Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог ( з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог) позивач вказала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.01.2019 р. розірвано. Від даного шлюбу у сторін народивсь син: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки заробітної плати та інших видів доходу, починаючи з 15.11.2018 року до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Відповідач несвоєчасно та не в повній мірі сплачував встановлені рішенням суду аліменти, з приводу чого у нього виникла заборгованість по аліментах на утримання сина, яка станом на 17.02.2023 р. складає 76789,55 коп., що підтверджується довідкою -розрахунком заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 274/6246/18, виданого Коростишівським ВДВС у Житомирському районі Житомирської області ЦМУ МЮ (м. Київ) № 3330 від 17.02.2023 р. Посилаючись на викладене, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2018 по січень 2023 р., у розмірі 76789,55 грн. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 05.04.2023 відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 01.05.2023 призначено судове засідання з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з мотивів та доводів, що викладені в позовній заяві та просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] щодо позовних вимог заперечили, в їх задоволенні просили відмовити. Вказали, що відповідач виконував свої зобов`язання, визначені рішенням суду та сплачував аліменти виходячи зі своїх доходів, проте в розмірі не меншому ніж 50 відсотків для дитини відповідного віку. Станом на 25.09.2022 заборгованість по сплаті аліментів була відсутня, проте 17.02.2023 йому стало відомо про наявність заборгованості зі сплати аліментів з часу відкриття виконавчого провадження з листопада 2018 р. та станом на 01.01.2023 р. в розмірі 73774,47 грн. Оскільки [PERSON] добровільно сплачував аліменти в розмірі не меншому ніж 50 відсоків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та станом на 25.09.2022 р. він не мав заборгованості, а тому відсутні законодавчі підстави визначення заборгованості по аліментах в період з листопада 2018 р. Суд, вислухавши сторони, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , і вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ( а.с.15,16). Матеріали справи свідчать, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.01.2019 р. у справі № 274/6246/18 стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 15.11.2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах, складеним начальником Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління МЮ ( м. Київ) Желєзною Т.С., за виконавчим листом № 274/6246/18 від 01.02.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, станом на 15.02.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 76789,55 грн. (сукупний розмір заборгованості), 73589,05 грн ( сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження) за період з листопада 2018 по січень 2023 р. (а.с.35-39). Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16, пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. З урахуванням вищезазначеної позиції Верховного Суду розмір пені за період з 15 листопада 2028 року по 31 січня 2023 (із розрахунку: кількість днів прострочення х сума заборгованості х 1%) станом на дату видачі довідки про розмір заборгованості, складає 394582 грн 51 коп. Разом з тим, відповідно до ст. 196 СК України, з [PERSON] на користь [PERSON] може бути стягнута пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 76789,55 грн., що є не більше 100 відсотків заборгованості. Судом визнається належним та допустимим доказом розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у ВП № 58284664 за виконавчим листом № 274/6246/18 від 01.02.2019, що складений, 15.02.2023 начальником Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління МЮ ( м. Київ) Желєзною Т.С., оскільки ставити під сумнів дані розрахунки об`єктивних причин немає. Окрім того, вищевказаний розрахунок заборгованості був предметом судового розгляду, відповідачем оскаржувались дії начальника ВДВС щодо сладеного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 16.02.2023. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.08.2023 р., з врахуванням Постанови Житомирського апеляційного суду від 28.08.2023 р. у задоволенні скарги відмовлено. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд звертає увагу на те, що платник аліментів повинен довести, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19. Відповідачем не наведено об`єктивних підстав, а також і не надано належних доказів, які перешкоджали йому в повному обсязі сплачувати аліменти на утримання сина - [PERSON] . Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з вищевикладених мотивів та доводів. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved