Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей та на своє утримання, посилаючись на те, що з відповідачем мають двох спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сім?ї не надає, а тому позивачка просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного вікута на своє утримання в розмірі 1/6 частини усіх доходів відповідача до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду (позовна заява - а.с. 1-2). 26.09.2022 року відповідачем до суду подано відзив на позов, в якому останній позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, в іншій частині позовних вимог просить відмовити, посилаючись на те, що він не є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , а також не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку (а.с. 31-32). 23.08.2023 року позивачка уточнила позовні вимоги та просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , по 1/3 частині з усіх видів його доходу на кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитину відповідного вікута на своє утримання в розмірі 1/6 частини усіх доходів відповідача до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а також судові витрати по справі (а.с. 104-105). В судовому засіданні представник позивачки адвокат Столярчук В.М. позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Порхун О.П. в судове засідання не прибули. Представник відповідача до суду надала клопотання, в якому просить слухати справу без їх участі, позовні вимоги визнає частково, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, проти стягнення судових витрат заперечує в зв`язку їх необґрунтованістю (а.с. 165). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За загальним правилом (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За правилами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що в позивача і відповідача є спільна неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.03.2022 року (а.с. 9) та довідкою виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 466 від 06.07.2022 року (а.с. 10), з огляду на що позивачка бажає отримувати від відповідача аліменти на утримання сина на підставі рішення суду. Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення . Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку )ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , підлягає задоволенню, оскільки в суді знайшов підтвердження той факт, що[PERSON] є батьком неповнолітньої дитини, а тому зобов`язаний приймати участь у її вихованні та утриманні, тож суд у відповідності зі ст.ст. 181-183 Сімейного кодексу України стягує з нього аліменти. При цьомусуд враховує те, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими, а також те, що відповідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд констатує, що оскільки обов`язок доказування обставин покладається на кожну із сторін спору, заявляючи позов про стягнення аліментів на утримання дитини саме в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, саме позивачка мала б довести належними, допустимими та достатніми доказами те, що саме такий розмір є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, чого стороною позивача зроблено не було. А тому, з урахуванням наданих доказів, визначаючи розмір аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] ,суд, враховуючи матеріальний стан платника аліментів, а саме те, що відповідно копії довідки про доходи, виданої ТОВ «Вент-Сервіс» від 21.09.2022 року його середньомісячний заробіток становить 9284,72 грн. без відрахувань податків та зборів (а.с. 36), який має бути достатнім для того, щоб утримувати себе та дитину, приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходущомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що буде достатнім для забезпечення дитині належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи при цьому інтересів та становища як відповідача так і позивача. Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі1/3 частини з усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитину відповідного віку, то суд в її задоволенні відмовляє, оскільки позивачкою суду не доведено того, що останній є батьком дитини, так як постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2023 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Тетіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про виключення запису про батька дитини задоволено та виключено запис про [PERSON] , [INFO] , громадянина України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , як батька дитини з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Тетіїв, складеного Тетіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) 23 червня 2020 року за № 9 (а.с. 167-174). Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.06.2020 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.06.2020 року (а.с. 7) та мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.03.2022 року - а.с. 9), який проживає з матір`ю (довідка виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 466 від 06.07.2022 року - а.с. 10). Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тлумачення ч. 2 ст. 84 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині -матері незалежно від цієї обставини. Згідно із ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Як було встановлено судом, відповідач є батьком малолітньої дитини, яка проживає із матір`ю, позивачка не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отже вона потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог ст. 84 СК України. Оцінюючи доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дружини через відсутність матеріальних можливостей, суд зауважує наступне. Так, судом встановлено, що [PERSON] на утриманні інших дітей та (або) непрацездатних осіб не має, офіційно працевлаштований, його середньомісячний заробіток станом на 2022 рік становив 9284,72 грн. без відрахувань податків та зборів (копія довідки про доходи, виданої ТОВ «Вент-Сервіс» від 21.09.2022 року), при цьому останній є особою працездатного віку без розумових та фізичних вад, він не позбавлений можливості працювати для збільшення своїх доходів. Водночас, [PERSON] позбавлена такої можливості, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, на її утриманні знаходяться неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею, що потребує значно більшого часу, зусиль та фінансових затрат, а як наслідок, необхідність повноцінно себе утримувати. Відтак, відповідач не навів переконливих доводів, які б були підтверджені письмовими доказами про неможливість сплачувати аліменти на утримання дружини - матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Зокрема, відповідач має працездатний вік, матеріали справи не містять відомостей щодо незадовільного стану його здоров`я, скрутного матеріального становища або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру стягуваних аліментів. Відтак, [PERSON] в даному випадку спроможний надавати матеріальну допомогу позивачці на належному рівні, адже батько (чоловік) зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів з метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання своєї сім`ї. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх доходів відповідача до досягнення сином [PERSON] трирічного віку підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачка на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору. На час ухвалення судового рішення суду не було надано доказів про звільнення відповідача від сплати судового збору, тож суд з урахування задоволення позову, стягує з нього передбачений законом розмір судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та за подання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку (згідно ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» загальна сума становить 2422,40 грн. (1211,20 + 1211,20), оскільки відповідно до постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року судовий збір сплачується окремо за кожну позовну вимогу (або загальною сумою). Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 11.01.2023 року у справі № 479/475/21, провадження № 61-6583св22 дійшов наступного висновку. Так, у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial