Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , 09.01.2015 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що цього ж числа складено відповідний актовий запис № 1. У зв`язку з одруженням позивачка змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». За час шлюбу у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя між позивачкою та відповідачем не склалось. Тому одночасно з поданням даного позову позивачкою також подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. На даний час малолітня дочка проживає разом із позивачкою у будинку її батьків за адресою: [ADDRESS] , та позивачка сама здійснює її виховання. Попередньо у липні 2023 року позивачка вже зверталася до суду із позовною заявою про стягнення аліментів із відповідача, однак залишила дану позовну заяву без розгляду, вважаючи, що зможе із відповідачем домовитися. До моменту звернення до суду у липні 2023 року відповідач не надавав належну матеріальну допомогу на утримання їх спільної доньки. І тільки після звернення із зазначеною позовною заявою відповідач частково почав допомагати позивачці із утриманням доньки та декілька разів надіслав кошти на утримання доньки: у розмірі 3000 грн. та 4000 грн., тобто фактично вважаючи такий розмір аліментів для себе прийнятним та таким, що дозволяє його заробіток закордоном на неофіційній роботі. Однак відповідач надавав дану допомогу нерегулярно та, як сам відповідач повідомив позивачці, тоді коли він сам вважатиме за потрібне і скільки вважатиме за потрібне. Проте позивачка зазначає, що їй потрібна допомога на утримання дитини регулярна та систематична. При таких обставинах позивачка була змушена звернутися в суд з даним позовом про стягнення із відповідача аліментів в її користь на утримання доньки [PERSON] в примусовому порядку. Як зазначає позивачка, добровільно врегулювати даний спір щодо своєчасного сплачування аліментів кожного місяця вони з відповідачем не дійшли спільної домовленості. Крім того зазначає, що донька позивача та відповідача [PERSON] страждає на алергії, та у зв`язку із цим перебуває на «Д» обліку. Через дану обставину донька потребує уваги та періодичного лікування. Також зазначає, що позивачка сама не в змозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним неповнолітню доньку, в зв`язку з чим зазнає значні труднощі із-за відсутності належної систематичної матеріальної допомоги із сторони відповідача. Зокрема у позивачки немає постійного місця роботи, лише сезонні підробітки, вона періодично їздить закордон на декілька місяців та повертається, так як вона займається вихованням дитини, доходів від підсобного господарства не має, підприємницькою діяльністю не займається. Тимчасові заробітки не приносять сталих доходів. Таким чином, позивачка сама не в змозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним спільну з відповідачем доньку, та у зв`язку з цим зазнає матеріальні труднощі. Водночас позивачка утримує домогосподарство, купує одяг, їжу, ліки, оплачує додаткові заняття з англійської мови доньки, бере на себе всі інші витрати необхідні для нормального та гармонійного розвитку неповнолітньої дитини, яка є ученицею 3-го класу Переріслянського ліцею Переріслянської сільської ради. У період, коли не має тимчасових заробітків, утримувати дитину позивачці допомагає її мати. В той же час позивачка вважає, що при визначенні розміру аліментів, які потрібно стягувати із відповідача, варто враховувати матеріальний стан відповідача, а саме, те, що він на даний час він працює на неофіційній роботі закордоном вже більше 2 років, а саме у Словакії, де отримує регулярний високий неофіційний дохід, розмір якого приховує від позивачки. Проте, наскільки відомо позивачці, такий дохід перевищує середньостатистичну заробітну плату в Україні. Слід брати до уваги також те, що, на скільки відомо позивачці, відповідач фізично здорова, працездатна особа, на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб немає, а також має у власності автомобіль. У зв`язку із наведеним вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі, у розмірі 4000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Стислий виклад позицій сторін: Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала повністю з підстав, зазначених в позові. Просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачені нею судові витрати на правничу допомогу. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся завчасно належним чином, рекомендованою кореспонденцією, та у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.11.2023 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.11.2023 по даній справі задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Фактичні обставини, встановлені судом: В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] , 09.01.2015 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1, що підтверджується копією свідоцтва шлюб серії [NUMBER] від 09.01.2015 (а.с. 8). За час шлюбу у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного депутатом Переріслянської сільської ради, та витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданого ЦНАП Переріслянської сільської ради, що позивач [PERSON] разом з малолітню дочкою [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Малолітня дитина від шлюбу перебуває на утриманні позивача. Сім`я проживає в будинку матері позивача, підсобного господарства не веде, підприємницькою діяльністю не займається. Зі слів заявниці [PERSON] , батько дитини разом із сім`єю не проживає, участі у вихованні дитини не бере (а.с. 12-13). З довідки № 40 від 24.10.2023, виданої директором Переріслянського ліцею, вбачається, що малолітня [PERSON] , [INFO] , навчається у 3-му класі Переріслянського ліцею (а.с. 14). Згідно довідки КНП «Переріслянська амбулаторія загальної практики сімейної медицини» від 27.10.2023 вбачається, що малолітня [PERSON] знаходиться на «Д» обліку у зв`язку з алергічними хворобами (а.с. 15). Як вбачається з позовної заяви, малолітня дитина від шлюбу перебуває на утриманні позивача. Позивач офіційних доходів не має, проживає на тимчасові заробітки. Дочка [PERSON] страждає алергічні хвороби, у зв`язку із чим потребує періодчиного лікування. Позивач не взмозі самостійно утримувати малолітню дитину. Відповідач добровільно кошти на утримання дитини не надає в повній мірі. Згідно долучених до позовної копій квитанцій вбачається, що відповідачем [PERSON] 03.09.2023 перераховано на рахунок позивача [PERSON] кошти в сумі 3000,00 грн., 28.09.2023 перераховано кошти в сумі 4000,00 грн. (а.с. 16-17). На виконання ухвали суду про витребування доказів, 19.12.2023, 20.12.2023, 29.12.2023 та 03.01.2024 на адресу суду поступили повідомлення від Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України, згідно яких відповідач [PERSON] , [INFO] , в період з 08.01.2018 по 29.11.2023 одинадцять разів здійснив перетин державного кордону України (6 разів у напрямку виїзд, 5 разів у напрямку в`їзд, останній раз 26.06.2021 у напрямку виїзд) (а.с. 39, 41, 44, 46). Також з повідомлення РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях від 25.01.2024 № 31/28/1-308 вбачається, що згідно бази даних Єдиного державного реєстру МВС України за відповідачем [PERSON] , [INFO] , зареєстровано транспортний засіб «ВАЗ 2109», 1988 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво прореєстрацію [NUMBER] від 01.02.2020 (а.с. 53). Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.01.2024 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 54-55). Відповідач є особою працездатного віку, працює по тимчасових заробітках. Також суду не надано доказів щодо незадовільного стану здоров`я відповідача чи наявності в нього інших утриманців. Тому відповідач може надавати кошти на утримання малолітньої дитини. Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Згідно зі статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Перевіряючи доводи позивача щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі суд дійшов наступних висновків. Відповідно до норм ч.\~1\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно норм ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином суди не вправі виходити за межі позовних вимог та самостійно визначати спосіб стягнення аліментів, оскільки це буде порушенням принципу диспозитивності, визначеного ст. 13 ЦПК України. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04.07.2018 № 490/4522/16-ц. Тому суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Також суд зазначає, що добровільне перерахування відповідачем коштів на рахунок позивача не звільняє його від встановленого законом обов`язку зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У відповідності до ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Як встановлено судом, правнича допомога надавалась позивачу [PERSON] адвокатом Садівник М.І. на підставі договору про надання правничої допомоги № 23-07/01 від 24.07.2023, та ордера про надання правничої допомоги серії АТ від 31.10.2023 (а.с. 19-21). Згідно п. 1.2 договору про надання правничої допомоги, сторони дійшли до взаємної згоди, що вартість наданих послуг адвоката (правнича допомога) є у фіксованому розмірі за цим договором, та становитиме 2500 грн. за справу про розірвання шлюбу, а також 3000 грн. за справу про стягнення аліментів. Таким чином даний розмір витрат на правничу допомогу погоджений сторонами. Згідно платіжної інструкції № 66485851 від 24.07.2023, за надання правової допомоги адвокатом Садівник М.І. позивачем [PERSON] сплачено 3000,00 грн. (а.с. 18). Дослідивши надані\~докази на\~підтвердження витрати\~на професійну\~правничу допомогу\~адвоката,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~відповідача на користь позивача сплачені витрати за надання професійної правничої допомоги, які можна вважати необхідними і неминучими для позивача, яка була змушена звернутись за професійною допомогою адвоката, в розмірі 3000 грн. Вказаний розмір витрат на правничу допомогу відповідає критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру. Крім того позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ст. 5 Закону України про судовий збір. Тому судовий збір за задоволення вимоги про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача в користь держави. Висновки суду: Виходячи зі встановленого законом обов`язку обох батьків утримувати дитину, встановленого факту проживання дитини з матір`ю, зі встановлених по справі обставин щодо малолітнього віку та незадовільного стану здоров`я дитини (яка хворіє на алергічні хвороби та потребує періодичного ліуквання), матеріального стану позивача (яка офіційно не працює, проживає на тимчасові заробітки), вартості життя та необхідності здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров`я дитини, прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, матеріального становища та стану здоров`я платника аліментів (який є особою працездатного віку, працює по тимчасових заробітках, перебуває за межами України, має у власності транспортний засіб, відсутність доказів щодо незадовільного стану здоров`я відповідача та наявності в нього на утриманні інших осіб), суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовільнити, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи положення ст. 191 СК України, стягнення аліментів необхідно розпочати з часу пред`явлення позову, а саме з 01.11.2023. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`зку із задоволенням позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 3000 грн. витрат на\~професійну правничу\~допомогу в\~користь позивача,\~а також 1211 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст. 141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст.ст. 3, 8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved