Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла її рідна тітка [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належні їй житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою с. Озеряни Бобровицького району Чернігівської області. 25 січня 2002 року [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй на праві власності майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і, взагалі, все те, що буде їй належати на день смерті заповіла своїм племінницям. У [PERSON] відсутні спадкоємці за законом першої черги. У встановлений законом шестимісячний строк вона (позивач) звернулася до Бобровицької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак в процесі перевірки документів було виявлено, що в неї недостатньо документів, які підтверджують факт того, що вона є племінницею померлої. У зв`язку із цим нотаріус не міг видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а тому виникла необхідність у судовому порядку встановити факт родинних відносин. 22 лютого 2022 року Оболонський районний суд м. Києві виніс рішення у справі № 756/16862/21 про встановлення факту родинних відносин між нею (позивачем) та [PERSON] . Після отримання судового рішення вона (позивач) звернулася до державного нотаріуса Бобровицької державної нотаріальної контори Кучерявець Л.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але нотаріус відмовив їй, оскільки вважає, що не було надано необхідних документів, що підтверджують родинні зв`язки. На думку нотаріуса копія рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2022 року була виготовлена з порушенням вимог розділу XI Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України. Вона (позивач) звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з проханням надати їй копію судового рішення, яка б відповідала вимогам, які описані у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, на що отримала відповідь про те, що судове рішення оформлено згідно чинних вимог та Інструкції. Вона (позивач) вважає, що постанова державного нотаріуса Бобровицької державної нотаріальної контори Кучерявець Л.О. є незаконною, оскільки обмежує її право на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті тітки. Підстава для відмови у вчиненні нотаріальної дії, а саме не надання документів необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, є необґрунтованою та безпідставною. Посилання нотаріуса на невірність оформлення рішення Оболонського районного суду міста Києва є надуманою причиною для відмови у здійсненні нотаріальної дії. Будь-яких інших реальних підстав, що за законом можуть бути підставами для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, в оскаржуваній постанові не зазначено. [PERSON] просила суд: - скасувати постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, яка видана 29 грудня 2022 року державним нотаріусом Бобровицької державної нотаріальної контори Чернігівської області Кучерявець Л.О.; - стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору. У судове засідання позивач та її представник - адвокат Олійник Б.І. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі за наявними у справі матеріалами. У судове засідання відповідач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомила, не просила розгляд справи відкласти. Суд розглядає справу у загальному порядку в відсутності сторін за наявними у ній доказами, оскільки позбавлений можливості з`ясувати думку позивача та її представника щодо проведення заочного розгляду справи та в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що у провадженні Бобровицької державної нотаріальної контори Чернігівської області знаходиться спадкова справа № 255/2021 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11). 22 лютого 2022 року Оболонським районним судом м. Києва було ухвалено судове рішення у справі № 756/16862/21 (провадження № 2-о/756/51/22), яким заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин було задоволено, встановлено факт, що [PERSON] є племінницею [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Зазначене судове рішення набрало законної сили 22 березня 2022 року (а.с. 17-21). 29 грудня 2022 року державний нотаріус Бобровицької державної нотаріальної контори Чернігівської області Кучерявець Л.О. винесла постанову, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площами 0,218 га, кадастровий номер 7420685200:01:000:0139, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, та 5,3754 га, кадастровий номер 7420685200:05:003:0070, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 12-16). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом вказано те, що копія рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2022 року виготовлена з порушенням вимог розділу ХІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації № 814 від 20 серпня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний, зокрема, здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій, зокрема: нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників; в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Як наголошувалось Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року № 2 можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Главою 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, регламентується процедура видачі свідоцтв про право на спадщину. Відповідно до підпункту 4.12 розділу ІІ глави 10 цього Порядку свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Підпунктом 4.14 розділу ІІ глави 10 цього Порядку передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про нотаріат» неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Таким чином, Законом України «Про нотаріат» передбачено обов`язок нотаріуса сприяти громадянам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, і право нотаріуса витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Неподання таких відомостей нотаріусу є однією з підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Аналіз наведених норм закону свідчить, що нотаріус зобов`язаний мотивувати свої дії, направлені на відмову у вчиненні нотаріальної дії. При цьому, нотаріусу заборонено лише безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 1 березня 2021 року у справі № 473/1878/19. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1-3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд погоджується з доводами позивача та її представника про те, що підстава для відмови у вчиненні нотаріальної дії, яка зазначена нотаріусом у оскаржуваній постанові, а саме не надання документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, є надуманою та безпідставною. Суд констатує, що копія судового рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2022 року про встановлення факту родинних відносин між позивачем та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , оформлена у відповідності до положень Розділу ХІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 814 від 20 серпня 2019 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн., оскільки вони підтверджуються матеріалами справи (а.с. 1).

Outcome: approved