Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

22 грудня 2017 року Квартирно-експлуатаційний відділ м.Хмельницький звернувсь до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з позовом до Старокостянтинівської міськради Хмельницького району та [PERSON] про визнання незаконним та скасування п.19 рішення 25 сесії Старокостянтинівської міськради №17 від 27.07.2012р. про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельної ділянки у власність [PERSON] , визнання недійсним Державного акту на право власності на землю серії ЯМ №682694, виданого [PERSON] кадастровий номер земельної ділянки 6810800000:01:010:0009, зобов`язання Старокостянтинівську міськраду Хмельницького району та [PERSON] відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення права. 30 січня 2018 року представник позивача звернувсь до суду з позовною заявою про збільшення позовних вимог та просив визнати незаконним та скасувати п.19 рішення 25 сесії Старокостянтинівської міськради №17 від 27.07.2012р. про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельної ділянки у власність [PERSON] , визнати недійсним Державний акт на право власності на землю серії ЯМ №682694, виданий [PERSON] кадастровий номер земельної ділянки 6810800000:01:010:0009, зобов`язати Старокостянтинівську міськраду Хмельницького району та [PERSON] відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення права, визнати право користування спірною земельною ділянкою за Квартирно-експлуатаційним відділом м.Хмельницький. В обґрунтування позову, з урахуванням збільшених позовних вимог, представник позивача посилались на те, що п.95 рішення 15 сесії Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №31 від 16 грудня 2011р. було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] площею 1000 м.кв. для будівництва індивідуального житлового будинку [PERSON] . Пунктом №19 рішенням 25 сесії Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №17 від 27 липня 2012 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення розташованої по [ADDRESS] земельної ділянки площею 900 м. кв. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та надано безкоштовно у власність [PERSON] , вказану земельну ділянку. Вищезазначена земельна ділянка, що надана у власність [PERSON] зареєстрована та на неї виготовлено Державний акт на право власності на землю серії ЯМ № 682694, кадастровий номер земельної ділянки 6810800000:01:010:0009. Земельна ділянка, яка передана у приватну власність [PERSON] входить до складу земель оборони загальною площею 408,0 га, що підтверджується Державним актом на право користування землею серії В №041671 від 1980 року, яка передана для державних потреб. Згідно акту, та плану розташування земель у ньому, відповідна земельна ділянка входить до складу земель, визначених цим Державним актом. Площа земель, які використовуються військовим містечком № [NUMBER] входить до Державного акту, який є зведеним на 408,0 га по 7 військовим містечкам у м. Старокостянтинів. Землі оборони, закріплені на праві оперативного управління за КЕВ м. Хмельницький і обліковуються у формах 403, 404, які ведуться на підставі наказу МО України «Про затвердження Інструкції з обліку військового майна Збройних Сил України» №440 від 17.08.2017р. У формі 404 відображено, що військове містечко № [NUMBER] Старокостянтинівського гарнізону охоплює земельну ділянку площею 122,4485 га. Ця площа земель оборони використовується в/ч [NUMBER] , [NUMBER] та КЕВ м.Хмельницький. Згідно витягу з форми 405А в/ч [NUMBER] використовується земельна ділянка площею 51,2150 га, яка входить до площі 122,4485 га. Земельна ділянка передана у власність [PERSON] входить до складу земель площею 51,2150 га, що вказує на незаконність передачі спірної земельної ділянки у приватну власність. Представник позивача вказує, що належність земельної ділянки площею 0,0900 га кадастровий номер 6810800000:01:010:0009 до земель оборони підтверджується: обліковими даними КЕВ м.Хмельницький; Державним актом на право користування землею серії В №041671 від 1980 року; матеріалами інвентаризації земель оборони 1993 року; матеріалами звірки облікових даних земель оборони Держкомзему (Держгеокадастру) та Міноборони (КЕВ м.Хмельницький) 2004 року. Передача спірної земельної ділянки у комунальну власність територіальної громади м.Старокостянтинів не здійснювалося, вилучення з користування Міністерства оборони також не було, а передача земель оборони у комунальну власність здійснюється виключно на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України за попередньою пропозицією Міністерства оборони України. Пунктами 2, 10 розділу 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсним. Крім цього, Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2005 №5-рп-2005р. встановлено, що правовстановлюючі документи на земельні ділянки є чинними, та такими що відповідають дійсності. Будь-яких рішень, наказів, директив про припинення права власності чи користування спірною земельною ділянкою, про відчуження спірної земельної ділянки, про відмову від зазначеної земельної ділянки ні Кабінетом Міністрів України, ні Міністром оборони не приймалося. Тому виходячи із усього вищевказаного, виникає спір з приводу незаконного прийняття рішень Старокостянтинівською міською радою Хмельницької області, що спричинило порушення права власності за державою Україна в особі Міністерства оборони України, а також порушено право користування для КЕВ м.Хмельницький спірною земельною ділянкою, яка перебуває у КЕВ м.Хмельницький на праві оперативного управління. 29 серпня 2019р. ухвалою суду зупинено провадження у справі у зв`язку з призначенням судової земельно-технічної експертизи за клопотанням представника позивача. 08 січня 2020р. ухвалою суду поновлено провадження у справі у зв`язку з не проведенням експертизи, оскільки за клопотанням експерта позивачем не було надано достатню матеріалів для виконання покладених на нього обов`язків. 03 березня 2020р. ухвалою суду зупинено провадження у справі у зв`язку з призначенням судової земельно-технічної експертизи за клопотанням представника позивача. 04 вересня 2020р. ухвалою суду поновлено провадження у справі у зв`язку з не проведенням експертизи, оскільки не здійснено оплату вартості експертизи та недостатністю матеріалів для виконання покладених на експерта обов`язків. 11 листопада 2020р. ухвалою суду зупинено провадження у справі у зв`язку з призначенням судової земельно-технічної експертизи за клопотанням представника позивача. 25 лютого 2022р. ухвалою суду поновлено провадження у справі у зв`язку з не проведенням експертизи, оскільки не здійснено оплату вартості експертизи. 12 травня 2022р. ухвалою суду зупинено провадження у справі у зв`язку з призначенням судової земельно-технічної експертизи за клопотанням представника позивача. 26 вересня 2022р. ухвалою суду поновлено провадження у справі у зв`язку з не проведенням експертизи через недостатність матеріалів для виконання покладених на експерта обов`язків. 05 грудня 2022р. ухвалою суду зупинено провадження у справі у зв`язку з призначенням судової земельно-технічної експертизи за клопотанням представника позивача. 19 січня 2023р. ухвалою суду поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для виконання покладених на експерта обов`язків. 13 лютого 2023р. ухвалою суду зупинено провадження у справі у зв`язку з призначенням судової земельно-технічної експертизи за клопотанням представника позивача. 15 травня 2023р. ухвалою суду поновлено провадження у справі у зв`язку з не проведенням експертизи, оскільки не здійснено оплату вартості експертизи та недостатністю матеріалів для виконання покладених на експерта обов`язків. 19 липня 2023р. ухвалою суду зупинено провадження у справі у зв`язку з призначенням судової земельно-технічної експертизи за клопотанням представника позивача. 17 серпня 2023р. ухвалою суду поновлено провадження у справі у зв`язку з клопотання експерта про здійснення оплати експертизи та надання додаткових матеріалів для виконання покладених на експерта обов`язків. 16 жовтня 2023р. ухвалою суду зупинено провадження у справі у зв`язку з призначенням судової земельно-технічної експертизи за клопотанням представника позивача. 30 листопада 2023р. ухвалою суду поновлено провадження у справі у зв`язку з не проведенням експертизи через недостатність матеріалів для виконання покладених на експерта обов`язків. В судовому засіданні представник позивача КЕВ м.Хмельницький - підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, з підстав, викладених у позові. Представник відповідача Старокостянтинівської міської ради в судове засідання не з`явивсь та звернувсь до суду з заявою про розгляд справи без його участі і заперечив проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явивсь, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив і від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи. Суд заслухавши представника позивача, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Так, ч.1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтями 13, 41 Конституції України передбачено, що від імені Українського народу права власника, зокрема, на землю здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Згідно з ч.1 ст.84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Особливості правового режиму земель оборони визначені ст.77 ЗК України, за частинами першою та другою якої землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю (ч.1 ст.83 ЗК України). Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі: а) передачі їм земель державної власності; б) відчуження земельних ділянок для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; в) прийняття спадщини; г) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; ґ) виникнення інших підстав, передбачених законом (ч.5 ст.83 ЗК України). Згідно з п.1 ч.1 ст.9 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень міською радою) до компетенції міських рад, зокрема, віднесено передачу земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому ст.ст.17 і 19 Кодексу. Відповідно до вимог ст.3 ЗК України, чинної на момент прийняття оскаржуваних рішень міською радою, - землею розпоряджаються Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Згідно з ч.1 та ч.4 ст.17 ЗК України, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України). Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч.3 ст.116 ЗК України). Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статті 126 ЗК України). В судовому засіданні встановлено, що згідно п.95 рішення №15 сесії Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №31 від 16 грудня 2011р. було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] площею 1000 м.кв. для будівництва індивідуального житлового будинку [PERSON] (т.1 а.