Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, де зазначає, що 25 січня 2023 року по вул. Гагаріна, 34 у м. Чернівці, [PERSON] , керуючи автомобілем «PEUGEOT 3009», д.н.з. [NUMBER] був зупинений екіпажем патрульної поліції. У ході спілкування, до [PERSON] був застосований спецзасіб «кайданки», його було затримано, доставлено в військомат, виписано повістку, після чого доставлено в ЧОНД для освідування на стан сп`яніння, де після його проведення та не встановлення ознак такого, стосовно [PERSON] було складено протокол про адміністративне затримання, постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП. У подальшому, рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 24.03.2023 року у справі № 726/270/23, постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 6456097 від 25.01.2023 року, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, було скасовано, провадження у справі у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.02.2023 року у справі № 725/656/23, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 185 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Таким чином, дії працівників поліції щодо ініціювання розгляду справи про адміністративне правопорушення та складення стосовно [PERSON] вищевказаних постанови та протоколу, а як наслідок і застосування до нього адміністративного затримання - є незаконними. Згідно повідомлення управління патрульної поліції у Чернівецькій області від 02.08.2023 року, за результатами службового розслідування дисциплінарною комісією було встановлено, що в діях старшого лейтенанта поліції [PERSON] та лейтенанта поліції [PERSON] наявні ознаки дисциплінарного проступку, який мав місце 25.01.2023 року. Разом із тим, вказані посадові особи не були притягнуті до дисциплінарної відповідальності у зв`язку із закінченням строків для його накладення. Вказує, що такими діями, працівники поліції завдали йому моральної шкоди. Під час затримання та складання протоколу про адміністративне правопорушення позивач переніс сильне душевне хвилювання, він відчував страх, тривогу, безпорадність, приниження. Крім того, таке адміністративне затримання мало негативні наслідки для репутації позивача, викликало його осуд з боку оточуючих. Він був вимушений оскаржувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення, доводити свою невинуватість. Йому спричинено суттєві моральні страждання, які полягали в приниженні його честі та гідності під час затримання та складання безпідставного протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, постійних стресах, пов`язаних із судовими процесами та необхідністю доведення свої правоти через незаконне притягнення до адміністративної відповідності. Зазначає, що при обчисленні розміру моральної шкоди, необхідно керуватись Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», частина 3 статті 13 якого\~ встановлює мінімальні гарантії держави на відшкодування моральної шкоди, а саме те, що моральна шкода стягується виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Здійснивши відповідні підрахунки, враховуючи тривалість розгляду вищевказаних справ, стверджує, що розмір моральної шкоди не може бути меншим ніж 33246,00 гривень. Підсумовуючи викладене, представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із державного бюджету на його користь моральну шкоду, завдану незаконними діями працівників УПП, яку позивач визначив у розмірі 50000,00 гривень, а також понесені ним судові витрати. Представник УПП в Чернівецькій області надіслав до суду відзив на позов у якій зазначає, що будь-яких доказів вини відповідача у завданні моральної шкоди позивач не надав. Також не надав доказів, які б підтверджували сам факт наявності моральної шкоди внаслідок дій працівників поліції. Розмір моральної шкоди, яку визначив позивач в розмірі 50000,00 гривень не підтверджена фактичними даними, є завищеною та надуманою. Крім того, формула розрахунку розміру моральної шкоди, яку застосував відповідач, не може бути використана в даному випадку, оскільки застосовується виключно у випадках, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Крім того вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, яку начеб то поніс позивач, є суттєво завищеною, необґрунтованою та не підтвердженою належними доказами. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову\~ у повному обсязі. Представник Державної казначейської служби України, у своєму відзиві на позов зазначає, що позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоди. Сума моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. не підтверджена жодними документами та розрахунками, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між завданою моральною шкодою та діями працівників поліції. Крім того наголошує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, яку, начеб то, поніс позивач є завищеною та необґрунтованою. Відтак просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У відповіді на відзив, представник позивача наголошує, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного накладення на нього адміністративного стягнення. Відтак, ініціювання провадження у справі, яке у подальшому було закрито судом з підстав відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, є підставою для стягнення моральної шкоди у порядку передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ЦК України саме у розмірі та порядку, визначеному вказаним законом. Зазначає, що пояснення відповідачів, викладені у відзиві, на увагу не заслуговують. Натомість позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 2.Рух справи у суду, заяви (клопотання) учасників справи Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 27.09.2023 року провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 08.11.2023 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд стягнути із відповідачів на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000 гривен. Крім того представник позивача зробив усну заяву про те, що подасть до суду докази на підтвердження розміру понесених судових витрат протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області в судовому засіданні надала пояснення згідно відзиву, позовні вимоги не визнала та просила у їх задоволенні відмовити. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до постанови про адміністративне правопорушення ЕАР № 6456097 від 25.01.2023 року, 25.01.2023 року о 15 годині 09 хвилин по вул. Гагаріна, 34 у м. Чернівці, [PERSON] , керуючи автомобілем «Пежо 3009», д.н.з. [NUMBER] , користувався засобом мобільного зв`язку тримаючи його у руці, а також при перевірці документів не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги п. 2.9.д ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 24.03.2023 року у справі № 726/270/23, постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 6456097 від 25.01.2023 року, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, було скасовано, провадження у справі у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Також, 25.10.2023 року, стосовно [PERSON] було складено\~ протокол у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, останній, близько 15 години 01 хвилин по [ADDRESS] , [PERSON] не виконав законної вимоги працівника поліції, а саме під час проведення поверхневої перевірки не показав вміст особистих речей, відповідно до ст. 34 ЗУ «Про Національну Поліцію», шарпав за форменний одяг, поводив себе зухвало та нахабно, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП. Разом із тим, постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.02.2023 року у справі № 725/656/23, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 185 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, 25.01.2023 року о 14 годині 58 хвилин по [ADDRESS] , [PERSON] був затриманий для встановлення особи, припинення правопорушення та складання адміністративних матеріалів, про що свідчить протокол затримання АЗ № 057119 від 25.01.2023 року. Згідно з висновком службового розслідування від 02.08.2023 року, за результатами службового розслідування дисциплінарною комісією було встановлено, що в діях старшого лейтенанта поліції [PERSON] та лейтенанта поліції [PERSON] наявні ознаки дисциплінарного проступку, який мав місце 25.01.2023 року. Однак, вказані посадові особи не були притягнуті до дисциплінарної відповідальності у зв`язку із закінченням строків для накладення дисциплінарного стягнення. Разом із тим було вставлено, що до [PERSON] незаконно було застосовано спеціальні засоби «кайданки», обмежено у праві на правову допомогу, його затримання здійснено без достатніх правових підстав. Встановлено, що останній погодився на проведення поверхневої перевірки, опору не чинив, однак незаконно був затриманий із застосуванням фізичної сили. Таким чином було встановлено, що 25.01.2023 року, близько 15 години, керуючи автомобілем\~ «Пежо 3009», д.н.з. [NUMBER] , по вул. Гагаріна, 34 у м. Чернівці, [PERSON] був зупинений працівниками поліції, які без достатніх правових підстав звинуватили його у користувався засобом мобільного зв`язку (тримаючи його у руці) під час руху, а також не пред`явленні посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб. Крім того, [PERSON] , без достатніх на те правових підстав, було піддано адміністративному затриманню, обмежено у праві на правову допомогу та звинувачено у відмові від виконанні вимог працівників поліції. Вищевказаними доказами доведено, що у жодному із випадків обвинувачення [PERSON] , ним не були порушені вимоги КУпАП, у його діях відсутній склад інкримінованих йому адміністративних правопорушень. Відтак, [PERSON] дійсно зазнав на собі незаконні дії працівників поліції, чим могла бути завдана моральна шкода. 4.Норми права, які застосував суд, мотиви з яких виходив суд, оцінка та висновки суду 4.1. Щодо норм права, які підлягають застосуванню у даному спорі. Оцінюючи можливість реалізації позивачем свого права на відшкодування моральної шкоди, внаслідок ініціювання розгляду справи про адміністративне правопорушення та його незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, варто звернути увагу на наступне. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цьогоКодексу). Згідно ст. 1174 шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 10 січня 2019 року в справі №532/1243/16-ц (провадження №61-34251св18), від 26 лютого 2020 року в справі №142/143/17 (провадження №61-5739св19), а аткож об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що позивачем помилково визначено розмір моральної шкоди, частково розрахований за приписами ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який передбачає відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, адже такий порядок розрахунку може бути застосовано виключно у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. В даному випадку, за відсутності перелічених вище обставин, шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами. Таким чином, будучи незаконно притягнутим до адміністративної відповідальності, внаслідок незаконного ініціювання проваджень у справі про адміністративні правопорушення, (складання стосовно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення, постанови у справі про адміністративне правопорушення та накладення стягнення у виді штрафу, здійснення адміністративного затримання), [PERSON] , відповідно до вказаних нормативно правових актів, підтверджених усталеною судовою практикою, має право на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах. 4.2.Щодо розміру моральної шкоди. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно із вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. Визначаючи розмір моральної шкоди, яку зазнав [PERSON] суд враховує, що внаслідок незаконних дій уповноваженої особи УПП в Чернівецькій області, позивач зазнав душевних страждань у зв`язку із притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв. Внаслідок ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення, було порушено його звичний розклад життя, позивач змушений переживати страждання доводячи свою невинуватість перед посадовими особами Національної поліції, судом, оточуючими. Крім того, безпідставне застосування фізичної сили з боку працівників поліції беззаперечно зачіпає гідність людини, змушує переживати душевні страждання, розпач, пригнічення та зневіру. Вказані душевні страждання знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із діями завдавача шкоди. Разом із тим, розгляд справ не був тривалий, у одному із випадків, провадження у справі було закрито через 1 місяць із дня його ініціювання, у іншому через три місяці. Крім того, на переконання суду, сам факт констатації про порушення вимог приписів нормативних актів у діях працівників поліції, які встановлені в ході проведення службового розслідування, та відновлення справедливості внаслідок прийнятих судових рішень, є складовою частиною моральної сатисфакції, яку отримав позивач, що саме по собі має значення для припинення моральних страждань. Окрім того, приниження честі позивача внаслідок вказаних дій працівників поліції не понесло публічний характер та було обмеженим вузьким колом людей, які про це могли дізнатись. Окремо, суд звертає увагу на позицію відповідачів, які не визнають позовні вимоги [PERSON] , незважаючи на існування судових рішень та висновку службового розслідування, яким встановлено неправомірність дій працівників поліції. Відстоюванням такої позиції позивачі заперечують сам факт можливості існування у особи душевних хвилювань та вимагають довести їх письмовими доказами у певний спосіб, що саме по собі, не є можливим у всіх випадках. Варто також вказати і про те, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, про що вказано у постанові Верховного Суду України № 6- 28008св10 від 13.07.2011 року. Враховуючи викладене та

Outcome: partial