Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 10.11.2023р. перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури (а.с.№ 3-9). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. \~від\~15.11.2023р. відкрито провадження та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання (а.с.№50). В обґрунтування\~позовних вимог\~представник позивача\~ адвокат\~Пантюхов В.С.\~(діє\~на підставі\~ордеру від\~09.11.2023р.\~-\~а.с.\~№ 47)\~ \~посилався на\~те,\~що 28.06.2013р. у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме знайомий позивача [PERSON] - [PERSON] , будучи за кермом автомобіля ВАЗ 21093, державний номер [NUMBER] , не впорався з управлінням автомобіля та допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини, наїхав на нерухому перешкоду (насип ґрунту), від чого автомобіль перевернувся. Від цієї дорожньо-транспортної пригоди усі пасажири (позивач, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) отримали травми різного ступеню. Більш за усіх постраждав саме позивач [PERSON] . Представник позивача по тексту позову стверджував, що оскільки позивач тривалий час був непритомним та проходив складне лікування (в подальшому [PERSON] навіть було встановлено 3-тю групу інвалідності), винуватець в цій ДТП переклав свою провину на позивача та дав на досудовому розслідуванні свідчення, що це не він був нетверезим за кермом автомобіля, а саме позивач. 18.04.2014р. [PERSON] у кримінальному провадженні було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України. Обвинувальний акт було скеровано до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Представник позивача посилався на те, що [PERSON] було спричинено матеріальну та моральну шкоду через те, що знадобилося майже 10 років для того, що довести невинуватість позивача у цій ДТП. Так, під час судового розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення було подано суду постанову про відмову від публічного обвинувачення та ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.01.2023р. кримінальне провадження № 12013040230000222 від 28.06.2013р. відносно [PERSON] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, було закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання обвинувачення. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14.06.2023р. ухвала Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.01.2023р. була залишена без змін. Представник позивача, в обґрунтування позовних вимог, також посилався на те, що позивач протягом майже 10 років через незаконне звинувачення у кримінальному правопорушенні, якого він не вчиняв, перебував під слідством та судом, був змушений нервувати через це, що причиняло шкоду його стану здоров`я (і без цього складного та потребуючого постійного лікування, реабілітації). Також позивач був вимушений їздити за слідчі дії та в судові засідання протягом майже 10 років безліч разів з м. Дніпра, де він мешкає, до іншого міста м. Кривій Ріг Дніпропетровської області, яке знаходиться на відстані 150 км. Це змушувало витрачати багато часу та зайві кошти. Поза увагою суду представник позивача просив не залишати того, що протягом судового розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] , велика кількість судових засідань не відбувалася з вини саме представників державного обвинувачення, через зміну прокурорів, їх неявку, їх клопотання тощо. Крім того, представник позивача окремо звертав увагу на те, що під час досудового розслідування відносно [PERSON] , який не скоював кримінального правопорушення, була призначена стаціонарна психіатрична експертиза та позивач був вимушений перебувати певний час в спеціальній лікарні разом з божевільними, що також дуже зашкодило його моральному стану та травмувало його психіку. Також, через довго триваюче досудове розслідування та судовий розгляд позивач багато разів отримував відмову у працевлаштуванні, оскільки служба безпеки установ та організацій йому рекомендувала дочекатися завершення судового розгляду справи, а потім вже звертатися до роботодавця. Отже, посилаючись на ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1176 ЦК України, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди - 2\~205\~000грн., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 100\~000 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу при розгляді цивільної справи у розмір 20\~000 грн. При розрахунку моральної шкоди представник позивача виходив з правил відшкодування моральної шкоди за профільним Законом (мінімальний розмір заробітної плати помножений на кількість місяців під слідством та судом та помножену на коефіцієнт 3 (з урахуванням ступеню моральних страждань позивача протягом останніх 10 років)). Матеріальною шкодою представник позивача у відповідності до положень ст. 3 профільного Закону вважав витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу адвоката під час захисту на досудовому розслідуванні та в ході судового розгляду кримінального провадження, оскільки КПК України у разі закриття кримінального провадження не передбачає можливості обвинуваченому, стосовно якого закрито кримінальне провадження, відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу адвоката. В порядку\~ст.\~178\~ЦПК України\~від Дніпропетровської\~обласної прокуратури\~30.11.2023р.\~надійшов відзив\~на позов (відзив підписано представником [PERSON] самопредставництво а.с. № 61-62), по тексту якого представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивачем, на її думку, не надано доказів, що спричинення йому моральної шкоди сталося внаслідок дій (бездіяльності) державних органів. По тексту відзиву також є посилання на те, що у справі, що розглядається судом, відсутня сукупність підстав для притягнення до відповідальності органу державної влади, як передбачено ст. 1173 ЦК України (а.с. № 57-60). Правом подачі відповіді на відзив у відповідності до положень ст. 179 ЦПК України позивач або його представник не скористалися. Підготовче засідання у справі у відповідності до ст. 197 та п.3 ч.2 ст.200 ЦПК України проведено 11.12.2023р., під час якого було задоволено клопотання по допит свідків (а.с. № 79, 81). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ В\~ході \~судового розгляду\~ справи\~30.01.2024р.\~та 12.02.2024р.\~позивач \~та представник\~ позивача - адвокат Пантюхов В.С. позовні вимоги підтримали, уточнили лише суму моральної шкоди, на відшкодуванні якої наполягав позивач, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на 2024р. (з 01.01.2024р. ця сума становить 7\~100 грн., тоді як позов подавався у 2023р., виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 6\~700 грн.). Крім того, в ході судового засідання 30.01.2024р. судом була прийнята відмова сторони позивача від допиту одного з двох заявлених свідків, а саме свідка [PERSON] (а.с. № 88 зв.ст., дія № 41, 43). Також 12.02.2024р. позивач долучив письмові докази на підтвердження позовних вимог, які були висловлені в судовому засіданні 30.01.2024р. (а.с. № 91-93, 94-141). Крім того, позивач на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, яка складає суму 20\~000 грн., подав суду відповідні докази (а.с. № 142-143). Представник відповідача - Путненко Н.К. (діє на підставі довіреності від 08.12.2023р. - а.с. № 84) в ході судового розгляду справи 30.01.2024р. та 12.02.2024р. позовні вимоги вважала не обґрунтованими з підстав, зазначених по тексту відзиву на позов. Заяв про зменшення суми витрат позивача по оплаті ним професійної правничої допомоги, яка здійснювалася адвокатом Пантюховим В.С., не подала. При розгляді справи в судових засіданнях 30.01.2024р. та 12.02.2024р. відповідно до ч.1 ст. 247 ЦПК України здійснювалося фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно останніх, допитавши свідка [PERSON] , об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом при розгляді справи встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. 18.04.2014р. [PERSON] у кримінальному провадженні № 12013040230000222 від 28.06.2013р. було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. № 10-11). [PERSON] було повідомлено про підозру в тому, що він 28.06.2013р. приблизно о 02год. 50хв., в темний час доби, через порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме п.п.1.5, 2.3. б) т а 12.1 Правил дорожнього руху (не обрав безпечної швидкості), керуючи автомобілем ВАЗ 21093, державний номер [NUMBER] , в районі ел.опори № 53 по вул. Крилова в Дзержинському районі м. Кривого Рогу допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини та наїзд на нерухому перешкоду (насип ґрунту), після чого відбулося його перекидання. Обвинувальний акт 09.07.2014р. було скеровано до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. № 12-13). Під час судового розгляду кримінального провадження 31.01.2023р. стороною обвинувачення було подано суду постанову про відмову від публічного обвинувачення та ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.01.2023р. кримінальне провадження № 12013040230000222 від 28.06.2013р. відносно [PERSON] , за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 286 КК України, було закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання обвинувачення (а.с. № 14-15). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14.06.2023р. ухвала Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.01.2023р. була залишена без змін (а.с. № 17-19). Отже, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013040230000222 тривало з 28.06.2013р. до 09.07.2014р., а судовий розгляд - з 22.08.2014р. до 14.06.2023р. ( а.с. № 97-115). Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] було спричинено матеріальну та моральну шкоду через те, що знадобилося майже 10 років для того, щоб довести невинуватість позивача у ДТП, що сталася 28.06.2013р. у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Статтею 29\~Конституції України\~закріплено,\~що кожна\~людина має\~право на\~свободу та\~особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Статтею 55 Конституції України закріплено право захисту людини і громадянина судом. Гарантія права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи. Кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Статтею 13 Європейської Конвенції з прав людини 04.11.1950р. передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження. Пунктом 17 ч. 3 ст. 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися. Згідно ч. 1 ст. 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Статтею 16 ЦК України передбачено, що особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно ч. 2 зазначеної статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання. Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено право на відшкодування шкоди у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх\~доказів для\~доведення винуватості\~особи у\~суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених у ст. 1 Закону випадках, громадянинові відшкодовується, зокрема, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, суми сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, моральна шкода. За ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету. \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно до\~пункту 5\~статті 3\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду»,\~громадянинові відшкодовується\~моральна шкода\~у наведених\~в статті\~1\~цього Закону\~випадках.\~Відшкодування моральної\~шкоди провадиться\~у разі,\~коли незаконні\~дії органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~досудове розслідування,\~прокуратури і\~суду завдали\~моральної втрати\~громадянинові,\~призвели до\~порушення його\~нормальних життєвих\~ зв`язків,\~вимагають від\~нього додаткових\~ зусиль\~ для\~організації свого\~життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду питання про відшкодування моральної шкоди» у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках проводиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Згідно з положенням п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. З урахуванням наведених вище обставин у справі, наявних доказів та нормативно-правового обґрунтування, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Перевіряючи розрахунок позивача при визначені розміру моральної шкоди, з урахуванням положень ст. 13 вищезазначеного Закону України та п. 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4, а також уточнень позову від 12.02.2024р., суд зазначає, що цей розрахунок проведено вірно. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024р.» мінімальна заробітна плата з 01.01.2024р. встановлена у розмірі 7 100 грн. Оскільки мінімальна заробітна плата станом на час розгляду справи складає 7 100 грн., відповідно сума мінімальної моральної шкоди розраховуються наступним чином: 7\~100 грн. х 110 місяців під слідством та судом = 781\~000 грн. Стосовно кратності стягнення суми в рахунок відшкодування позивачу моральної шкоди шкоди, суд зазначає наступне. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом. Цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Це мінімально можливий розмір, але при його визначенні суди повинні враховувати характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у їх життєвих і суспільних стосунках, зниження репутації, час та зусилля, що потрібні для відновлення попереднього стану. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18. Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розглядаючи цивільну справу, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди, в основу яких покладено коефіцієнт 3 (троєкратне збільшення мінімального розміру відшкодування), повністю відповідають обставинам справи, характеру та ступеню моральних страждань позивача, який без малого 10 років перебував під слідством та судом, при тому, що від ДТП 28.06.2013р. саме він найбільше постраждав, отримав тяжкі тілесні ушкодження (а.с. № 133). Після отриманих травм голови (важка ЧМТ 2013р., забій головного мозку III ступеню, дифузно аксональне ураження, субарахноїдальний крововилив, вогнивище контузія обох лобних та правої скроневої часток, двобічна пірамідна недостатність, лікворо-гепертензіонний синдром, стійкий вестибуло-атактичний синдром, стійкий цефалгічний синдром, вегетативна дисфункція, судомний синдром) [PERSON] тривалий час лікувався та проходив (проходить і наразі) реабілітацію (а.с. № 65-78), а при\~цьому \~був \~вимушений \~ їздити\~ \~безліч \~ разів\~ за\~ викликами\~ слідчого\~ чи\~ суду\~ в\~ інше\~місто \~за \~150\~км.\~від \~місця \~проживання (а.с.\~№ 97-115,\~121-123). Такі регулярні поїздки до іншого міста припали навіть і на ті роки, коли [PERSON] було вже встановлено 3-тю групу інвалідності за загальним захворюванням з 01.11.2020р. (а.с. № 139). Також судом враховані і ті обставини, що під час досудового розслідування відносно [PERSON] ухвалою слідчого судді від 28.05.2014р. була призначена стаціонарна психолого-психіатрична експертиза, під час якої позивач був поміщений в ОКЗ «Дніпропетровська обласна клінічна психоневрологічна лікарня», де він був вимушений перебувати в одному приміщені дійсно з душевно хворими особами (а.с. № 124). Також, судом враховано і те, що через стан здоров`я позивач не міг тривалий час працювати навіть на нескладних за обсягом посадових обов`язків посадах (а.с. № 140-141). Поза будь-яким сумнівом суду залишається той факт, що невиправдано довго тривало\~ досудове\~розслідування та\~судовий розгляд\~кримінального \~провадження №\~12013040230000222\~від 28.06.2013р. відносно [PERSON] , який з самого початку стверджував, що в момент ДТП він за кермом не був, автомобілем вночі 28.06.2013р. керував [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. І на нього, позивача, який найбільше постраждав від ДТП та який находився деякий час в комі у вкрай важкому стані в лікарнях, винуватець в ДТП намагався перекласти провину в ДТП, оскільки вважав, що позивач просто помре і кримінальне провадження закриють через смерть останнього і не будуть шукати іншу винну особу. До такого висновку (невиправданість строків досудового розслідування та судового розгляду) суд дійшов, оскільки в матеріалах кримінального провадження № 12013040230000222 від 28.06.2013р. був висновок експерта № 211 ще від 20.11.2013р., з якого вбачалося, що характер травм, які від ДТП отримав [PERSON] , свідчать про те, що за кермом автомобіля в момент ДТП був [PERSON] (а.с. № 125-127). [PERSON] , ще перебуваючи в статусі потерпілого, 20.02.2014р. давав такі самі свідчення (а.с. № 129-130). Втім, незважаючи на наявність висновку експерта № 211 від 20.11.2013р. (а.с. № 125-127), 18.04.2014р. підозру без достатніх на то підстав було повідомлено саме [PERSON] , а не [PERSON] . Після повідомлення про підозру 18.04.2014р. ще 9 років, через безпідставне обвинувачення, [PERSON] вимушений був повністю змінити свій звичайний спосіб життя, хвилюватися, морально страждати, витрачатися матеріально та їздити в інше місто за 150 км. на слідчі дії чи в судові засідання (а.с. № 136-137). Сторона обвинувачення 17.04.2014р. на досудовому розслідуванні зверталася з клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання (а.с № 131-132). Порушення розумних строків досудового розслідування та судового розгляду підтверджується листом листом в.о. керівника Криворізької місцевої прокуратури № 1 від 07.12.2016р. (а.с. № 135), хронологічною таблицею по кримінальній справі № 210/4840/14-к, яка підписана головою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. № 97-115). Із зазначеної хронологічної таблиці по кримінальній справі № 210/4840/14-к вбачається, що на стадії судового розгляду справи з 22.08.2014р. до 14.06.2023р. судові засідання багато разів відкладалися за клопотаннями прокурорів, неявку учасників справи (в тому числі і прокурорів), призначення нової групи прокурорів, заміну прокурорів, необхідністю знайомитися з матеріалами справи тощо (а.с. № 97-115). Моральна шкода, завдана позивачеві, полягає у тому, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду йому було завдано страждання у вигляді душевних переживань та мук, занепокоєності, постійного нервування, приниженості, страху, відчаю, він постійно знаходився у депресії, тривалий час не міг працевлаштуватися та побудувати сім`ю. Моральні страждання позивача, а також факти великої кількості поїздок протягом 10 років до м. Кривий Ріг Дніпропетровської області через незаконне кримінальне переслідування, а також факти постійних проблем з працевлаштуванням, особистим життям позивача, підтвердила допитана в суді 30.01.2024р. в якості свідка його мати [PERSON] (а.с. № 86). З урахуванням вищевикладених аргументів, суд вважає можливим при визначені суми відшкодування моральної шкоди позивачу застосувати коефіцієнт 3 та визначити суму для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача, яка дорівнює 2\~343\~000 грн. (7 100 грн. х 110 місяців = 781\~000 грн. х 3 = 2\~343\~000грн.). \~ \~ \~ \~ \~ \~Стосовно відшкодування\~ позивачу\~ матеріальної\~ шкоди\~ у\~розмірі 100\~000\~грн., які він витратив на професійну правничу допомогу в межах кримінального провадження № 12013040230000222 на досудовому розслідування та під час розгляду справи в суді, яку для нього здійснював адвокат Пантюхов В.С., суд зазначає наступне. Відповідно \~до \~ст.\~3\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених у ст. 1 Закону випадках, громадянинові відшкодовується, зокрема, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, суми сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, моральна шкода. До позовної заяви та письмових пояснень долучено додаткову угоду до договору № _18/1_ від 18.04.2014р. між [PERSON] та адвокатом Пантюховим В.С., а також квитанцію про внесення [PERSON] 18.04.2013р. та 29.12.2016р. на оплату правничої допомоги загальної суми 100\~000 грн. та сам договір № 18/1 від 18.04.2014р. (а.с. № 45, 46, 94-96). Цих документів достатньо для висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] також і в частині відшкодування йому матеріальної шкоди шляхом стягнення з Державного бюджету України 100\~000 грн., витрачених [PERSON] в межах вищезазначеного кримінального провадження. З огляду на обставини справи та наведені вище докази, суд відхиляє як неспроможні, заперечення на позов, які висловлені представниками відповідача. При цьому, судом враховано і те, що по тексту відзиву на позов, представником прокуратури зроблено посилання на підстави відшкодування моральної шкоди, яка завдана, та відповідальність за яку передбачена ст. 1173 ЦК України, оскільки позовні вимоги [PERSON] заявлені з посиланням на норми ст. 1176 ЦК України. \~ Підводячи підсумок вищевикладеному, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури обґрунтовані, отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Обговорюючи \~питання \~розподілу \~судових \~витрат відповідно\~до ст.\~141\~ЦПК України \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ та\~приймаючи \~до \~уваги,\~що позовні\~ вимоги\~ задоволено\~в повному\~обсязі,\~ а\~позивач за\~законом при\~подачі позову\~був звільнений\~від оплати\~судового збору,\~то \~судові витрати\~ по\~ оплаті\~ судового\~ збору\~слід стягнути\~ з\~Державного бюджету\~України на\~ користь\~ держави у розмірі 13\~420 грн. (граничний розмір судового збору за ставками судового збору на 2023р., коли і подано позов). При розрахунку судового збору суд виходить, по-перше, з загальної суми моральної та матеріальної шкоди (2\~343\~000грн. + 100 000 грн. = 2\~443\~000грн.), оскільки Верховний Суд у своїй постанові від 28.11.2018р. по справі № 761/11472/15ц (касаційне провадження № 61-23674св18) зазначив, що вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою і судовий збір підлягає сплаті, як за вимогою майнового характеру. А по-друге, з наступного розрахунку (7 100 грн. х 110 місяців = 781\~000 грн. х 3 = 2\~343\~000грн. + 100 000 грн. = 2\~443\~000грн. х 1% = 24\~430 грн.) Втім, стягненню підлягає судовий збір у розмірі 13 420 грн. (це граничний розмір судового збору за ставками 2023р. за вимогами майнового характеру). Стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу в цивільній справі суд зазначає. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~ Із положень ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. До письмових пояснень позивачем долучено додаткову угоду до договору № 05/1 від 05.04.2023р. між [PERSON] та адвокатом Пантюховим В.С., а також акт виконаних робіт від 08.02.2024р., з якого вбачається, що вартість наданих адвокатом послуг складає 20\~000 грн., а також те, що надані послуги отримані клієнтом, виконані якісно, у строк та відповідали потребам клієнта (а.с. № 142-143). За вищезазначеного з Державного бюджету України на користь позивача слід стягнути судові витрати по оплаті витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved