Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суд з позовом про визнання права власності на квартиру. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.07.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №26/07/18. Відповідно до умов Договору позикодавець передає у власність позичальнику кошти у розмірі 650000,00грн, а позичальник зобов`язується повернути поворотну фінансову допомогу у строк до 03.02.2023. Також Договором встановлено, що у разі неповернення позичальником поворотної фінансової допомоги позикодавцю в строк, встановлений Договором, квартира, що належить на праві власності позичальнику, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , переходить у право власності позикодавцю в рахунок погашення заборгованості за цим Договором. [PERSON] свої зобов`язання за Договором виконала в повному обсязі, надавши відповідачці кошти у розмірі 650000,00грн. Однак в супереч умов договору позичальник не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, та не повернула кошти в обумовлений строк. На підставі наведеного позивач просить визнати право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 26/07/18 від 26.07.2018. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 10.05.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судове засідання, призначене на 25.01.2023 не з`явилась. До суду від представника позивачки, адвоката Томчука М.В. надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача за наявними матеріалами у справи. Відповідача [PERSON] в судове засідання, призначене на 25.01.2023 не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу, зазначену в позовній заяві. Крім того, відповідачка [PERSON] про розгляд справи повідомлялась шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова Влада України». Причини неявки суду не повідомлено. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Між [PERSON] та [PERSON] 26.07.2018 було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №26/07/18. Відповідно до умов Договору позикодавець передає у власність позичальнику кошти, а позичальник зобов`язується повернути поворотну фінансову допомогу у визначений цим Договором строк. Згідно із п. 2.1., 2.2. Договору розмір поворотної фінансової допомоги становить 650000,00грн, за цим Договором проценти не нараховуються та не сплачуються. Строк повернення поворотної фінансової допомоги розпочинається з 01.09.2020. Після закінчення строку позичальник зобов`язується повернути позикодавцю поворотну фінансову допомогу до 03.02.2023. Поворотна фінансова допомога повертається позикодавцеві, протягом встановленого строку Договором (п. 4.1., 5.1., 5.2. Договору). Пунктом п. 5.3. Договору визначено, що сторони домовились, що у разі неповернення позичальником поворотної фінансової допомоги позикодавцю в строк, встановлений п. 5.1. Договору, квартира, що належить на праві власності позичальнику, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , переходить у право власності позикодавцю в рахунок погашення заборгованості за цим Договором. Відповідно до Договору дарування квартири від 02.11.2004, відповідачка [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за № 1-3975. Згідно із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 347642117 від 22.09.2023, [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Звіту про оцінку майна від 06.12.2023, вартість майна, а саме: двокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 28.90кв.м, станом на 26.07.2018 становила 665672,50грн, а станом на 06.12.2023 становить 1200000,00грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до підпункту 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Порівняння диспозицій наведених норм права дає підстави стверджувати про наявність спільних ознак правових відносин та, відповідно, несуперечливе правове регулювання. Отже, договір поворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики, а тому під час вирішення спору потрібно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 27 березня 2023 року, по справі справа № 357/1771/21, провадження № 61-11829св22. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 грудня 2017 року № 6-996 цс 17. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 (на яку послався суд апеляційної інстанції), від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі №628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі №758/2418/17 (провадження № 61-9694св20). Судом установлено, що [PERSON] отримала від [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 650000,00грн, що підтверджується Договором про надання поворотної фінансової допомоги №26/07/18. Однак відповідачка [PERSON] у свою чергу порушила умови договору позики, а саме не повернула позивачу кошти у визначений Договором строк. Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). За змістом ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що станом на момент подачі позову до суду, відповідачка не повернула позивачу заборгованість за Договором про надання поворотної фінансової допомоги в розмірі 650000,00грн. Відповідно до умов Договору, сторонами погоджено, що у разі неповернення позичальником поворотної фінансової допомоги позикодавцю в строк, встановлений Договором, а саме до 03.02.2023, квартира, що належить на праві власності позичальнику, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , переходить у право власності позикодавцю в рахунок погашення заборгованості за цим Договором. Доказів, які б спростовували не виконання зобов`язання за Договором, боржником не надано. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Враховуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала, позивач, у відповідності до Договору, має право в рахунок погашення заборгованості за Договором, визнати за собою право власності на квартиру, яка належить боржнику, тому суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, що дає підстави для задоволення в повному обсязі. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 6630,00грн, відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved