Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

У квітні 2023 року Орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на дочку [PERSON] в розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] аліменти на дочку [PERSON] в розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбу з 12 березня 2019 року, та є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Мати відмовилась забрати свою новонароджену дитину з КНП «Перинатальний центр м. Києва», про що 29 вересня 2022 року було складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір чи батько), інші родичі або законний представник відмовились забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я. Оскільки батьки не вжили заходів щодо реєстрації народження дитини, така реєстрація [PERSON] , [INFO] , була проведена співробітником служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації відповідно до статті 133 СК України. 01 грудня 2022 року [PERSON] була поставлена на облік дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування в службі у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, а її мати - [PERSON] неодноразово була запрошена на прийом до служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації з метою вирішення питання про подальшу долю її дитини, проте, жодного разу на прийом не з`явилася. Щодо батька дитини - [PERSON] , то на території м. Києва він не зареєстрований, при реєстрації шлюбу з [PERSON] відомості щодо його місця проживання документами не було підтверджено, інформація про місце проживання в службі у справах дітей та сім`ї відсутня. [PERSON] , [INFO] , на даний час влаштована під опіку в сім`ю громадян України, за час її перебування в сім`ї опікунів, [PERSON] та [PERSON] жодного разу не звернулись до служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та не поцікавились станом здоров`я, розвитком, вихованням і проживанням дитини. Ураховуючи викладене та те, що [PERSON] та [PERSON] не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини і не виявили щодо неї батьківського піклування, повністю усунулись від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, виходячи з інтересів дитини, з метою захисту прав дитини, позивач звернувся до суду з указаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 квітня 2023 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року за вказаним вище позовом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 05 жовтня 2023 року судом було задоволено заяву позивача про витребування актового запису про шлюб. 02 листопада 2023 року до суду надійшли витребувані докази. 17 листопада 2023 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засідання позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у заяві, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», про поважність причин неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, про поважність причин неявки суду не повідомив. Таким чином, судом були вжиті всі визначені законом заходи для повідомлення відповідачів про розгляд справи. Крім того, у встановлений судом строк, відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність її представника. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність учасників справи. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 01 грудня 2022 року. 29 вересня 2022 року мати відмовилась забрати свою дитину з КНП «Перинатальний центр м. Києва», про що 29 вересня 2022 року було складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки, інші родичі або законний представник відмовились забирати з пологого будинку, іншого закладу охорони здоров`я. Відповідно до заяви про відмову забрати дитину з пологого будинку від 29 вересня 2022 року мати вказала, що в неї немає житла. [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянином Китайської Народної Республіки - [PERSON] , що підтверджується актовим записом про шлюб № 299 від 12 березня 2019 року складеного Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). У зв`язку з тим, що батьки дітей не вжили заходів щодо реєстрації народження дитини, реєстрація народження [PERSON] була проведена співробітником служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, що підтверджується розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 листопада 2022 року № 406 «Про дозвіл на реєстрацію народження дитини». 01 грудня 2022 року [PERSON] була поставлена на облік дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування в службі у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації. Згідно з розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 грудня 2022 року № 455 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» малолітній [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. [PERSON] жодного разу не з`явилася на прийом до служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації для вирішення питання про подальшу долю її дочки. Службою у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації було встановлено, що [PERSON] фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом з гр. [PERSON] , його матір`ю - [PERSON] та спільними дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Дочка [PERSON] мешкає окремо разом з батьком. Відповідно до актів обстеження умов проживання від 15 листопада 2020 року та 31 березня 2023 року, з`ясовано, що квартира за адресою: [ADDRESS] , однокімнатна, жилою площею 11 кв. м. Стан помешкання задовільний, проте, потребує косметичного ремонту. У помешканні тісно, діти не мають окремих спальних місць, їм бракує вільного простору. Місце для створення належних умов для проживання [PERSON] , [INFO] , за вказаною адресою відсутнє. Також, [PERSON] повідомила співробітникам служби у справах дітей та сім`ї про те, що ніхто з її родини на даний час не працює, а сама вона не працює близько 10 років та має боргові зобов`язання. 04 квітня 2023 року [PERSON] було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини з метою розгляду питання про доцільність/недоцільність позбавлення її та гр. [PERSON] батьківських прав відносно дочки, однак на засідання вони не з`явилася. Щодо батька малолітніх дітей - [PERSON] , відповідно до інформації наявної в Реєстрі територіальної громади м. Києва, відомостей про реєстрацію на території м. Києва відсутня. Інформація про його місце проживання (перебування) в службі у справах дітей та сім`ї відсутня. З відповіді Солом`янського УП ГУ НП в м. києві від 30 березня 2023 року № 4676/125/55 вбачається, що здійсненими заходами щодо встановлення можливого місця перебування гр. [PERSON] не вдалося встановити або отримати інформацію про його місце проживання чи перебування. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 квітня 2023 року № 108-4034 було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статей 141, 150, 153, 155 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За змістом даної норми закону ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідачі відмовились забрати дитину з пологового будинку та ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Так, з досліджених під час судового розгляду доказів, судом було встановлено, що відповідач відмовилася забрати дитину до своєї родини з пологового будинку через відсутність житла, дитина була зареєстрована співробітником служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації відповідно до статті 133 СК України, тобто батьком був записаний [PERSON] , оскільки перебуває у зареєстрованому шлюбу з матір`ю дитини, у зв`язку з чим, [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Крім того, з відповіді Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві від 15 березня 2023 року № 3569/125/55 вбачається, що [PERSON] характеризується мешканцями будинку посередньо, ніде не працює, малолітні діти школу не відвідують, притягувалась до адміністративної відповідальності службою Ювенальної превенції за частиною першою статті 184 КупАП - невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] № 108-4034 від 12 квітня 2023 року [PERSON] влаштована під опіку в сім`ю громадян України. Відповідно до вищевказаного висновку за час перебування дитини в сім`ї опікунів відповідачі жодного разу не звернулись до служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та не поцікавились станом здоров`я, розвитком, вихованням і проживанням дитини. Докази щодо створення перешкод відповідачам у спілкуванні з дитиною з боку позивача - відсутні. З огляду на викладене, судом установлено, що відповідачі не займаються вихованням та утриманням дочки, не цікавиться її життям, здоров`ям, успіхами, повністю самоусунулися від виконання батьківських обов`язків. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позивачем підтверджено наданими доказами, що [PERSON] відмовилась забирати дитину до своєї родини з пологового будинку та разом з [PERSON] належним чином не виконують свої батьківські обов`язки. Відповідачі не надали відзивів до суду, яким би приведені позивачем обставини спростували та не намагалися довести своє бажання виховувати дитину. Суд вважає, що такий фактор як відсутність відповідачів в житті дитини можливе лише внаслідок свідомої поведінки відповідачів як матері та батька. Про свідомість такої поведінки свідчить і та обставина, що відповідач [PERSON] відмовилася забирати дитину до своєї родини з пологового будинку, вона та [PERSON] ніяким чином не піклуються про дитину, не проявляють заінтересованості в її подальшій долі, не цікавляться її успіхами, станом здоров`я, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, з заявами в компетентні органи про перешкоджання в спілкуванні з дитиною не зверталися. При цьому, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, висловлену в постанові в справі № 459/3411/17 від 29 вересня 2021 року щодо того, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. З огяду на викладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за можливе позбавити батьківських прав відповідачів. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів з відповідача, то суд зазначає наступне. Судом установлено, що дитина влаштована під опіку в сім`ю громадян України, а відповідачі матеріальної допомоги на утримання дочки не надають. Відповідно до частини другої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з частиною третьою статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами другою, третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). При цьому, як передбачено частиною другою статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум дітей віком до 6 років з 1 січня 2023 року - 2 272 гривні, з 1 січня 2024 року - 2 563 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», стаття 7 Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»). Згідно з частинами першою та другою статті 183 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. З вищевикладеного встановлено, що закон передбачає два способи захисту у справах про стягнення аліментів - у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Однак, позивач просить стягнути з відповідачів аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку без зазначення відповідної суми, тобто у спосіб не передбачений законом. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 693/1218/20 (провадження № № 61-19962св21). Ураховуючи викладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача аліменти на дочку в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, що становить 1 281,50 грн з щорічною індексацією суми відповідно до закону. Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що дитина передана під опіку в сім`ю громадян України, однак у суду відсутні відомості про зазначених осіб, суд вважає за необхідне стягувати аліменти на користь юридичної чи фізичної особи, на утриманні якої перебуває дитина. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення аліментів та їх задоволення. У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною шостою статті 141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, підлягають стягненню в рівних частинах з відповідачів на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved