Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] , за результатом розгляду якого позивач просить суд визнати, що за заборгованістю позивача перед відповідачем по оплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 1248,20 грн. станом на 01.11.2022 строк позовної давності сплив; визнати, що наданням до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації інформації про заборгованість позивача по оплаті за послуги утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 1248,20 грн. відповідач порушив права позивача та свої обов`язки. В обґрунтування позову зазначає, що 03.11.2022 подав заяву до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві (УСЗН) про призначення житлової субсидії. У листі від 27.12.2022 УСЗН повідомило про наявність заборгованості перед відповідачем за послуги утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 1 248,20 грн. та стверджує, що термін позовної давності щодо вказаної заборгованості не минув, що призводить до відмови в призначенні житлової субсидії. Проте, зазначене не відповідає дійсності та не є достовірним, оскільки листом від 23.10.2021 відповідач надав Довідку про нарахування та сплату по особовому рахунку позивача за період з 01.04.2018 по 01.11.2021, згідно з якою заборгованість виникла в листопаді 2018 року. Враховуючи, що від листопада 2018 року до подачі заяви про призначення житлової субсидії в листопаді 2022 року пройшло чотири роки, що перевищує позовну давність у три роки, встановлену ч.1 ст.257 ЦК України, можна вважати, що термін позовної давності за заборгованістю вже минув на один рік до подачі заяви. Таким чином, УСЗН відмовило позивачу у призначенні житлової субсидії на підставі недостовірної інформації про заборгованість перед відповідачем. Ухвалою судді від 26.12.2023 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. До суду надійшов відзив на позовну заяву, яким представник відповідача заперечує проти задоволення позову, оскільки вважає, що строк позовної давності не пройшов. З 01.01.2019 по 31.12.2019 року позивач регулярно сплачував за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за винятком квітня, коли не сплачено 436,28 грн. З 01.01.2021 по 31.12.2023 року платежі знову відновлені, і позивач регулярно сплачує за отримані послуги, що свідчить про перерву в позовній давності, а, отже час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 03.11.2022 року позивач звернувся до Управління праці соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації із заявою про призначення та надання житлової субсидії. Відомостей про надання УСЗН відповіді на подану заяв матеріали справи не містять. Листом від 27.12.2022 р. про порядок нарахування субсидій УСЗН на звернення позивача, що надійшло до урядової «гарячої лінії» від 14.12.2022, зазначило, згідно з інформацією, наданою Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», станом на 01.11.2022 у позивача наявна заборгованість по оплаті послуг «утримання будинку та прибудинкової території» в розмірі 1248,20 грн., строк позовної давності якої не минув. Зазначене вказує на те, що в порядку пп. 5 п. 14 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 р. № 848, житлова субсидія не може бути призначена. Позивач стверджує, що з довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.04.2018 по 01.11.2021, зі стовпчику «Борг у рахунках на сплату» вбачається, що заборгованість перед відповідачем виникла в листопаді 2018 року, а, отже, станом на листопад 2023 строк позовної давності до вказаної заборгованості сплив. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. У справі, яка розглядається, позивач обрав спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання судом заборгованості такою, строки позовної давності відносно якої пройшли. Поняття строку позовної давності визначено у ст. 256 ЦК України, а саме: позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. До правовідносин, пов`язаних із стягненням заборгованості, застосовується строк позовної давності у три роки. Початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. У справі, що розглядається, заборгованість виникла протягом 2018 року і за кожним місяцем обраховується окремо, отже, крайнім місяцем, за яким позивачем не було сплачено комунальні послуги в 2018 році, є листопад, тому у грудні 2018 року виникає право на позов про стягнення оплати за послуги, надані в листопаді 2018р. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Правом застосувати строк позовної давності в цивільному процесі наділена сторона, якщо існують законодавчі підстави для задоволення цих вимог, однак, строк на звернення до суду пропущений. А отже, вирішення питання про закінчення строку позовної давності можливо лише у випадку розгляду позову про стягнення заборгованості за наданні житлово-комунальні послуги. Вбачається, що позивач звернувся до суду із поточним позовом у зв`язку із відмовою у призначенні субсидії, що свідчить про те, що [PERSON] не визнає правомірність прийнятого рішення. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України). Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади. Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Враховуючи те, що винесення рішення про визнання заборгованості, строк позовної давності відносно якої пройшов, суперечитиме положенням ч. 3 ст. 267 ЦК України, а рішення за результатом даної справи не поновить право позивача на отримання субсидії, то спосіб захисту обраний позивачем є неефектним до даного спору. Тому, позивачу [PERSON] необхідно обґрунтовувати закінчення строку позовної давності в порядку адміністративного судочинства шляхом скасування рішення Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про відмову у призначення субсидії, якщо він вважає, що Управлінням здійснено помилку в обрахуванні строку позовної давності до наявної заборгованості. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed