Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернувся до суду із заявою, відповідно до якої прохає суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності [PERSON] диплом серія [NUMBER] виданого 30.06.1993 Полтавським інженерно-будівельним інститутом та архівної довідки № 152 від 03.10.2023 виданої Національним університетом «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка». Заява обґрунтована тим, що [PERSON] після закінчення середньої школи вступив до Полтавського інженерно-будівельного інституту (нині Національний університет «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка») на факультет промислове та цивільне будівництва, успішно його закінчив у 1993 році та отримав повну вищу освіту. Після закінчення інституту працював за спеціальністю. 04.01.2023 заявник звернувся до відділу обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Полтавській області, з метою оформлення та призначення пенсії по інвалідності. У процесі оформлення пенсії ГУ ПФУ в Полтавській області було встановлено, що період навчання в Полтавському інженерно-будівельному інституті неможливо зарахувати до загального страхового стажу, так як прізвище у дипломі та архівній довідці № 152 від 03.10.2023 не відповідає паспортним даним. Так у дипломі була допущена помилка у прізвищі заявника, де вказано « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] », така ж помилка міститься і в архівній довідці. Зазначає, що встановлення факту належності заявнику диплому серії [NUMBER] , виданим 30.06.1993 та архівної довідки № 152 від 03.10.2023 необхідно для зарахування ГУ ПФУ в Полтавській області до загального страхового періоду його навчання у Полтавському інженерно-будівельному інституті та нарахування пенсії з урахування вказаного періоду. Таким чином встановлення даного факту є необхідним для захисту його права на отримання пенсії згідно реально відпрацювання ним трудового стражу. Ухвалою судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.01.2024 відкрито провадження у цивільній справі окремого провадження та призначено судове засідання. В судовому засіданні заявник [PERSON] просив суд заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа задовольнити в повному обсязі. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслали заяви, відповідно до змісту якої не заперечує проти встановлення факту належності правовстановлюючих документів, просять розгляд справи провести без їх участі. Суд дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом досліджено в судовому засідання свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 05.05.1970, [PERSON] народився [INFO] в м. Кобеляки Полтавської області. Згідно паспорта серії [NUMBER] , видане Автозаводським РВ Кременчуцького УМВС України в Полтавській області від 16.02.1996, [PERSON] народився [INFO] в м. Кобеляки Полтавської області. Заявник [PERSON] в 1987 році закінчив повний курс Кобеляцької середньої ЗОШ № 2, що підтверджується атестатом про середню освіту серії [NUMBER] від 26.06.1987. Відповідно до копії диплому [NUMBER] (реєстраційний № 105) від 30.06.1993 [PERSON] закінчив Полтавський інженерно-будівельний інститут за спеціальністю «Промислова та цивільне будівництво», Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 15.06.1993 йому присвоєно кваліфікацію спеціалісті інженера-будівельника. Як вбачається із архівної довідки № 152 від 03.10.2023 (вих. № 46-10/2255), виданої проректором з науково-педагогічної та навчальної роботи Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» [PERSON] та завідувача архіву Людмили Малиш, [PERSON] був зарахований студентом першого курсу факультету промислового і цивільного будівництва Полтавського інженерно-будівельного інституту, нині Національний університет «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» з 01.09.1987 року наказом від 26.08.1987 № 24-05 за спеціальністю «Промислову і цивільне будівництво» денної форми навчання. Закінчив навчання 30.06.1993 наказом від 30.06.1993 № 45-05 присвоєно кваліфікацію інженера-будівельника. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 7\~ст.\~19\~ЦПК України\~визначено,\~що окреме\~провадження призначене\~для розгляду\~справ про\~підтвердження наявності\~або відсутності\~юридичних фактів,\~що мають\~значення для\~охорони прав\~та інтересів\~особи або\~створення умов\~для здійснення\~нею особистих\~немайнових чи\~майнових прав\~або підтвердження\~наявності чи\~відсутності неоспорюваних\~прав. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`я, по батькові прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у цивільній справі № 537/323/24 доказів, з`ясування фактичних обставин, на які заявниця посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, відповідно до вимог ст. 294 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] , адже судом дійсно встановлено, що [PERSON] дійсно належить диплом серія [NUMBER] виданого 30.06.1993 Полтавським інженерно-будівельним інститутом та архівна довідка № 152 від 03.10.2023 виданої Національним університетом «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка». На підставі викладеного,

Outcome: approved