Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даною позовною заявою в якій просить визнати їй додатковий строк тривалістю 2 місяці для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті - [PERSON] , який помер [INFO] . Вимоги обгрунтовані тим, що 30 вересня 2022 року, виконуючи обов`язок із захисту Батьківщини, загинув брат позивача [PERSON] .. Після смерті останнього відкрилася спадщина у вигляді грошових коштів на банківських рахунках, відкритих на його ім`я. У встановлений законом строк вона не мала можливості звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини або вчинити інші дії, спрямовані на її прийняття. Так, з початку війни російської федерації проти України вона з неповнолітньою дитиною еваюкувалась до Європи, де на даний час проживає у Хорватії і пов`язана трудовими відносинами з своїм роботодавцем. Маючи щільний графік та за відсутності права на відпустку вона не мала можливості в період з жовтня 2022 року по квітень 2023 року звернутися до консульської установи України в Хорватії, ні приїхати додому для подачі заяви про прийняття спадщини. Також, крім зобов`язань по працевлаштуванню, позивач має зобов`язання по наданню їй та її дитині прихистку в Хорватії. Коли у вересні 2023 року вона приїхала в Україну, то з`ясувалось, що в неї не було необхідних документів про зміну її прізвища та про народження її брата, що перешкоджало зверненню до нотаріуса. Отримавши в РАГСі вказані документи та подавши їх нотаріусу позивач отримала роз`яснення про неможливість прийняття нотаріусом заяви про прийняття спадщини через пропуск встановленого законом строку. В зв`язку із зазначеним позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. Позивач та її представник адвокат Перемот О.Г. у судове засідання не з`явились, остання подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься його заява, в якій він просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Враховуючи те, що позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх фактично визнає, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, за наявними матеріалами справи, в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію, позивач [PERSON] , народилася [INFO] , її брат [PERSON] народився [INFO] . Їх батьками значаться « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с.6;7;8). Відповідно до\~свідоцтва про\~смерть серії\~ [NUMBER] ,\~ [INFO] в\~с.Красногорівка,\~Донецької області,\~помер [PERSON] (а.с.9). Довідка від 28 грудня 2023 року видана виконавчим комітетом Знам`янської міської ради Кіровоградської області свідчить про те, що [PERSON] , який помер [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також у довідці вказано, що на час смерті останнього за вищевказаною адресою був зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.39). З заяви [PERSON] від 08 лютого 2024 року вбачається, що він, будучи зареєстрованим за однією адресою з покійним [PERSON] , родичем йому та відповідно спадкоємцем не є, на спадщину не претендує. Відповідно до довідки приватного нотаріуса Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Полякова О.О. від 04 грудня 2024 року та інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась (а.с.28;29). Роз`ясненням\~нотаріуса повідомлено\~позивача про\~те,\~що вона\~вважається такою,\~що не\~прийняла спадщину,\~так як\~в шестимісячний\~строк з\~часу відкриття\~спадщини до\~нотаріальної контори\~заяву не\~подала,\~разом із\~спадкодавцем на\~час відкриття\~спадщини не\~проживала.\~Нотаріусом запропоновано\~звернутись до\~суду для\~вирішення питання\~стосовно додаткового\~строку для\~подачі заяви\~про прийняття\~спадщини після\~померлого [PERSON] (а.с.14-15). Також, на підтвердження поважності пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, позивачем надано копії документів по працевлаштуванню, які суд не приймає до уваги оскільки вони складені хорватською мовою та не мають офіційного перекладу на українську мову (а.с.10-13). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальним правилом положення про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, Відповідно до положень\~статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, що кореспондується з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є: принцип неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом; справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 41 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Підставою виникнення права приватної власності є також успадкування майна, що базується на правонаступництві. Цивільний процесуальний кодекс України у статті 1 закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколів до неї про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11 травня 1994 року, який діє для України з 11 вересня 1997 року та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. За змістом положень книги 6 ЦК України, спадкове право захищає власність фізичних осіб. Позивач пов`язаний зі спадкодавцем кровним спорідненням. Усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача, виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких є позивач. Крім того, частиною 1 ст.82\~ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно зі ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб, з урахуванням положень ст.8 Конституції України щодо верховенства права, та збереження справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року), оскільки спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв, позивач є спадкоємцем другої черги за законом, інші спадкоємці не встановлені, а також, що проміжок часу, який пропущено незначний, суд вважає, що причина пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, є поважною, позовні вимоги обґрунтовані та доведені, а тому вважає за можливе визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved