Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням. Позивач в позовні вимоги мотивує тим, що позивачу та відповідачу по справі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на праві спільної часткової власності належить по частини квартира [ADDRESS] . Мирним шляхом сторони не можуть досягти угоди щодо користування квартирою. В 2011 році позивач зверталася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації за належну їй частку в квартирі. Спочатку відповідач не заперечував щодо продажу квартири, але згодом відмовився від домовленостей. Також позивач вказує, що особові рахунки на квартиру розділені. Борг відповідача по сплаті послуг ОСББ станом на 01.07.2023 року складає 4528.60 грн. Наразі життєві обставини позивача склалися так, що вона потребує житла. Оскільки відповідач відмовляється від продажу спільної квартири, вона змушена переїхати в отриману в спадщину квартиру. У наданих в користування кімнатах вона зможе зробити косметичний ремонт та проживати, не перебуваючи в залежност від волі відповідача. Оскільки відповідач у спірній квартирі не проживає,житлом забезпечений, позивач просит надати їй в користування кімнату площею 12.9 кв.м., позначену на техплані під №5 кімнату позначену на плані №4 площею 17.2 кв.м. та лоджію, що примикає до вказаної кімнати. Кімната №4 раніше була прохідною. Наразі прохід через кімнату №4 до кімнати №5 закритий фанерною плитою. 12 жовтня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. 06 грудня 2023 року ухвалою суд закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті. Представник позивача адвокат Лук`янченко І.П. в судове засідання не з`явилася. До початку розгляду справи подала заяву про проведення судового засідання без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримала та просила задоволити. Проти винесення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2\~ст. 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч. 1\~ст. 44 ЦПК України\~учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною\~Законом N 475/97-ВР від 17.07.97 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.\~ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 грудня 2010 року виданого Другою черкаською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2-5290, на частини квартири [ADDRESS] видано [PERSON] . Свідоцтво про право власності на частку квартири [ADDRESS] видано Другою черкаською державною нотаріальною конторою 01.12.2010 р. за р.№2-5280 [PERSON] . Судом також встановлено, що вищевказана квартира є трьохкімнатною загальною площею 68.3 кв.м., житловою площею 42.69 кв.м., у тому числі: кухня -7.7 кв.м.; ванна кімната 2.6 кв.м.; туалет 1.2 кв.м.; коридор 6.5., 4.3. кв.м.; комора 1.0. кв.м.; лоджія 2.4 кв.м.; 1-а кімната 17.2. кв.м.; 2-а кімната 12.9 кв.м.; 3-а кімната 12.5 кв.м. Дані обставини підтверджуються технічним паспортом, виданим КП «Черкаське обласне об?єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 28.04.2010\~року. На даний час технічні характеристики квартири не змінились. Відповідно до відповіді №266597 від 11.10.2023 року [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] Відповідно до відповіді з Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 02.10.2023 року №15234-1-10 станом на 02.10.2023, [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Згідно з Довідкою виданою ОСББ «Пацаєва №20,22,24» від 05 липня 2023 року №б/н станом на 01.07.2023 року співвласники квартири [ADDRESS] (був.Пацаєва) мають заборгованість: [PERSON] 4528.6 грн. [PERSON] - 204.80 грн. Між тим, позивач та відповідач не можуть у добровільному порядку домовитися про порядок користування вищевказаною квартирою, що порушує права та інтереси кожного з володільців спірної квартири. При вирішенні цього спору суд керується нормами цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, проголошують його непорушність та встановлюють способи здійснення права спільної часткової власності. Так, за приписом\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~статті 319 цього Кодексу, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За приписами ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Ч.1\~ст. 356 ЦК України\~передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Нормою ч. 3\~ст. 358 ЦК України\~визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пленум Верховного Суду України в п. 14\~постанови від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності"\~роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Норма ч. 3\~ст. 358 ЦК України\~свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленості. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3\~ст. 358 ЦК України\~при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У цій справі спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, у користування сторонам спору необхідно надати приміщення, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 08 серпня 2018 року у справі N 308/11707/14-ц, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зважаючи на те, що сторонам справи неможливо виділити в користування ті частини спільного майна в натурі, які б точно відповідали їх частці у праві спільної часткової власності, суд при встановленні порядку користування квартирою [ADDRESS] вважає за необхідне відійти від відповідності реальних часток ідеальним. Встановлюючи порядок користування квартирою [ADDRESS] , суд дійшов висновку про необхідність виділити в користування [PERSON] житлову кімнату площею 12.9 (на плані №5), житлову кімнату площею 17.2 кв.м, (на плані №4) [PERSON] виділити у користування кімнату площею 12.5 кв.м. та лоджію (на плані №9), що примикає до вказаної кімнати. Поряд з цим суд залишає у спільному користуванні сторін справи допоміжні приміщення передпокій, кухню, коридор; коридор; туалет; ванну; комору (N 1,2,3,6,7,8 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1\~ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат по справі, а саме оплату судового збору в сумі 1073.60 грн., суд зазначає наступне: Відповідно до вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 1073.60 грн..

Outcome: approved