Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

6 липня 2023 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , громадянина російської федерації батьківських прав у відношення доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліттю; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 073 грн. 60 коп. В обґрунтування позову позивачка вказує на те, що вона 16 вересня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з громадянином російської федерації - [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . 23 грудня 2024 року шлюб між ними було розірвано за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Під час перебування в шлюбі сім`я проживала на території росії за адресою: [ADDRESS] , де був зареєстрований відповідач, однак він не бажав зареєструвати там доньку. Після припинення шлюбних відносин позивачка з донькою повернулися до України, де й постійно проживають окремо від відповідача, який залишився проживати в росії. Знаючи характер відповідача, який проживає за кордоном, та існування труднощів стягнення аліментів, позивачка не подавала позову про стягнення аліментів на утримання доньки, яку утримувала самостійно. З 2013 року по теперішній час малолітня донька постійно безперервно проживає з позивачкою, яка забезпечує її належне виховання, утримання, лікування та всебічний розвиток дитини. Наразі мати з донькою зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] . З 2017 року по цей час позивачка з донькою та своїм нинішнім чоловіком - [PERSON] проживають в двокімнатній квартирі з усіма зручностями за адресою: [ADDRESS] , за місцем реєстрації чоловіка. Донька виховується в повній благополучній сім`ї разом з сестрою [PERSON] , [INFO] , находиться на повному утриманні та вихованні позивачки та її чоловіка [PERSON] , яким створено всі необхідні умови для її належного всебічного повноцінного розвитку. Донька здобула початкову освіту у комунальному закладі освіти «Навчально-виховний комплекс № 12 «загальноосвітній навчальний заклад І ступеня - гімназія» Дніпровської міської ради і у 2023 році перейшла до 6-Б класу гімназії. У 2017-2019 роках навчалася у хореографічній школі танців, виступала в складі ансамблів танцю «Радість» та «Райдуга», пройшла курс навчання за системою Шкоди усного рахунку СОРОБАН , відвідує бібліотеку, захоплюється читанням, велосипедом, роликами та байдаркою. Декілька років після розлучення відповідача проявляв зацікавленість донькою, однак поступово цікавість відповідача зменшувалася. Відповідач одружився, має доньку. Навесні 2019 року він приїжджав до Дніпра та один раз зустрівся з донькою [PERSON] , прийшовши на зустріч разом зі своєю молодшою донею, якій приділяв більше уваги ніж [PERSON] . Тому, після цієї зустрічі донька [PERSON] була дуже засмучена та плакала. З весни 2019 року відповідач більше не виявляв бажання та зацікавленості в житті доньки, жодної допомоги не надає, спілкується раз на рік на день народження дитини. Поведінка відповідача порушує права дитини на належне батьківське виховання. Сімейні зв`язки між дитиною та батьком з вини батька фактично розірвані. Тому, з врахуванням забезпечення якнайкращих інтересів дитини, відсутність у відповідача інтересу до участі у вихованні дитини, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити їх у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про причини неявки чи відкладення розгляду справи не надав, а також не подав відзиву на позовну заяву. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, але раніше в судовому засіданні не заперечувала проти позбавлення відповідача батьківських прав. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини» прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 «Конвенції про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 3 ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Тлумачення цих норм права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року по справі № 631/2406/15-ц , від 29 листопада 2019 року № 127/23281/18 та від 6 травня 2020 року у справі №753/2025/19. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ, актовий запис № 105. Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ту місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 330. У вказаному свідоцтві про народження батьками дитини зазначені позивач та відповідач. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 13 грудня 2017 року. Згідно з Актом обстеження умов проживання, проведеного спеціалістами управління-служби у справах дітей адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради 20 липня 2023 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживають без реєстрації [PERSON] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ), дитина - [PERSON] , [INFO] , дитина [PERSON] , 2020 року народження, а також зареєстрований та проживає чоловік матері - [PERSON] , 1984 року народження. Актом встановлено, що в квартирі за адресою - [ADDRESS] , створені всі умови для проживання дітей. Квартира має усі зручності, у кімнатах є необхідні меблі, побутова техніка та речі особистого вжитку. Для дітей облаштована окрема кімната, де є місце для сну та відпочинку, шафа для одягу та особистих речей. Згідно з довідкою КЗО «Навчально-виховний комплекс № 12 «Загальноосвітній навчальний заклад І ступеня - гімназія» Дніпровської міської ради № 01-25/94 від 12 травня 2024 року, [PERSON] , [INFO] є ученицею 5-Б класу. Протягом терміну навчання [PERSON] з 01.09.2018 року по теперішній час у забезпеченні отримання дитиною освіти разом з матір`ю - [PERSON] , повноцінно бере участь її чоловік - [PERSON] . Згідно з випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , [INFO] , виданої 11 липня 2023 року, дитина знаходиться на диспансерному обілку у офтальмолога з 6 років, щеплена згідно віку, на момент огляду скарг не має. Данні об`єктивного огляду без патологій. Дитина регулярно проходить профілактичні огляди. Мама сумлінно виконує свої батьківські обов`язки щодо психологічного та фізичного здоров`я дитини. Відповідно до довідки Комунального закладу «Дніпропетровський центр Соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради № 40 від 11 серпня 2023 року, психологом встановлено, що [PERSON] виховується в повноцінній родині зі стійкими моральними цінностями, відчуває себе комфортно, спокійно та захищено, в родині панує психологічно здорова атмосфері. Недостатність уваги з боку біологічного батька [PERSON] в її житті на даний час не вплинула негативно на її психічний розвиток. Матір для дитини є авторитетом, символізує захист, безпеку та стабільність Домінуючою особою в житті дівчинки є матір. Між членами сім`ї позитивні стосунки Чоловік матері - [PERSON] компенсує їй недостатність уваги з боку біологічного батька. Також, до матеріалів позовної заяви долучено довідки з Школи усного рахунку Соробан , з народного ансамблю танцю «Радість», з Комунального закладу культури «Дніпровські міські публічні бібліотеки» Дніпровської міської ради, згідно з якими встановлено, що мати та вітчим забезпечують розвиток дитини. Також, судом встановлено, що батько дитини - [PERSON] , зареєстрований та проживає в російській федерації, вихованням дитини не займається, жодним чином не цікавиться її життям та участь в ньому не бере. З 2019 року вони жодного разу не бачились. Факт відсутності батька в житті малолітньої [PERSON] підтверджується також показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні зазначили, що батько дитини постійно проживає на території російської федерації, зі своєю сім`єю та приїздив до дитини лише один раз у 2019 році. При зустрічі він не виявляв жодної зацікавленості життям [PERSON] , оскільки був присутній зі своєю маленькою донькою та ціллю його приїзду до України було показати їй країну. Після цієї зустрічі [PERSON] була дуже засмучена, плакала, бо їй не вистачало тата. Більше він проявляв бажання з нею зустрічатися. Допомоги в утриманні дитини не надає. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку № 4/3-292 від 3 листопада 2023 року Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, комісією прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні не встановлено об`єктивних перешкод для відповідача для участі у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та дитиною фактично відсутній, відповідач не виявляє до своєї доньки батьківського піклування, не відвідує дитину більше 5 років, долею дитини не цікавиться. Перелічені вище докази, в своїй сукупності поза всяким розумним сумнівом свідчать про ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків, а також про те, що дитина йому не потрібна. Наведене знаходить свій прояв в тому, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; взагалі не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею шкільної освіти та більше того, виявляє байдуже ставлення до майбутньої долі дитини. У зв`язку з тим, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не приймає належної участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не піклується про фізичний, духовний стан та розвиток дитини, не створює належних умов для її навчання та отримання освіти, матеріально належним чином не утримує,

Outcome: approved