Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що користується квартирою, наданою Глуховецьким каолінкомбінатом на підставі ордеру №1100 на право зайняття двокімнатної квартири від 15.03.1991. Позивач зареєструвала місце проживання відповідача у даній квартирі як члена сім`ї, у зв`язку з тим що на той час він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з її донькою. Однак з 2017 року вони не підтримують стосунки, [PERSON] припинив проживати за даною адресою, витрат на сплату комунальних послуг не несе. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надав суду заяву, в якій відмовився від виклику свідків, про які сторона позивача заявляла раніше, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу слухати у їхню відсутність. Відповідач, який з урахуванням п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи судом, оскільки до суду повернувся конверт з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку, до суду не з`явився, відзив у встановлений строк суду не надав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до ордеру №1100, виданого Глуховецьким каолінкомбінатом від 15.03.1991, [PERSON] наданоправо на зайняття двохкімнатної квартири як наймачу її та членам її родини (а.с. 6). У довідці, виданій виконавчим комітетом Глухівецької селищної ради №229 від 06.03.2023, зазначено, що [PERSON] є головою домогосподарства за вказаною вище адресою, за якою зареєстровано 6 осіб, включаючи [PERSON] (а.с. 14) Згідно з актом, виданим Глухівецькою селищною радою від 02.03.2023, громадянин [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за місцем реєстрації не проживає. Під час обстеження факт непроживання також підтвердили троє сусідів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 13). Позивачу відмовлено у знятті з зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача, оскільки необхідна заява власника житла відповідно до п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №265 від 07.02.2022 (а.с. 21). Згідно з положеннями ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. При цьому суд враховує те, що відповідач до суду жодного разу не з`явився, відзиву не подав, повістки, які йому неодноразово направлялися за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] , повернуті у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. Отже, є підстави вважати, що відповідач не має тривалого зв`язку із спірною квартирою як з житлом в розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на те, що відповідач не проживає та не з`являється у квартирі понад п`ять років, не несе жодних витрат по її утриманню та добровільно не знімається з реєстрації, суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житлом.

Outcome: approved