Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказала, що вона та [PERSON] 22 квітня 1999 року уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір був укладений на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» та був виконаний в повному обсязі, оскільки продавець передав майно, а покупець сплатила за це майно грошову суму в розмірі 9872,00 грн. Позивач зареєструвала вказаний договір в бюро технічної інвентаризації. Однак, вчинити будь-які дії правового характеру щодо вказаного житлового будинку позивач не має змоги, так як укладений договір купівлі-продажу не відповідає вимогам правовстановлюючого документа на майно, посвідченого в нотаріальному порядку. Саме тому [PERSON] була змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказував, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити, а також вона не заперечує проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідачів по справі. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, але в судове засідання не з`явилася без поважних на то причин та відзив на позов не подавала. Третя особа УНІВЕРСАЛЬНА БІРЖА «УКРАЇНА» про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, але в судове засідання її представник не з`явився без поважних на то причин та відзив на позов не подавав. А тому зі згоди позивача, суд розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному порядку. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, встановлене наступне. Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00024780732 від 03 грудня 2019 року, позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірваного на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2019 року, ухваленого в справі № 643/13259/19. У витязі вказано, що до державної реєстрації шлюбу [PERSON] мала прізвище « [PERSON] ». 22 квітня 1999 року державним нотаріусом Другої Харківського району державної нотаріальної контори був посвідчений договір купівлі продажу земеленої ділянки, призначеної для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між продавцем [PERSON] і [PERSON] . На зворотному боці вказаного договору, нижче підпису державного нотаріуса, нанесений запис про видачу державного акту на право приватної власності на землю ХР-25-07-017273. На підставі вказаного державного акту ХР-25-07-017273, виданого 28 травня 1999 року Люботинською міською радою народних депутатів, державний реєстратором виконавчого комітету Люботинської міської ради в Державному реєстрі речових прав створено запис від 17 жовтня 2023 року про право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим № 6311200000:26:021:0025. Отже позивач [PERSON] наразі являється одноособовим власником земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , і таке право у неї виникло на підставі договору купівлі продажу змеленої ділянки від 22 квітня 1999 року. Між [PERSON] , відповідачем по справі, та [PERSON] ан Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» в простій письмовій формі 22 квітня 1999 року був укладений договір купівлі № Н7-133, за умовами якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На зворотному боці вказаного договору 26 квітня 1999 року Люботинським міським БТІ була проставлена відмітка про реєстрацію права власності на житловий будинок в цілому на ім`я [PERSON] , про що до реєстраційної книги № 9 внесений запис за № 1189. У суду не виникає сумнівів в тому, що вказаний договір був укладений саме позивачем, яка наразі іменується прізвищем [PERSON] . В зв`язку з тим, що правовідносини між [PERSON] та [PERSON] відбулися в період дії Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, доцільно застосувати до них саме норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року. Згідно ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, які зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, підсумовуючи викладене, договір купівлі-продажу № Н7-133 від 22 квітня 1999 року фактично був виконаний його сторонами після досягнення домовленостей з усіх істотних питань, що відповідали вимогам Закону України «Про товарну біржу», але тим самим [PERSON] ухилилася від нотаріального посвідчення такого договору. Тому суд вважає за необхідне визнати такий договір дійсним. Але, в теперішній час право власності позивача [PERSON] на житловий будинок не визнається іншими особами, через що остання не має змоги реалізувати свої права володіння та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки суд вважає позивача власником спірного житлового будинку, тому її право власності, яке не визнається, підлягає захисту, в зв`язку з чим позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved