Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПСП «Прогрес», Бузької сільської ради Вознесенського району про визнання права на земельну частку (пай), у якому вказував, що з 20 листопада 1995 року по 02 квітня 1998 року він працював та була членом СПСО «Прогрес» (правонаступником якого є ПСП «Прогрес»). 15 листопада 1995 року, в процесі розпаювання земель, спілка отримала Державний акт на право колективної власності на землю із додатком у вигляді затвердженого списку осіб-членів спілки, які мають право на земельну частку (пай), до якого також включено позивача. Проте [PERSON] вчасно не отримав правовстановлюючий документ - сертифікат на право на земельну частку (пай). Тому позивач, виходячи з неможливості підтвердити та реалізувати отримане ним право, просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 4,26 умовних кадастрових гектарів в порядку розпаювання земель СПСО «Прогрес» в судовому порядку. 09 січня 2024 року суд постановив ухвалу про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Вознесенську районну військову адміністрацію. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача - Бузької сільської ради Вознесенського району в судове засідання не з`явився, проте надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами. Представниця відповідача - Вознесенської районної військової адміністрації в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі з поясненнями про те, що позовні вимоги до Вознесенської районної військової адміністрації вона не визнає, вказуючи на те, що військова адміністрація не має жодного відношення до спору, а тому не є належним відповідачем у справі. Представник відповідача - ПСП «Прогрес» в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі позивача та представників відповідачів, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів, необхідних для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. З матеріалів справи, зокрема довідок ПСП «Прогрес» (а.с. 11, 12, 14) вбачається, що з 20 листопада 1995 року по 02 квітня 1998 року позивач працював та був членом СПСО «Прогрес» (правонаступником якого є ПСП «Прогрес»). В 1995 році розпочався процес розпаювання земель СПСО «Прогрес». 15 листопада 1995 року спілка отримала Державний акт на право колективної власності на землю, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1 (а.с. 21-24). Також комісією з паювання спілки було складено списки осіб-членів СПСО «Прогрес», які мають право на земельну частку (пай). Вказані списки 29 грудня 1998 року були затверджені загальними зборами членів СПСО «Прогрес». Середній розмір земельної частки (паю) в СПСО «Прогрес» становить 4,26 умовних кадастрових гектари. Під час складання та затвердження списків пайовиків [PERSON] було включено до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), проте останній вчасно не отримав правовстановлюючий документ - сертифікат на право на земельну частку (пай) (а.с. 16-20, 28). Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Відповідно до п. 2 Указу Президента України №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Право на земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією (п. 5 Указу). Аналогічні положення в подальшому були затверджені в Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року (ст.ст. 1-2). Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. При розгляді справ про визнання права особи на земельну частку (пай) судам необхідно з`ясовувати: - наявність підстав для набуття такою особою членства в колективному сільськогосподарському підприємстві (кооперативі, акціонерному товаристві), чи відбулося таке набуття фактично з врахуванням того, що перебування особи в трудових відносинах з підприємством не означає автоматичного набуття членства в ньому; - наявність передбачених законом підстав для набуття особою права на земельну частку (пай), зокрема факт членства особи в колективному підприємстві на момент отримання ним правовстановлюючого документа на землю; - дату видачі колективному сільськогосподарському підприємству (кооперативу, акціонерному товариству) акта на право колективної власності на землю, оскільки член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту (п. 6 листа Верховного Суду України №19-3767 /0/8-08 від 29 жовтня 2018 року «Щодо розгляду земельних спорів»). Суд встановив, що [PERSON] включений до списку осіб-членів СПСО «Прогрес», які мають право на земельну частку (пай). Таким чином, позивач набув право на земельну частку (пай). Враховуючи те, що на час розгляду справи [PERSON] позбавлений можливості отримати правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) в адміністративному порядку, тобто підтвердити та реалізувати отримане ним право, а тому його право на пай підлягає визнанню судом. При цьому суд відхиляє доводи представниці Вознесенської районної військової адміністрації (як правонаступника Вознесенської районної державної адміністрації) про те, що військова адміністрація не є належним відповідачем у справі, оскільки, як раніше зазначено судом, згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, є належним відповідачем у зазначеній категорії справ. На підставі викладеного,

Outcome: approved