Столітнього М.М. перераховано 10000 гривень (а.с.43) та рахунок на оплату по замовленню №1371/08/11 від 08.11.2023 (а.с.67). Враховуючи категорію і складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт виконаних адвокатом, обсяг наданих послуг, значимість спору для сторін, суд вважає, що витрати, понесені позивачем на правничу допомогу в розмірі 10000 гривень є завищеними та неспівмірними до складності справи та виконаних адвокатом робіт, а тому підлягають частковому задоволенню. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача становить 3000,00грн. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2299,80 гривень.

Outcome: partial