Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз», третя особа: Філія «Науково-виробничий центр технічної діагностики «Техдіагаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, визнання дій протиправними, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.12.1998 р. [PERSON] було прийнято на посаду техніка в відділ діагностики і організації експлуатації ГПАІ КУ АГНКС, Філії «Техдіагаз» Акціонерного товариства «Укргазпром». Загальний стаж на підприємстві на різних посадах складає 21 рік 7 місяців. 06.04.2020 р. на виконання наказу АТ «Укртрансгаз» від 13.03.2020 р. № 163 «Про затвердження змін до штатних розписів», наказу НВЦ ТД «Техдіагаз» від 02.04.2020 р. № 72 «Про попередження щодо запланованого звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності штату», [PERSON] отримав попередження про заплановане звільнення з посади інженера ІІ категорії відділу технічної діагностики шкідливих викидів екології та промсанітарії Київського територіального центру на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 09.06.2020 р. 12.05.2020 р. [PERSON] прийняв пропозицію зайняття посади заступника начальника відділу - начальника служби відділу експлуатації будівель. В той самий день подав заяву до Комісії з визначення переважного права на залишення на роботі на посаді начальника відділу - начальника служби експлуатації і обслуговування адміністративного приміщення відділу експлуатації будівель. 19.05.2020 р. Комісією з визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, було відмовлено. 04.06.2020 р. [PERSON] отримав повідомлення про перенесення дати звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України на 09.07.2020 р., згідно наказу № 103 від 04.06.2020 р. «Про перенесення запланованого звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності штату». 09.07.2020 р. [PERSON] отримав наказ № 455-К про звільнення з посади інженера ІІ категорії відділу технічної діагностики шкідливих викидів екології та промсанітарії Київського територіального центру. Позивач вважає, що даний наказ № 455-К є незаконним, оскільки він є інвалідом ІІІ групи з дитинства, має на вихованні малолітню дитину, дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому Позивач є єдиним годувальником у родині. Також зазначає, що відповідачем при виданні оспорюваного наказу не враховано тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві, понад 21 рік, гне враховано переважного права Позивача на залишенні на роботі. У зв`язку з наведеними обставинами, позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ № 455-К про його звільнення з посади інженера ІІ категорії відділу технічної діагностики шкідливих викидів екології та промсанітарії Київського територіального центру, поновити його на роботі, стягнути з Відповідача на його користь оплату за час вимушеного прогулу з 09.07.2020 р. по час фактичного поновлення, та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2020 р. позовну заяву було залишено без руху. 18.11.2020 р. на адресу суду надійшла заява представника позивача [PERSON] на виконання вимог ухвали Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2020 р. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.11.2020 р. у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику. 09.07.2021 р. на адресу суду надійшов письмові відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] , в якому він просив відмовити в задоволенні позову з наведених у відзиві підстав. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2023 р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. 27.10.2023 р. на адресу суду надійшли письмові пояснення на позов представника відповідача [PERSON] . Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.12.1998 р. [PERSON] було прийнято на посаду техніка в відділ діагностики і організації експлуатації ГПАІ КУ АГНКС, Філії «Техдіагаз» Акціонерного товариства «Укргазпром». Загальний стаж на підприємстві на різних посадах складає 21 рік 7 місяців. 06.04.2020 р. на виконання наказу АТ «Укртрансгаз» від 13.03.2020 р. № 163 «Про затвердження змін до штатних розписів», наказу НВЦ ТД «Техдіагаз» від 02.04.2020 р. № 72 «Про попередження щодо запланованого звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності штату», [PERSON] отримав попередження про заплановане звільнення з посади інженера ІІ категорії відділу технічної діагностики шкідливих викидів екології та промсанітарії Київського територіального центру на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 09.06.2020 р. 12.05.2020 р. [PERSON] прийняв пропозицію зайняття посади заступника начальника відділу - начальника служби відділу експлуатації будівель. В той самий день подав заяву до Комісії з визначення переважного права на залишення на роботі на посаді начальника відділу - начальника служби експлуатації і обслуговування адміністративного приміщення відділу експлуатації будівель. 19.05.2020 р. Комісією з визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, було відмовлено. 04.06.2020 р. [PERSON] отримав повідомлення про перенесення дати звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України на 09.07.2020 р., згідно наказу № 103 від 04.06.2020 р. «Про перенесення запланованого звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності штату». 09.07.2020 р. [PERSON] отримав наказ № 455-К про звільнення з посади інженера ІІ категорії відділу технічної діагностики шкідливих викидів екології та промсанітарії Київського територіального центру. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров`я працівника можуть встановлюватися законодавством. У відповідності до ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Згідно ст. 42 КЗпП України Переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Позивач є інвалідом ІІІ групи з дитинства, що підтверджується посвідченням № [NUMBER] з 11.05.1994 р. по 11.05.1996 р. по ІІ групі інвалідності, та з 01.02.2002 р. групу інвалідності змінено на ІІІ та видано посвідчення безстроково. Дані обставини підтверджуються Довідкою серії КИЕ -1 № 042306 від 11.02.2002 р. Також, Позивач має на вихованні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Для виявлення працівників, які мають переважене право на залишення на роботі, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників , які залишаються на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз повинен проводитись з врахуванням ряду факторів, зокрема, рівня освіти і присвоєної кваліфікації, підвищення кваліфікації, навчання без відриву від виробництва, тимчасового виконання обов`язків більш кваліфікованого працівника, досвіду трудової діяльності, обсягу виконуваної роботи, суміщення професій тощо. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01.04.2015 р. № 6-40цс15, від 01.07.2015 р. № 6-491цс15. У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду Укаїни від 09.08.2017 р. у справі № 6-1264цс17, зазначено, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органом працевлаштувати працівника. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. У своєму відзиві представник відповідача вказує на те, що на виконання постанови Кабінету міністрів України № 840 від 198.09.2019 р. « відокремлення діяльності з транспортування природного газу та забезпечення діяльності оператора газотранспортної системи» та Закону України «Про внесення змін до деяких законів України у зв`язку з відокремленням діяльності з транспортування природного газу» з 01.01.2020 р. АТ «Укртрансгаз» не здійснює діяльність з транспортування природного газу магістральними газопроводами, у зв`язку з чим виникли правомірні обставини стосовно зміни в організації виробництва та праці. У зв`язку з цим в структурних підрозділах АТ «Укртрансгаз», зокрема, у Філії «НВЦ ТД «Техдіагаз» до сфери діяльності яких входило обслуговування газотранспортної системи, значно зменшились обсяги робіт. Відповідач здійснює процедуру звільнення працівників у зв`язку з скороченням штату виключно в межах чинного законодавства та Колективного договору АТ «Укртрансгаз». Наказом АТ «Укртрансгаз» № 897 від 16.12.2019 р. «Про скорочення чисельності і штату працівників» на виконання наказів АТ «Укртрансгаз» від 16.12.2019 р. № 896 «Про заходи у зв`язку з припиненням діяльності з транспортування природного газу» та наказом № 507 від 31.07.2017 р. «Про формування штатних розписів та внесення змін до них» у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України № 840 від 18.09.2019 п. «Про відокремлення діяльності з транспортування природного газу та забезпечення діяльності оператора газотранспортної системи», на виконання Статуту проекту «Відокремлення діяльності з транспортування природного газу», затвердженого рішенням засідання правління публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» № 554 від 18.10.2018 р. та рішенням акціонера АТ «Укртрансгаз» № 215 від 18.10.2018 р., затверджено зміни до штатного розпису Філії «НВЦ ТД «Техдіагаз». В результаті зміни штатного розпису виведена посада - інженера ІІ категорії відділу технічної діагностики шкідливих викидів, екології та промсанітарії Київського територіального центру Філії «НВЦ ТД «Техдіагаз», у зв`язку з чим Позивача було письмово попереджено про звільнення його зх. займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Одночасно з попередженням про звільнення Позивачу було надано перелік вакантних посад АТ «Укртрансгаз», актуальних на дату ознайомлення. Із запропонованих Переліків вакантних посад станом на 20.03.2020 р., 10.04.2020р., 05.05.2020 р., 04.06.2020 р., 19.06.2020 р. [PERSON] скористався лише вакансією заступника начальника відділу - начальника служби відділу експлуатації будівель, яка містилася в Переліку вакантних посад від 50.05.2020 р., з якою Позивач ознайомлений 12.05.2020 р. 12.05.2020 р. [PERSON] прийняв пропозицію зайняття посади заступника начальника відділу - начальника служби відділу експлуатації будівель. В той самий день подав заяву до Комісії з визначення переважного права на залишення на роботі на посаді начальника відділу - начальника служби експлуатації і обслуговування адміністративного приміщення відділу експлуатації будівель. Однак, Комісія з визначення переважного права працівників на залишення на роботі 16.06.2020 р. відмовила [PERSON] у визначенні переважного права на залишення на роботі у зв`язку з найнижчім рівнем кваліфікації та продуктивності праці в порівнянні з іншими працівниками, з відсутністю необхідного досвіду відповідно до зазначеної посади. Комісія проаналізувала надану інформацію про кваліфікацію та продуктивність праці працівників однорідних посад підрозділі технічної діагностики шкідливих викидів, екології та промсанітарії на підставі порівняльних даних та інформації про виконання ними робіт за період з 22.10.2018 р. по 04.06.2020 р., розглянула характеристики цих працівників, в ому числі характеристику [PERSON] . Комісією встановлено, що досвід роботи [PERSON] за фахом становить 1 рік і 7 місяців, що значно менший в порівнянні з іншими працівниками, інші 7 працівників мають стаж роботи від 11 років до 22 років, один працівник понад 4 роки; всі працівники мають освіту, яка відповідає кваліфікаційні вимогам до посади;, відгуки керівників підрозділів, в яких працюють ці працівники, про роботу цих працівників позитивні, за винятком відгуку про роботу [PERSON] , я кому зазначено, що він проявив себе як недостатньо кваліфікований працівник, нездатний до підвищення свого кваліфікаційного рівня, не виконує самостійно роботу, потребує залучення більш досвідчених працівників, здійснює найпростішу роботу у відділ, яка не потребує високого рівня кваліфікації; кількість виконаної роботи [PERSON] за період з 22.10.2018 р. по 04.06.2020 р. в кілька разів менша від тієї роботи, що виконували інші працівники за цією професією, про що свідчить33 календарних дні відряджень [PERSON] для здійснення технічно діагностики шкідливих викидів проти 67-103 календарних днів у інших працівників, а також те, що серед усіх працівників цього напряму тільки працівник [PERSON] не здійснював камеральну обробку отриманих досліджень. Також, Відповідач зазначає, що у матеріалах особової справи [PERSON] протягом з 08.12.1998 р. по 09.07.2020 р. були відсутні будь-які документи, які б свідчили про наявність у Позивача інвалідності. Позивач протягом всього періоду роботи приховував цю інформацію від роботодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Зі змісту пояснювальної записки [PERSON] від 07.04.20220 р., яка була надана на запит відділу кадрів вбачається, що в нього на даний час виникла необхідність надати довідку МСЕК так як виникла ситуація щодо його скорочення з займаної посади. З доданого до позовної заяви посвідчення інваліда та довідки МСЕК не зрозуміло в чому полягає захворювання [PERSON] , при цьому Позивачем не надано до позову індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, яка має бути надана обов`язково разом з довідкою, оскільки виключає можливість роботи в умовах які протипоказанні за станом здоров`я. На запит від 07.04.2020 р. начальника відділу кадрів Філії «Науково-виробничий центр технічної діагностики «Техдіагаз» щодо надання індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, Позивач повідомив, що не проходить реабілітаційну програму, так як в цьому немає потреби. Висновок МСЕК про умови і характер праці інваліда є обов`язковим для роботодавців,оскільки роботодавець повинен створити інвалідам умови праці з урахуванням рекомендацій МСЕК згідно вимог ст. 69 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та ст. 12 Закону України «Про охорону праці». Невиконання цих рекомендацій може призвести до погіршення стану здоров`я працівника-інваліда. Згідно зі ст. 42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання. Також, Позивач на своє твердження, що має на утриманні малолітню дитину, не надав жодного доказу на підтвердження факту проживання з дружиною та сином однією сім`єю та перебування дитини та дружини на повному утриманні Позивача. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. При цьому на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди, ним не надано суду доказів. За таких обставин суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди внаслідок його звільненням, а тому вимога про стягнення з відповідача 20 000,00 грн у відшкоудвання моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки є необґрунтованою та не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, від 10.02.2010 р. § 58). За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу № 455-К про його звільнення з посади інженера ІІ категорії відділу технічної діагностики шкідливих викидів екології та промсанітарії Київського територіального центру, поновити його на роботі, стягнути з Відповідача на його користь оплату за час вимушеного прогулу з 09.07.2020 р. по час фактичного поновлення, та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. не знайшли свого підтвердження належними доказами. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed