Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

У грудні 2023 року позивач вперше звернулася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 23 квітня 2021 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , однак сімейне життя з відповідачем перестало складатись через різні погляди на життя та сімейні відносини, внаслідок чого з чого з 18 листопада 2023 року сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року зазначену позовну заяву передано за підсудність до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, оскільки відповідач зареєстрований на території Центрального району м. Дніпра. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 січня 2024 року справу розподілено судді Колесніченко О.В. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2024 року прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні, а також зазначила, що наприкінці листопада 2023 року з відповідачем вони припинили сумісне проживання та з цього ж часу не ведуть спільного господарства, вважає примирення неможливим. Після розірвання шлюбу позивач просила змінити прізвище з « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] ». Відповідач в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення, а також пояснив, що дійсно наприкінці листопада 2023 року з позивачем вони припинили сумісне проживання та з цього ж часу не ведуть спільного господарства. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.13 ЦПК України, приходить до висновку про ухвалення у судовому засіданні рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 23 квітня 2021 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 336, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 23 квітня 2021 року, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 8). Від шлюбу\~сторони мають\~малолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про народження\~серії [NUMBER] ,\~залученим до\~матеріалів справи\~в копії (а.с. 7) . Сімейне життя між сторонами перестало складатися через різні погляди на життя та сімейні відносини, у зв`язку з чим з кінця листопада 2023 року шлюбні відносини між сторонами припинені, та з цього ж часу сторони не ведуть спільного господарства. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~ дружина\~ та\~ чоловік\~ зобов`язані\~ спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ членами\~ сім`ї\~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження,\~в тому числі примушування до статевого\~зв`язку за\~допомогою фізичного\~або психічного насильства,\~є порушенням права\~дружини,\~чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітньої дитини, враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення як позивача так і відповідача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачем. Про розподіл судових витрат на свою користь позивач не клопотала, тому судові витрати з відповідача не стягуються. Оскільки згідно зі\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе відновити позивачу після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved