Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

09.06.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» на користь [PERSON] 100\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання при виконання трудових обов`язків та витрати на правничу допомогу. Стислий виклад позиції позивача. Позовна заява мотивована тим, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 12.1981 року по 06.12.2002 року у підземних умовах на посаді прохідника та звільнений у зв`язку з виходом на пенсію. Згідно виписки з історії хвороби позивачу встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень І-ІІ ст., пиловий бронхіт І-ІІ ст., емфізема легенів I- П ст.; двобічний плечолопатковий періартроз ( ПФ II ст.); деформівний артроз ліктьових ( ПФ І -II ст.) і колінних ( ПФ II ст.) суглобів, стійкий больовий синдром. Згідно даних інформаційної довідки про умови праці від 07.08.2006 року № 2/2-43-1839, наданої головним державним санітарним лікарем м. Першотравенська позивач працював у шкідливих умовах - 20 років. Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П -4 від 15.03.2007 року, затвердженого головним державним санітарним лікарем м. Першотравенська, причина професійного захворювання у позивача є: запиленість повітря робочої зони (технологічна 780,5мг/м-3 при ГДК 2 мг/м-3 70% часу зміни у тому числі вміст вільного двоокису кременів; середній 10,00% при ГДК до 10%. Рівень вологості та рухомості повітря - 100% при ГДР 75% до 50мР/год рівень фізичного перевантаження до 50 кг при нормативному до 5 кг, 70% часу зміни, сумарна вага 3000кг за зміну при нормативній до 100кг, періодичне знаходження в позі« стоячи» більше 80% часу зміни. Згідно довідки МСЕК № 2 від 10.04.2007 року позивачу встановлено первинно третю групу інвалідності безстроково та 50% втрати працездатності, в тому числі: 30% - деф. артроз, 20% - хронічне обструктивне захворювання легенів. Позивач виконує рекомендації лікарів, постійно приймає медпрепарати, проходить стаціонарне лікування, проте стан здоров`я не покращується. З Акту від 15.03.2007 року слідує, що роботодавець не забезпечив позивачу безпечних і нешкідливих умов праці, не створив позивачу належні умови праці, чим порушив вимоги ст. 4, ст.13 Закону України « Про охорону праці», ст. 2, ст. 153 КЗпПУ за що несе відповідальність за порушення вказаних вимог та зобов`язаний у повному обсязі відшкодувати завдану шкоду працівнику внаслідок професійного захворювання. Позивачу стійка втрата працездатності та третя група інвалідності встановлена МСЕК з 10.04.2007 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р.№717. Згідно відповіді\~на відзив\~представник позивача\~не погодилась\~із відзивом\~на позовну\~заяву,\~просила задовольнити\~позовну заяву\~в повному\~обсязі виходячи\~з наступного:\~позивач перебував\~у трудових\~відносинах з\~відповідачем з\~12.1981\~року по\~06.12.2002\~року у\~підземних умовах\~на посаді\~прохідника та\~звільнений у\~зв`язку з\~виходом на\~пенсію.\~Згідно даних\~інформаційної довідки\~про умови\~праці від\~07.08.2006\~року №\~2/2-43-1839,\~наданої головним\~держаним санітарним\~лікарем м.\~Першотравенська позивач\~працював у\~шкідливих умовах\~-\~20\~років.\~Згідно Акту\~розслідування хронічного\~професійного захворювання\~за формою\~П-4\~від 15.03.2007\~року,\~затвердженого головним\~державним санітарним\~лікарем м.\~Першотравенська,\~причина професійного\~захворювання у\~позивача є:\~запиленість повітря\~робочої зони\~70%\~часу зміни,\~підвищений рівень\~вологості та\~рухомості повітря,\~підвищений рівень\~фізичного перевантаження,\~незручна робоча\~поза більше\~80%\~часу зміни.\~Професійне захворювання\~пов`язане\~з виконанням\~робіт у\~небезпечних для\~життя і\~здоров`я\~умовах,\~тому відповідальність\~по відшкодуванню\~моральної шкоди\~покладається на\~роботодавця. Доводи відповідача,\~що позивач\~не надав\~доказів встановлення\~факту протиправних\~дій відповідача,\~в чому\~вони полягають\~та наявність\~причинного зв`язку\~між протиправними\~діями відповідача\~та завданою\~шкодою позивачу\~є неспроможними,\~вказаний факт\~підтверджено Актом\~розслідування причин\~виникнення хронічного\~професійного захворювання.\~Посилання відповідача\~на те,\~що важкість,\~небезпечність та\~шкідливість технологічного\~процесу виробництва\~на підприємстві\~відповідача не\~є достатньою\~та самостійною\~підставою для\~відповідальності підприємства\~у вигляді\~моральної шкоди\~по професійному\~захворюванню чи\~іншому ушкодженню\~здоров`я\~працівника при\~виконані ним\~трудових обов`язків\~не узгоджується\~з положеннями\~трудового закону,\~оскільки саме на роботодавця покладено обов`язок створити безпечні, нешкідливі умови праці. Вказані факти у сукупності підтверджують факт завдання позивачу душевних, мораль страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків та праці з небезпечних, шкідливих, важких умовах праці. Позивач відмовився від надання відповідей на запитання відповідача. Стислий виклад позиції відповідача. 13.09.2023 року відповідач надав відзив на позовну заяву, просив задовольнити частково позовні вимоги в розмірі 50\~000 грн, розстрочивши виконання рішення на чотири місці рівними частинами з таких підстав. Проаналізувавши докази надані позивачем щодо підтвердження права відшкодування моральної шкоди, встановлено Відповідно до доданих медичних документів встановлено, що позивач хворіє з 1999 року, працювати почав з 1981 року, тобто\~вже через\~15\~роки роботи\~у шкідливих\~умовах у\~позивача розвились\~захворювання,\~але він\~протягом тривалого\~часу продовжував\~працювати на\~підприємстві.Склад правопорушення\~у діях\~Відповідача відсутній.\~Відповідачем вимоги\~нормативно-правових\~актів з\~порушувалися.\~В матеріалах\~справи відсутні\~докази про\~настання будь-яких\~аварій на\~підприємстві та/або\~доказів порушення\~норм законодавства\~з охорони\~праці,\~відсутні будь-які\~акти перевірок\~відповідних контролюючих\~органів про\~допущення порушень\~з боку\~Відповідача.\~Позивачем не\~надано жодних\~доказів про\~наявність постанови\~чи вироку\~суду про\~притягнення посадових\~осіб Відповідача\~до адміністративної\~чи кримінальної\~відповідальності.\~Таким чином,\~оскільки у\~встановленому законом\~порядку посадові\~особи Відповідача\~не визнавалися\~винними у\~порушенні законодавства\~про охорону\~праці,\~вина як\~елемент складу\~правопорушення -\~відсутня.\~Враховуючи відсутність\~встановлених фактів\~порушення Відповідачем\~законодавства про\~охорону праці\~є недоведеним\~причинний зв`язок\~між виникненням\~хронічних захворювань\~та діями\~Відповідача. Зазначення про придатність до роботи протягом тривалого часу роботи Позивача у шкідливих умовах праці, при тому, що позивач мав постійний больовий синдром та інші захворювання, неодноразово звертався до лікарні за наданням допомоги та позивача не було направлено на до обстеження, не встановлено необхідність утворення нових умов праці, що повинні забезпечуватися для недопущення погіршення стану здоров`я та посилення захворювання знаходився на лікуванні за захворюванням, яке в подальшому стало професійним та вплинуло на стан здоров`я до встановлення стійкої втрати працездатності за цим захворюванням вже вказує на приховування позивачем реального стану здоров`я та неналежного й своєчасного виявлення лікарями під проведення експертизи стану здоров`я позивача, вказує на неякісне надання медичних послуг та неправомірне визнання позивача придатним до роботи в підземних умовах. З наданих позивачем доказів можна зробити висновок, що його обмеження полягають лише в протипоказанні до шкідливих та важких умов праці. В іншому позивач має можливість бути повноцінним членом суспільства та забезпечується соціальними пільгами на достатньому рівні. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду залишено позовну заяву без руху. Ухвалою суду продовжено розгляд справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, згідно якої просив провести розгляд справи без його участі, позов підтримав. Представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві, визнав позов частково в розмірі 50\~000 грн. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з підприємствами правонаступником яких є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з 07.12.1981 року прийнятий підземним учнем гірничого з повним робочим днем в шахті, 08.07.1982 року переведений підземним прохідником 4 розряду з повним робочим днем в шахті, 18.12.1987 року звільнений по переводу на шахту «Дніпровська» ст. 36 п.5 КЗпП України, 30.12.1987 року прийнятий підземним прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті, 10.09.1999 року звільнений за власним бажанням, з 25.10.1999 року обіймав посаду підземного прохідника 3 розряду з повним робочим днем в шахті, 06.12.2002 року звільнений за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію по ст.38 КЗпП України. Згідно з випискою із історії хвороби № 674 МОЗ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» 01.03.2007 року, протокол №435, позивачу було встановлено професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легенів першої-другої ст.). ЛН першого-другого ступеню. Дв. плечолопатковий периартроз ( ПФ 2 ст.); деформівний артроз ліктьових ( ПФ 1 -2 ст.) і колінних ( ПФ 2 ст.) суглобів, стійкий больовий с-м. Згідно з Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 15.03.2007 р. загальний стаж роботи [PERSON] за професією прохідник 5 розряду 20 років 11 місяців в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно з Актом, хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: запиленість повітря робочої зони (технологічна 780,5мг/м-3 при ГДК 2 мг/м-3 70% часу зміни у тому числі вміст вільного двоокису кременів; середній 10,00% при ГДК до 10%. Рівень вологості та рухомості повітря - 100% при ГДР 75% до 50мР/год рівень фізичного перевантаження до 50 кг при нормативному до 5 кг, 70% часу зміни, сумарна вага 3000кг за зміну при нормативній до 100кг, періодичне знаходження в позі« стоячи» більше 80% часу зміни. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДНА-02 № 018333 від 10.04.2007 року виданої МСЕК, [PERSON] первинно встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності 50 % з 10.04.2007 р. безстроково. Норми права, які застосував суд, та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Судом встановлено, що після роботи на підприємстві відповідача в шкідливих умовах протягом 20 років, та звільнення 06.12.2002 року у зв`язку з виходом на пенсію до визначення позивачу ступеню втрати професійної працездатності з 10.04.2007 року, позивач на інших підприємствах не працював. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 50% втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 100 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Вказана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21. У зв`язку\~із зазначеним,\~моральна шкода\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню без\~відрахуванням утримання\~податку та\~обов`язкових\~платежів. Розподіл судових витрат. Згідно ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1000 грн. Розподіл судових витрат. Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на оплату послуг адвоката. Відповідно до частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Наявність договірних відносин між адвокатом Меркуловою Т.П. та позивачем підтверджується ордером про надання правничої (правової) допомоги від 07.06.2023 р. Згідно квитанції позивачем сплачено 5000 грн. за складання позову та відповіді на відзив.

Outcome: approved