Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що позивач є бабою малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , батьками якого є відповідачі. Позивач зазначила, що відповідачі ведуть асоціальний спосіб життя, зловживають алкогольними напоями, вчиняють сварки, а також спілкуються ненормативною лексикою. [PERSON] часто зникає з дому, ходить брудна, неохайна, побита, часто спить у нетверезому стані біля смітників на вулиці. При цьому мали місце випадки, коли поруч перебував і [PERSON] . [PERSON] проходила лікування від алкогольної залежності у Тернопільському обласному наркологічному диспансері та у Медичному центрі «Астрахамія», проте не завершила лікування та залежності не позбулась. Також відповідачі не мають власного житла та проживають у будинку, власником якого є позивач. При цьому відповідачі не працюють та спожиті комунальні послуги не оплачують, внаслідок чого у помешканні відключені газо- та водопостачання. У будинку відсутні умови для проживання та виховання дитини, має місце антисанітарія. Крім цього, унаслідок відсутності доходів відповідачі не мають коштів на утримання дитини та не приймають участь у її матеріальному забезпеченні. Більше того відповідачі не цікавляться навчанням, успіхами, розвитком та соціалізацією дитини. Відповідач [PERSON] також є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Усі онуки, у тому числі і [PERSON] , проживають із позивачем та її чоловіком та саме вони замаються вихованням, розвитком і матеріальним забезпеченням дітей. Натомість [PERSON] періодично забирає сина від позивача, а потім повертає його назад, вчиняючи при цьому скандали. Крім цього, відповідач заборонив лікарям видавати позивачу медичну документацію щодо дитини, хоча сам не піклується про її здоров`я. Поведінка відповідачів має негативний вплив на виховання і розвиток дитини, свідчить про їх свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками та байдуже ставлення до виховання, розвитку та здоров`я сина. При цьому позивач також позбавлена можливості належним чином піклуватись про дитину, оскільки не є її законним представником. За таких підстав позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , призначити опікуном дитини [PERSON] та стягнути з відповідачів на її користь аліменти на утримання дитини. 08.06.2023 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 28.07.2023, наданий учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. Також зобов`язано орган опіки та піклування Тернопільської міської ради надати письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. 28.07.2023 підготовче засідання відкладене на 29.08.2023 за клопотанням представника позивача. 11.08.2023 адвокат Юзьвак І.Я., діючи від імені відповідача [PERSON] , подав до суду відзив, у якому відповідач позов не визнав та просив у позові відмовити повністю. Відзив мотивований тим, що відповідач неофіційно працює, матеріально утримує сина, забезпечує його харчуванням, купує одяг та шкільне приладдя. Однією із останніх значних покупок був велосипед. Також зазначив, що батько цікавиться навчанням сина, його розвитком, робить уроки з сином, а також спілкується з ним. Також відповідач бере участь у важливих для сина подіях, таких як День народження, свята, перше причастя, спільно проводить час з сином. 29.08.2023 у підготовчому засіданні оголошена перерва до 28.09.2023. Задоволено клопотання про витребування доказів та виклик свідків. 28.09.2023 закрите підготовче засідання та справа призначена до судового розгляду по суті на 26.10.2023 та 06.11.2023. 26.10.2023 судове зсідання відкладене до 06.11.2023 у зв`язку з неявкою відповідача [PERSON] 06.11.2023 судовий розгляд справи не здійснювався у зв`язку із оголошенням Тернопільською обласною військовою адміністрацією повітряної тривоги на території Тернопільської області. Судове засідання призначене на 29.11.2023. 29.11.2023 у судовому засіданні оголошена перерва до 10.01.2024 за клопотанням представника позивача. 10.01.2024 у судовому засіданні оголошена перерва до 06.02.2024. У судовому засіданні 29.11.2023 позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Додатково пояснила, що її онук [PERSON] хворіє на астигматизм і лише позивач забезпечує належне лікування хлопчика, а батьки про здоров`я дитини не піклуються. З кінця липня 2023 року онук постійно з позивачем, почав відвідувати музичну школу, став спокійнішим, краще навчається. У судовому засіданні 10.01.2024 допитана в якості свідка [PERSON] надала аналогічні показання. У судовому засіданні 29.11.2023 представник позивача адвокат Фільварочна О.Б. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Зазначила, що відповідачі свідомо обрали такий спосіб життя, у якому їхня участь у вихованні та житті дитини є мінімальною. У судовому засіданні 29.11.2023 відповідач [PERSON] позов визнала повністю та не заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що [PERSON] буде краще проживати разом із бабусею [PERSON] , оскільки вони з відповідачем не можуть забезпечити дитині належне виховання. Зазначила, що батько дитини виявляє бажання виховувати сина, однак не може належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. У судовому засіданні 06.02.2024 відповідач [PERSON] змінила свою позицію та заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що така ситуація у сім`ї склалася через неприязні стосунки позивача та [PERSON] . Вважає, що вони із відповідачем мають право виховувати свого сина так, як вважають за належне. У судовому засіданні 10.01.2024 відповідач [PERSON] позов не визнав та просив у позові відмовити повністю. Додатково пояснив, що бажає брати участь у вихованні свого сина. Зазначив, що до дев`яти років [PERSON] проживав разом із ним та [PERSON] . При цьому він як батько часто проводив час із своїм сином, робив з ним уроки та забезпечував його усім необхідним. Указав, що через негативний вплив батьків дружини та їх постійний контроль [PERSON] вживає алкогольні напої. Щодо залишення дитини у школі після уроків пояснив, що вони в жодному випадку не забували про сина та забирали його пізніше або через зайнятість на роботі, або тому, що син сам про це просив, бо хотів погратися з іншими дітьми. Зазначив, що водопостачання та газопостачання у будинку відключене саме за заявою позивача, оскільки великої заборгованості з оплати комунальних послуг у них не було. При цьому вони носять воду та нагрівають її, а тому дитина має можливість помитися. Зазначив, що з червня 2023 року [PERSON] проживає у позивача, яка негативно налаштовує дитину проти нього та дружини. У телефонній розмові [PERSON] йому повідомив, що бабуся не дозволяє йому спілкуватись із батьком. Також пояснив, що вони не вживали заходів щодо лікування [PERSON] , оскільки не були обізнані про наявність захворювання. У судовому засіданні 29.11.2023 представник відповідача [PERSON] - адвокат Юзьвак І.Я. просив відмовити у задоволенні позову. Посилався на те, що позивач не надала доказів того, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Зазначив, що батько прагне виховувати свого сина та забезпечувати усім необхідним, у зв`язку із чим влаштувався на роботу. У судовому засіданні 10.01.2024 уповноважений представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Хоркава К.І. висловила думку про необхідність задоволення позову. Пояснила, що сім`ю відповідачів працівники управління відвідували двічі. При первинному обстеженні умов проживання було виявлено стійкий запах бруду у будинку, несвіжі продукти, відсутність змінного дитячого одягу. При повторному відвідуванні відповідачів обстежити умови проживання не виявилось можливим, оскільки [PERSON] працівника служби у справах дітей та працівника поліції до помешкання не впустив. відповідач посилався на те, що [PERSON] з дитиною перебувають на прогулянці, хоча на той час дитина перебувала у бабусі [PERSON] зазначила, що проживання дитини у позивача сприятиме найкращому забезпеченню прав дитини. У судовому засіданні 10.01.2024 дитина [PERSON] у присутності представника органу опіки та піклування повідомив, що проживає з бабусею, дідусем, братом та сестрою і надалі також бажає проживати разом із ними. Пояснив, що не проживає з батьками, оскільки вони постійно вчиняють бійки, сваряться, батько його ображає та нецензурно висловлюється в його сторону, тому повертатись до батьків не хоче. Зазначив, що батьки зловживають алкоголем. Вважає, що батьки ніколи не виправляться, оскільки неодноразово про це йому обіцяли, але обіцянки не дотримувались. Пояснив, що бабуся та дідусь не забороняють йому спілкуватись з батьками, але він сам цього не хоче. У судовому засіданні 10.01.2024 свідок [PERSON] пояснила, що працює разом із [PERSON] у Тернопільській музичній школі № 2 імені Михайла Вербицького . Свідок показала, що [PERSON] забезпечує своїх онуків усім необхідним та виховує їх. [PERSON] навчається у їхньому закладі, у який приводить його [PERSON] . Також зазначила, що [PERSON] раніше теж працювала у Тернопільській музичній школі № 2 імені Михайла Вербицького , однак через зловживання алкогольними напоями покинула роботу. У судовому засіданні свідок 10.01.2024 [PERSON] пояснив, що є сином [PERSON] . Свідок показав, що [PERSON] проживає з бабусею, оскільки [PERSON] та [PERSON] сина не доглядають, не годують, не цікавляться ним та про нього не піклуються. Зазначив, що [PERSON] іноді втікав від батьків, казав, що тато його бив та що він не хоче, щоб [PERSON] був його батьком. З серпня 2023 року [PERSON] постійно проживає у бабусі. Батьки за цей час передавали для нього одяг, який не відповідав сезону, а також передавали несвіжі продукти. У судовому засіданні свідок 10.01.2024 [PERSON] пояснив, що він є чоловіком позивача та батьком відповідача [PERSON] . Свідок показав, що [PERSON] проживає з ними, вони з дружиною забезпечують його усім необхідним, займаються його вихованням. Зазначив, що коли [PERSON] перебуває у відповідачів, він не відвідує школу, не навчається, відповідачі зловживають алкогольними напоями та часто залишають онука одного вдома. Заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При цьому ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке ухилення має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і усі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Суд установив, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 03.10.2013 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.11.2018 (а.с. 16). У даному шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). Також [PERSON] є матір`ю [PERSON] та бабою [PERSON] , що визнавалось та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідачі зловживають алкогольними напоями, ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання сина [PERSON] , не забезпечують дитину матеріально, а також не піклуються про її фізичний та духовний розвиток, стан її здоров`я, унаслідок чого дитина з літа 2023 року проживає разом з позивачем та саме остання доглядає за дитиною та забезпечує її усім необхідним. Так, згідно з довідкою № 224 та акта обстеження житлових умов від 21.04.2023, виданих ДП «Наш дім 3» приватного підприємства «Наш дім», [PERSON] та [PERSON] проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24-25). При цьому як [PERSON] , так і дитина [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ПП «Східний масив» № 43 від 11.04.2023 (а.с. 22). Власником обох даних домоволодінь є позивач [PERSON] , що підтверджується зазначеною вище довідкою та довідкою ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» № 117 від 03.02.2023 (а.с. 26). З наданих позивачем доказів також вбачається, що за місцем проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] , відсутні належні умови для проживання, зокрема відключені водо- та газопостачання. Указане підтверджується актом КП «Тернопільводоканал» від 10.03.2023 про перекриття води у помешканні та опломбуванні запірної арматури (а.с. 27), а також карткою абонента ПАТ «Тернопільміськгаз», відповідно до якої газові прилади (плита та котел) за вказаною адресою відключені. Такі обставини також не заперечувались відповідачами у судовому засіданні. Більше того з висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради вбачається, що 23.06.2023 працівниками Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради проведено обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено незадовільні умови проживання, а саме: безлад у помешканні, бруд, відсутність водопостачання, харчування та змінного одягу для дитини. Для повноцінного розвитку дитини не створено жодних умов. 30.06.2023 комісія з питань захисту прав дитини Тернопільської міської ради зобов`язала відповідачівстворити належні умови проживання для дитини [PERSON] . У подальшому з метою встановлення, чи вжиті відповідачами заходи для покращення умов проживання дитини, 13.07.2023 працівник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради здійснила повторний вихід за місцем проживання відповідачів. Однак провести таке обстеження умов проживання не виявилось можливим, оскільки [PERSON] не впустив працівника Управління до помешкання. Факт незабезпечення відповідачами дитини належними умовами проживання, одягом за сезоном та продуктами харчування підтвердив у судовому засіданні і свідок [PERSON] , який показав, що відвідував помешкання відповідачів та міг надати оцінку умовам проживання [PERSON] як з особистих вражень, так і з розповідей брата. Такі обставини дають підстави дійти висновку, що не зважаючи на доводи відповідачів про бажання та можливість забезпечувати належні умови проживання сина [PERSON] , відповідачі свідомо не вживають заходи для покращення життя дитини та створення безпечних умов її проживання. Більше того докази того, що після звернення позивача з даним позовом до суду відповідачі привели у належний стан будинок за місцем їхнього проживання, позбулись антисанітарії, частково чи повністю сплатили заборгованість за комунальні послуги з метою відновлення водо- та газопостачання тощо, суду не надані. Також суд встановив, що відповідачі не забезпечують дитині умови для належного навчання, не сприяють здобуттю дитиною освіти на належному рівні та розвитку її здібностей. Так, з характеристики Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 від 10.03.2023 вбачається, що [PERSON] навчається у даному навчальному закладі з першого класу. Зазначено, що батьки погано впливають на виховання сина, часто не виходять на зв`язок. У першому та другому класах дитина часто була залишена на чергового у школі, тому що батьки вчасно не забирали дитину додому. Батько дитини агресивний, скандальний, неврівноважений, постійно приходить до школи з криками. Мати неохайна, напідпитку. За навчальні посібники дитини та за харчування оплату завжди здійснювала бабуся. Також під час онлайн-навчання [PERSON] виходив на онлайн-зв`язок лише, коли перебував у бабусі. Навчанням та вихованням сина батьки ніколи не цікавляться (а.с. 32). Такі обставини також підтвердила у судовому засіданні і сама дитина, яка пояснила, що батьки ніколи не допомагають їй з уроками, а навпаки батько свариться, коли він не може самостійно справитись із завданнями. При цьому свідок [PERSON] та [PERSON] суду показали, що з часу проживання дитини у позивача, дитина почала відвідувати музичну школу, дитина забезпечена усім необхідним приладдям для навчання. Також вдома у позивача наявне Інтернет-покриття, що в умовах карантину та воєнного стану забезпечує можливість онлайн-навчання дитини. Так само суд встановив неналежне виконання відповідачами батьківських обов`язків щодо забезпечення задовільного стану здоров`я дитини. Зокрема, з наданих суду доказів вбачається, що ще у 2022 році [PERSON] рекомендовано пройти огляд у лікаря-окуліста з підстав наявності ознак захворювань по зору (а.с. 35). Разом з тим батьки не забезпечили проходження дитиною такого огляду, унаслідок чого у дитини вчасно не виявлене відповідне захворювання та не призначене лікування. Указане спростовує доводи відповідачів про те, що лікування дитині не було забезпечене з підстав необізнаності про наявність захворювання. Суд зауважує, що у 2022 році дитина ще проживала разом з батьками та останні зобов`язані були піклуватися про стан здоров`я дитини. Натомість позивач забезпечила проходження [PERSON] огляду у лікаря-окуліста, встановлення відповідного діагнозу та призначення лікування. При цьому позивач також отримує дохід у вигляді заробітної плати та пенсійних виплат, що дає підстави вважати, що остання має можливість піклуватись та матеріально забезпечувати малолітнього [PERSON] . Указане підтверджується довідкою про доходи за 2022 рік від 01.05.2023 та довідкою про доходи № 2530 9355 1557 1539 (а.с. 41-43). Крім цього, суд встановив, що [PERSON] неодноразово зверталася до КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» Тернопільської обласної ради та перебувала на стаціонарному лікуванні в такі періоди: з 03.09.2019 до 18.09.2019 з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності»; з 18.11.2021 до 20.11.2021, з 13.08.2022 до 14.08.2022, з 13.04.2023 до 15.04.2023 з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності. Активна залежність». Указане підтверджується листом № 4446/1 від 11.09.2023, у якому також зазначено, що з 26.12.2019 [PERSON] перебуває під спостереженням лікаря-психіатра з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Вживання зі шкодою для здоров`я» (а.с. 126). Також з відповіді Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області № Ф-77аз від 04.04.2023 (а.с. 31) вбачається, що у період з 04.08.2019 до 01.04.2022 встановлено ряд фактів щодо перебування [PERSON] у нетверезому стані, у тому числі і у лежачому положенні біля сміттєвих баків, а також в присутності маленького хлопчика, який сидить поруч та плаче; залишення [PERSON] на тривалий час місця свого проживання та відсутності відомостей про місце її перебування; неадекватну поведінку на вулиці тощо. Більше того [PERSON] є також матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та виховання і матеріальне забезпечення яких здійснює також позивач. Указане підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 12-13), а також не заперечувалось [PERSON] у судовому засіданні. Такі обставини дають підстави дійти висновку про неналежне виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків не лише відносно [PERSON] , а також відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , що свідчить про те, що [PERSON] свідомо самоусунулась від виховання усіх своїх дітей. При цьому суду не надані докази того, що позивач перешкоджає відповідачам у реалізації своїх батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] та що невиконання відповідачами своїх батьківських обов`язків зумовлене незалежними від їх волі обставинами. Також з висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 949 від 09.08.2023, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [PERSON] стосовно дитини [PERSON] [INFO] . Так, орган опіки та піклування встановив, що батьки неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки, для проживання та виховання дитини не створено жодних умов, вихованням дитини займається бабуся. При цьому під час розмови з малолітнім [PERSON] з`ясовано, що дитина бажає проживати разом із бабусею [PERSON] . Також органом опіки та піклування тимчасово влаштовано дитину [PERSON] у сім`ю бабусі [PERSON] до вирішення даної цивільної справи у Тернопільському міськрайонному суді (а.с. 95-97). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином суд констатує безумовне право батьків на виховання дитини, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає, що позивач належними, допустимими та достатніми доказами довела, що відповідач [PERSON] страждає на хронічну алкогольну залежність, не проявляє материнської турботи та любові по відношенню до [PERSON] , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. За таких підстав суд доходить висновку, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини [PERSON] , а тому наявні підстави для позбавлення її батьківських прав відносно дитини. Відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/17. Суд вважає, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відповідає якнайкращим інтересам дитини, не позбавляючи при цьому відповідача можливості за її бажанням піклуватися про дитину. Більше того за правилами ст. 169 СК України позбавлені батьківських прав батьки вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. Разом з тим суд враховує, що з інформації КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» від 28.02.2023, вбачається, що на протязі останніх трьох років на прийом з дитиною [PERSON] , [INFO] , приходив у тому числі і батько дитини, який також супроводжував дитину при проведенні у шестирічному віці профщеплень та підписував інформовані згоди на проведення щеплень. Також відповідач [PERSON] зазначав суду, що намагається цікавитись життям сина, водив його на перше причастя, а також має бажання виховувати сина та забезпечувати його матеріально. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Також суд враховує, що вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», § 54, § 58). Однак суд зауважує, що саме по собі заперечення проти позову та зазначення, що відповідач має намір виховувати свого сина, брати участь у його розвитку та матеріальному забезпеченні, а також створити належні умови для його проживання без надання доказів вжиття для цього конкретних заходів, не свідчить про дійсність та реальність таких намірів відповідача. Відповідач [PERSON] мав можливість та час, щоб змінити ставлення до виховання сина, однак протягом більше, ніж шість місяців жодних заходів для налагодження відносин з дитиною, встановлення психоемоційного зв`язку та виконання своїх батьківських обов`язків відповідач не вжив. Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини (ч. 3 ст. 170 СК України). При цьому відібрання дітей від батьків на підставі ст. 170 СК України не є виходом за межі позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 645/731/18. За таких обставин, суд доходить переконання, що залишення дитини з відповідачем [PERSON] є небезпечним для життя, здоров`я і морального виховання дитини, а тому відібрання дитини від батька є виправданим, і таке втручання здійснюється з метою захисту інтересів дитини, її фізичного, емоційного здоров`я, моралі, та права на безпечні умови проживання, тобто відповідає цілям, зазначеним у п. 2 ст. 8 Конвенції. Відібрання дитини у відповідача без позбавлення його батьківських прав є необхідним і пропорційним заходом, оскільки цього потребують інтереси дитини на зростання у безпечному середовищі. Розлучення батька з дитиною у даному разі відповідає її інтересам з метою забезпечення належних умов проживання, навчання і медичного догляду та недопущення страждань дитини через відсутність піклування та неповноцінне виховання. При цьому суд роз`яснює, що відповідно до ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Також відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 170 СК України у разі постановлення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Враховуючи те, що позивач [PERSON] , яка є бабою дитини [PERSON] , на даний час фактично проживає з дитиною та піклується про неї, виявила бажання бути її опікуном, а також враховуючи думку дитини, суд доходить переконання, що унаслідок позбавлення матері батьківських прав стосовно дитини [PERSON] та відібрання дитини від батька [PERSON] без позбавлення останнього батьківських прав, дитину необхідно передати позивачу. При цьому вимога щодо призначення позивача опікуном дитини [PERSON] є передчасною та суперечить положенням ст. 63 ЦК України, яка визначає, що опікуна призначає орган опіки та піклування. Щодо вимоги про стягнення аліментів суд зазначає таке. Так, позивач у позовній заяві просила стягувати аліменти з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Також позивач у позовній заяві просила стягувати аліменти з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. При цьому відомості про доходи відповідачів суду не надані. Частина 4 ст. 170 СК України визначає, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Частина 2 ст. 166 СК України визначає, що особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Враховуючи, що дитина [PERSON] проживає разом із позивачем [PERSON] та перебуває на повному її утриманні, а також, що суд дійшов висновку про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , та про відібрання дитини від відповідача [PERSON] без позбавлення його батьківських прав, суд вважає, що з відповідачів мають стягуватись аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2024 становить 3196 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, обов`язок батьків утримувати дитину, суд доходить висновку, що достатніми та фінансово можливими для відповідачів для забезпечення належного рівня життя дитини будуть аліменти у твердій грошовій сумі у мінімальному визначеному законом розмірі, а саме у розмірі 1598 грн з кожного з відповідачів щомісячно. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 2147 грн 20 коп., що підтверджується квитанціями № ПН215600426655 від 11.05.2023 (а.с. 1), № ПН215600426655 від 11.05.2023 (а.с. 2). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Також, приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Outcome: partial