с.7). Надалі п.19 рішення №25 сесії Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №17 від 27 липня 2012 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення розташованої по [ADDRESS] земельної ділянки площею 900 м. кв. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та надано безкоштовно у власність [PERSON] , вказану земельну ділянку, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (т.1 а.с.8). Згідно даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 14.09.2012р. зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0900га кадастровий номер 6810800000:01:010:0009 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою [ADDRESS] (т.1 а.с.12). Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та згідно з ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК України), допустимими (стаття 78 ЦПК України), достовірними (стаття 79 ЦПК України) та достатніми (стаття 80 ЦПК України), які б у своїй сукупності далиб змогу прийти до висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування і питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.80 ЦПК України). Натомість посилання представника позивача на ті обставини, що спірна земельна ділянка площею 0,0900 га кадастровий номер 6810800000:01:010:0009, що розташована в [ADDRESS] належить до державної власності і відноситься до земель оборони згідно державного акту на право постійного землекористування №041671 від 1980р. (т.1 а.с.13-15) користування Хмельницької КЕЧ району (на теперішній час КЕВ м.Хмельницького) суд не приймає до уваги, з наступних підстав. Так, у вищевказаному держакті відображено схематичний план Хмельницької КЕЧ військових містечок №1,2,3,8,9,10,6, розташованих у м.Старокостянтинові (т.1 а.с.13-15). Разом з тим, представником позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що земельна ділянка площею 0,0900 га кадастровий номер 6810800000:01:010:0009, що розташована в [ADDRESS] належить до державної власності, відноситься до земель оборони згідно державного акту на право постійного землекористування №041671 від 1980р. Так, щодо акту звірки та уточнення площ земельної ділянки МО України, що розташована в межах Старокостянтинівської міської ради від 16 грудня 2004 року з додатками (т.1 а.с.21-23); акту обстеження військового містечка № [NUMBER] , розташованого [ADDRESS] від 06.12.2016р. (т.1 а.с.140-151); скриншоту з викопіювання з публічної карти (т.1 а.с.192); витягу з публічної кадастрової карти (т.1 а.с.218); схеми розташування земель оборони військових містечок №№ [NUMBER] Старокостянтинівського гарнізону на території м.Старокостянтинова (т.1 а.с.219); схематичного плану накладки Державного акта на право користування серії Б №041671 на публічну кадастрову карту (т.1 а.с.200), то вказані данні зазначають лише площу земель та вказують на місце розташування земельних ділянок м.Старокостянтинів та населені пункти Старокостянинівського району, однак не містять даних, на підтвердження тих обставин, що спірна земельна ділянка площею 0,0900 га кадастровий номер 6810800000:01:010:0009, що розташована в [ADDRESS] перебуває у користуванні МО України, а тому суд не приймає їх до уваги як належні та допустимі докази. Пунктами третім та четвертим частини п`ятої ст.12 ЦПК України встановлено, що суд роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Так, за клопотання представника позивача шість разів ухвалами суду від 29 серпня 2019р., 03 березня 2020р., 11 листопада 2020р., 12 травня 2022р., 05 грудня 2022р., 19 липня 2023р., призначалась судова земельно-технічна експертиза для вирішення питань: -чи накладається земельна ділянка, що належить [PERSON] на праві власності з кадастровим номером 6810800000:01:010:0009 площею 0,09 га та посвідчена Державним актом на право власності серія ЯМ №682994 на земельну ділянку площею 408,0 га що була відведена Хмельницькій КЕЧ, яка посвідчена Державним Актом на право постійного користування землею серія Б №041671 від 1980 року та вказати площу і конфігурацію розміщення земельних ділянок ? Разом з тим, через недостатність матеріалів для виконання покладених на експерта обов`язків, а також не здійснення оплати за проведення експертизи позивачем, експертом не було проведено, вищевказану судову земельно-технічну експертизу. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачами ні до позовної заяви ні в судовому засіданні не надано доказів та не доведено в судовому засіданні ті обставини, що п.19 25 сесії Старокостянтинівської міськради №17 від 27.07.2012р. про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельної ділянки у власність [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню; не доведено підстави для визнання недійсним Державного акту на право власності на землю серії ЯМ №682694, виданого [PERSON] кадастровий номер земельної ділянки 6810800000:01:010:0009. А отже відсутні і підстави для зобов`язання Старокостянтинівської міськради Хмельницького району та [PERSON] відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення права, визнання права користування спірною земельною ділянкою за Квартирно-експлуатаційним відділом м.Хмельницький. Разом з тим, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом та відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають оскільки є безпідставними та не доведені у суді. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed