Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у виді індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми за кредитним договором №IFIWAA0000105646 від 20.06.2008 року, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач, уклавши з ПАТ КБ «Приватбанк» вказаний кредитний договір, отримав кредит у сумі 101 694 грн на термін до 17.06.2011. Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. У свою чергу, відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору. Відтак, 30.03.2011 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль Відповідача. 02.06.2011 року Судом було постановлено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Однак, рішення на даний час не виконане, оскільки Відповідач створює перешкоди у відібранні транспортного засобу. Позивач зазначає, що оскільки з Відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Яремчанського міського суду Івано - Франківської області від 02.06.2011 року, тобто за період з 20.06.2008 року по 18.03.2011 року, то за період після подання позовної заяви від 30.03.2011 року, з 31.03.2011 по 12.08.2020 року Відповідач має заборгованість у розмірі 150 844, 33 грн, яка складається з наступного: 129 292,73 грн індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 21 551,60 грн - 3% річних від простроченої суми. Представник позивача у судовому засіданні не заперечив проти розгляду справи за відсутності Відповідача та винесення заочного рішення. Просив про повне задоволення позовних вимог. Акцентував увагу, що й досі зобов`язання за кредитним договором не виконанні, а стягнення на заставлений автомобіль - не звернуто через перешкоджання з боку Відповідача. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`являвся, своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неявкою відповідача, неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № IFIWAA0000105646 від 20.06.2008 року, згідно з умовами якого відповідач у ПриватБанку отримав кредит у сумі 101 694, 36 грн на термін сплати до 17.06.2011 року. 30.03.2011 АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» звернувся до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави, так як у Відповідача виникла заборгованість за вказаним договором. 02.06.2011 року Яремчанським міським судом Івано-Франківської області ухвалено рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором №IFIWAA0000105646 від 20.06.2008 року звернуто стягнення на предмет застави і надано право АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» укладати договори купівлі-продажу легкового автомобіля марки «MITSUBISHI», моделі «LANCER», що належить [PERSON] на праві власності. Розподіл коштів від продажу автомобіля направити на погашення заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» за кредитним договором №IFIWAA0000105646 від 20.06.2008 року, в розмірі 147 828, 67 гривень (сто сорок сім тисяч вісімсот двадцять вісім гривень 67 коп.) та 1598, 29 гривень. В ході судового розгляду встанвлено, що Рішення суду не виконано. Згідно з наданим банком розрахунком, за вказаним кредитним договором у період з 31.03.2011 по 12.08.2020 утворилася заборгованість в сумі 150 844, 33 грн, яка складається з наступного: 129 292,73 грн індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 21 551,60 грн - 3% річних від простроченої суми. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦКУкраїни визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, Відповідач умови укладеного Договору не виконав, у зв`язку з чим в останнього виникла заборговавність зі сплати індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання та - 3% річних від простроченої суми. Відтак, позовні вимоги Банку підлягають задоволенню і з відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за Договором на загальну суму 150 844, 33 гривень. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2262, 66 грн.

Outcome: approved