Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. У жовтні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому прохає суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини сторін - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно; аліменти на утримання позивача, як дружини відповідача в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку; визначити місце проживання малолітньої дитини разом з позивачем за адресою [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу та судовий збір. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, щоміж сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку щодо утримання малолітньої дитини. Витрати, пов`язані з утриманням та забезпеченням нормальних умов для розвитку дитини є значними і вона неспроможна самотужки забезпечувати її матеріальні потреби, оскільки немає заробітку з огляду на необхідність догляду за сином до трьохрічного віку, не має можливості самостійно забезпечити потреби дитини. Вказує, що оскільки дитина проживає разом з нею, вона опікується інтересами і потребами дитини, займається її вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини, а тому вважає, що саме проживання дитини з нею відповідає інтересам дитини, вона не буде чинити перешкод батьку у спілкуванні з сином та отримання його піклування. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідачем подано відзив в якому позов визнає частково. Зокрема, визнає частку стягнення аліментів на утримання дитини та позивача до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Не заперечує тієї обставини, щоб малолітній син, проживав разом з позивачем за її адресою. Що стосується витрат на правничу допомогу визнає в розмірі 1000 грн. Рух справи в суді. Позовну заяву подано до суду 13 жовтня 2023. Ухвалою судді від 16 жовтня 2023 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 24 жовтня 2023 позивачем недоліки усунуті. Ухвалою судді від 30.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання. Одночасно відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 17.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляд по суті. Позиція учасників судового розгляду. Позивач та її представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують і прохають задовольнити. Крім цього, просить стягнути з відповідача на користь позивача правничу допомогу в сумі 10500 грн. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (ч.2 ст.247 ЦПК). Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.02.2022 року, сторони зареєстрували шлюб 14.05.2022 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.06.2023 року сторони у справі є батьками - [PERSON] , [INFO] . 16 січня 2024 року комісія в складі начальника ССД [PERSON],заступника начальника ССД [PERSON], директором МЦММ [PERSON] , провели обстеження житлово - побутових умов проживання дитини [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , про що склали відповідний акт, в якому зазначили, що разом з позивачем [PERSON] проживає її син [PERSON] , [INFO] . У цьому жилому приміщенні є всі належні умови для навчання, виховання та розвитку сина [PERSON] . Згідно копії договору оренди у приватної особи від 01.01.2023, відповідач [PERSON] орендує житло за адресою [ADDRESS] та сплачує за оренду його в розмірі 325 доларів США. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, незалежно від того чи перебувають вони в шлюбі. За загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема по сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними. Однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст.181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Згідно ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 січня 2024 року становить 2563 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2023 року - 3196 гривень. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку не заборонено законом та буде відповідатиме якнайкращому інтересу дітей. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У ході судового розгляду встановлено, що відповідач є працездатного віку, офіційно працює, має сталий та регулярний дохід, інших утриманців немає, а також враховуючи вік дитини, стан її здоров`я, матеріальне становище, реалії сьогодення, вартість продуктів харчування, визначений розмір аліментів в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) на дитину щомісячно, на переконання суду, буде об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. Твердження відповідача про те, що він орендує житло по місцю роботи в м.Львів, не звільняє його від обов`язку щодо утримання дитини на належному рівні. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів. При вирішенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача, як дружини, з якою проживає дитина, суд керується наступним. Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного (ч. 1 ст. 75 СК України). Відповідно до ч. 2, ч.4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина має і в разі розірвання шлюбу. Виходячи з положень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність доходу. Позивач при визначенні розміру аліментів на її утримання зазначає про те, що не має доходів, постійно зайнята доглядом дитини, сторонньої підтримки не отримує. Оцінюючи середній рівень життя, розмір гарантованої державою соціальної допомоги для жінки, яка здійснює догляд за дитиною до трьох років, суд вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів в розмірі 1/4 частки від усіх видів відповідача заробітку (доходу) щомісячно на дитину щомісячно є співмірний з метою їх призначення. Відповідач не довів суду належними та допустимими доказами відсутність можливості за станом здоров`я чи з інших причин надавати матеріальну допомогу [PERSON] , з якою проживає їх малолітній син. Відтак, з урахуванням наведеного позов підлягає до повного задоволення. Відповідно до ст.79, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід присудити від дня пред`явлення позову, а саме з 13 жовтня 2023 року. В силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Що стосується вимоги при вирішенні позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, суд керується наступним. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з частиною 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (стаття 160 СК України). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 161 СК України). Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Таким чином, при вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 26 травня 2021 року у справі № 309/1760/16-ц. Судом встановлено, що позивач не чинить відповідачу будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні із сином, а також участі у його вихованні. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Суд у даній справі бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, соціальні зв`язки дитини, зібрані докази щодо створених для дитини умов проживання, вважає, що з огляду на встановлені обставини, для першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, саме визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме її інтересам. Щодо розподілу судових витрат. За змістом статей ст.133, ст.137ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До вказаної заяви про стягнення судових витрат представник позивача додав договір про надання правничої допомоги від 02.10.2023 року, Акт про прийняття-передачу наданих послуг від 03.10.2023 року, квитанцію про сплату [PERSON] від 05.10.2023 на рахунок ФОП [PERSON] 6500 грн. за правничу допомогу, платіжною інструкцією від 25.01.2024 про сплату [PERSON] на рахунок [PERSON] 4000 грн. за правничу допомогу. Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст.137ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем заперечується сума витрат на правничу допомогу, зазначена представником позивача через її не співмірність з наданням послуг. Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги клопотання представника позивача, зміст заяв та клопотань представника позивача по суті, складність справи, витрачений час представником позивача с на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, а тому суд виходить з конкретних обставин справи, вважає що визначений розмір оплати є завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved