Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

04.07.2023 року позивач [PERSON] , через свого представника, звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначила, що 05.09.2020 року між нею та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було укладено договір комплексного добровільного страхування майна та відповідальності його власників перед третіми особами № FHC.063750 (далі договір). За даним договором на страхування було передано майно, яке розташоване у належній їй на праві власності квартирі за адресою: [ADDRESS] , а саме: внутрішнє оздоблення та основні конструкції (двері, вікна, стіни) загальною вартістю 458300 грн. Строк дії договору встановлено з 10.09.2020 року по 09.09.2021 року включно. Так, 15.06.2021 року через невстановлені обставини відбулося затоплення належної їй квартири, внаслідок якого постраждало та було пошкоджене майно, що є предметом договору страхування. Оскільки під час настання страхової події у квартирі нікого не було, адже вона у період з 25.05.2021 року по 13.07.2021 року перебувала за кордоном, повідомлення страховика про страховий випадок відбулося 22.06.2021 року, а нею 24.06.2021 року було подано заяву про виплату страхового відшкодування. Проте, своїм листом від 13.07.2021 року відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі пп. 11.2.4 п. 11.2 договору страхування, оскільки позивач несвоєчасно повідомила страховика про страховий випадок. Вважає таку відмову ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» незаконною, оскільки несвоєчасне повідомлення про страховий випадок відбулося з поважних причин через її перебування за кордоном. На підставі наведеного та враховуючи заяву про зменшення позовних вимог від 19.09.2023 року (а.с. 52-60), просить суд стягнути з відповідача на її користь страхову виплату у розмірі 37062 грн., неустойку у розмірі 867250,80 грн., а також судові витрати по справі. 31.07.2023 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому остання зазначає, що після отримання відомостей про настання страхового випадку від позивачки, представником ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснено виїзд на місце події. 30.06.2023 року внаслідок проведення огляду житла [PERSON] встановлено, що не вжиття останньою своєчасних заходів усунення наслідків затоплення її квартири призвело до збільшення шкоди, що позбавило визначити дійсний розмір шкоди. Зазначене стало підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Поряд з цим, сам факт перебування тривалий час за кордоном та залишення застрахованого майна без нагляду свідчить не про наявність поважних причин несвоєчасного повідомлення страховика про страховий випадок, а про порушення умов договору страхування. Такі обставини істотно впливали на ступінь страхового ризику та мали бути повідомлені [PERSON] при укладенні договору, однак остання приховала дану інформацію. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 37-42). В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у позовній заяві, просив задовольнити їх у повному обсязі. Додатково суду пояснив, що окрім стягнення страхового відшкодування, предметом заявлених вимог є також стягнення суми неустойки, яка розрахована в порядку ЗУ «Про захист прав споживачів», а також витрати на правничу допомогу. Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити посилаючись на обставини, які викладені у її відзиві на позовну заяву. Також зазначила, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у зв`язку з розглядом даного спору було понесено судові витрати в загальному розмірі 3500 грн. Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 05.09.2020 року між сторонами був укладений договір комплексного добровільного страхування майна та відповідальності його власників перед третіми особами № FHC.063750. Договір складається із заяви на добровільне страхування за страховим продуктом «Квартира. Будинок. Дача», Особливих умов страхування та Загальних умов страхування (а.с. 10-18). За даним договором на страхування було передано майно, яке розташоване у квартирі позивачки за адресою: [ADDRESS] , а саме: внутрішнє оздоблення та основні конструкції (двері, вікна, стіни) на загальну страхову суму 458300 грн. (п. 10.1.5 Особливих умов) Строк дії договору встановлено з 10.09.2020 року по 09.09.2021 року включно (п. 3 Заяви, п. 5 Особливих умов). Договором передбачена безумовна франшиза у розмірі 2000 грн., як для відповідальності перед третіми особами, так і страхуванням майна (п.п. 10.1, 10.2 Особливих умов). В якості типу нерухомого майна та переліку страхових випадків сторонами погоджено «Квартира» та « [PERSON] » відповідно (п. п. 7, 8 Особливих умов). У Заяві на добровільне страхування позивач зазначила, що використовує квартиру для постійного проживання (п. 8 Заяви). Також у цій же Заяві позивача зробила наступне застереження: «Я заявляю, що з умовами комплексного добровільного страхування приватного майна та відповідальності перед третіми особами його власників, Правилами ПрАТ СК «ПЗУ Україна» ознайомлена. Вся наведена в цій заяві інформація є правдивою і ніякі відомості не були мною приховані. Я згодна з тим, що ця Заява, підписана мною, стане підставою для укладення Договору і буде його невід`ємною частиною. У разі, якщо наведена у даній Заяві інформація повністю або частково зміниться, я зобов`язують повідомити Страховика протягом 5 діб з моменту настання таких змін. Я проінформований про те, що у випадку неповідомлення або несвоєчасного повідомлення Страховика про зміни стосовно предмету страхування (у тому числі відомості про осіб, які зазначені у даній заяві), а також у випадку, якщо викладена у цій Заяві інформація є неправдивою, Страховик при настання страхового випадку має право відмовити у виплаті страхового відшкодування». Згідно договору, Страхувальник зобов`язувався при укладанні договору страхування надати інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значенні для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику (п. 7.1.1 Загальних умов). Сторони передбачили, що страховиком не відшкодовується шкода, завдана страховому майну у період, коли страхове приміщення перебуває без нагляду Страхувальника протягом періоду, що перевищує 1 місяць, окрім програми «Оселя» (п. 5.1.2.3 Загальних умов). При настання події, що має ознаки страхового випадку, Страхувальник зобов`язувався негайно, але не пізніше 24 годин, повідомити Страховика про настання страхового випадку; протягом 3 робочих днів, враховуючи той день, коли йому стало відомо або мало стати відомим про подію, яка має ознаки страхового випадку, письмово або іншим документальним способом (факсом, телеграмою тощо) сповістити страховика про це (п.п. 8.1.1, 8.12 Загальних умов). Сторони визначили, що підставами для відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування є: неповідомлення або несвоєчасне повідомлення Страхувальником про настання Страхового випадку; наявність обставин, передбачених у п. 5 Загальних умов; порушення Страхувальником своїх обов`язків за Договором, визначених у п. п. 7.1, 8, 10.16, 12 Загальних умов договору (п. п. 11.2.4, 11.2.5, 11.2.9 Загальних умов). З наданої позивачем копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон вбачається, що остання у період з 08.09.2020 року по 02.12.2020 року та з 25.04.2021 року по 13.07.2021 року перебувала за кордоном (а.с. 21-25). Сторонами не заперечується, що 15.06.2021 року через невстановлені обставини відбулося затоплення належної позивачці квартири, внаслідок якого постраждало та було пошкоджене майно, що є предметом договору страхування. Тобто, під час настання страхової події у квартирі нікого не було, оскільки позивачка у період з 25.05.2021 року по 13.07.2021 року перебувала за кордоном, повідомлення страховика про страховий випадок відбулося 22.06.2021 року, а 24.06.2021 року було подано заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 26). Листом від 13.07.2021 року відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі пп. 11.2.4 п. 11.2 договору, оскільки позивач несвоєчасно повідомила страховика про страховий випадок (а.с. 19). Також листом від 22.07.2021 року відповідач повідомив позивача про необхідність надання нею документів, що підтверджують причини залиття квартири (акт про залиття) (а.с. 20). Крім того, згідно виконаного на замовлення позивача звіту про оцінку завданого збитку, ринкова вартість завданих затопленням збитків становить 37062 грн. (а.с. 61-70). Згідно виконаної на замовлення відповідача рецензії, вищенаведений звіт про оцінку класифікується як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, з неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний. Отримані результати не можуть бути використані з метою, зазначеною у звіті (а.с. 162-165). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну. У ст. 26 ЗУ «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР (чинного на час укладення договору між сторонами) передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону. З аналізу вищенаведеного слідує, що сторони у договорі страхування вправі на власний розсуд визначити інші, ніж передбачені законодавством, підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. Проаналізувавши наведені відповідачем доводи, суд дійшов висновку, що у нього дійсно існували правові підстави для відмови позивачеві у виплаті страхового відшкодування, виходячи з наступного. Так, позивач, всупереч вимогам її декларації наведеної в кінці Заяви на добровільне страхування, а також п. 7.1.1 Загальних умов, при укладанні договору страхування не надала інформацію страховикові про те, шо планує використовувати спірну квартиру не для постійного, а для періодичного проживання, або про зміну цих обставин, оскільки вони значно впливають на ступінь оцінки страхового ризику. Також, всупереч вимогам п. 12.2.2 Загальних умов договору, позивач не повідомила страховика про суттєву зміну ступеню страхового ризику, а саме: про зміну умов експлуатації застрахованого майна. Як вбачається із матеріалів справи, протягом дії договору страхування, позивач була відсутня на території України у період з 08.09.2020 року по 02.12.2020 року (86 календарних днів) та з 25.04.2021 року по 13.07.2021 року (80 календарних днів). Такий спосіб користування власним майном позивача суд не може оцінити як «постійне проживання», як задекларовано нею у Заяві на добровільне страхування. Матеріали справи не містять доказів того, що після укладення договору страхування позивач повідомила страховика, що планує проживати у квартирі не постійно, а періодично. Доводи сторони позивача про те, що позивач уклала в цього ж страховика договір про страхування подорожуючих за кордон, суд відхиляє, оскільки це не спростовує факт декларування позивачем у заяві саме постійного проживання у квартирі. До того ж укладення договору про страхування подорожуючих за кордон саме по собі не свідчить, що позивач мала намір виїжджати саме на значні проміжки часу, а не короткостроково. Зазначаючи постійне місце проживання у страховому майні та укладаючи одночасно договір про страхування подорожуючих за кордон, відповідач не мав підстав вважати, що виїзди позивача за кордон мали б тривалий, на короткостроковий характер. Отже, на підставі п. 11.2.9 Загальних умов договору страхування, відповідач обґрунтовано та правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з порушенням нею своїх обов`язків, передбачених п. п. 7.11, 12.2.2 Загальних умов, щодо повідомлення про істотні обставини, що впливають оцінку ступеню страхового ризику. Крім того, на час настання страхового випадку (15.06.2021 року), застраховане майно позивача перебувало без нагляду більше ніж 1 місяць, адже вона перебувала за кордоном починаючи з 25.04.2021 року та повернулася лише 13.07.2021 року. Позивач не надала суду доказів, що за час перебування її за кордоном квартира перебувала під наглядом інших осіб. Вказане є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування згідно п. п. 5.1.2.3, 11.2.4 Загальних умов договору страхування, і в цій частині дії відповідача також були правомірними та обґрунтованими. Як наслідок періодичного проживання позивача у застрахованому майні, а також залишення квартири без нагляду більше ніж на 1 місяць, позивач також порушила приписи п. п. 8.1.1, 8.12 Загальних умов договору страхування стосовно негайного, протягом 24 години, інформування страховика про подію, що має ознаки страхового випадку. Позивач повідомила страховика про цю подію лише 22.06.2021 року, тобто, через тиждень після настання страхового випадку, що ще раз свідчить про перебування квартири без постійного нагляду. Поважних причин такого несвоєчасного повідомлення страховика суд не знаходить, оскільки позивач задекларувала своє постійне місце проживання у квартирі та на власний ризик залишили її без нагляду на значний проміжок часу. Вказане також є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування згідно п. 11.2.4 Загальних умов договору страхування, п. 5 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР. Заслуговують на увагу також доводи відповідача про відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, що свідчили б про причини залиття, зокрема відповідний акт, складений на виконання Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджені Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року № 76. Вказане унеможливлювало об`єктивне вивчення як страховиком, так і судом, дійсних обставин затоплення, а саме того, коли вони в дійсності сталося, яка особа винна в цьому та чи немає ознак штучного створення страхового випадку. Позбавлення страховика відомостей про винну особу унеможливлює виконання приписів ст. 27 ЗУ «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР, а також п. 10.19 Загальних умов договору, в частині переходу права вимоги до винної особи. Суд також оцінює критично пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки жоден з них не повідомив про існування тих обставин, які б свідчили про виконання [PERSON] умов договору страхування в повному обсязі, а відтак й не спростував вищевказаних висновків суду. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки позивач порушила приписи п. п. 5.1.2.3, 7.11, 8.1.1, 8.1.2, 12.2.2 Загальних умов договору страхування, а саме не повідомила страховика про використання майна не для постійного проживання, залишила майно без нагляду більше ніж на 1 місяць, а також, без поважних причин, несвоєчасно повідомила страховика про страховий випадок, враховуючи факт ненадання позивачем будь-яких доказів, які підтверджують дійсні обставини та причини залиття її квартири, зокрема акту про залиття, відповідач, на підставі п. п. 11.2.4, 11.2.5, 11.2.9 Загальних умов договору страхування, п. 5 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96-ВР, об`єктивно правомірно відмовив у виплаті їй страхового відшкодування, що зумовлює відмову у задоволенні позову. Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У своїй позовній заяві позивач [PERSON] просила суд за наслідками розгляду справи стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на правничу допомогу, орієнтовний розмір яких на момент звернення до суду з позовом становив 30000 грн. Проте, у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено повністю, а тому в силу положення п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України усі понесені нею витрати у зв`язку з розглядом справи, у тому числі й витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу, залишаються за нею. У свою\~чергу,\~в заяві від 07.11.2023 року відповідач просить суд стягнути з позивача витрати на проведення рецензування звіту про оцінку, який виконаний на замовлення позивача, у розмірі 3500 грн. (а.с.154). Суд зазначає, що проведення такої рецензії було здійснено відповідачем на власний розсуд, оскільки він не був позбавлений можливості клопотати перед судом про призначення судової експертизи, або здійснити на власне замовлення таку судову експертизу. Також суд зазначає, що перевірка доказів страхувальника про розмір матеріального збитку, а також самостійне визначення розміру такого збитку для розслідування страхового випадку та прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, і є суттю діяльності відповідача, як страховика, і споживач, який сплатив відповідний страховий платіж, не зобов`язаний нести відповідальності за витрати страховика, які становлять суть його господарської діяльності. З наведених вище міркувань суд відмовляє відповідачу у відшкодуванні на його користь судових витрат з виготовлення рецензії на звіту про оцінку.

Outcome: dismissed