Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

05.10.2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", в якій просила визнати виконавчий напис, вчинений 25.03.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за № 4854, таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що спірний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням ЦК України, ЗУ "Про нотаріат" та порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Так, нотаріусом не встановлено факту того, що стягувана заборгованість є безспірною. Письмової вимоги про усунення порушень їй не надсилалося. Крім цього з 22.02.2017 року чинним законодавством України не передбачено можливості вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості, яка випливає із кредитних правовідносин. За таких обставин виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. 06.10.2023 року судом відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 06.10.2023 року за заявою позивача судом забезпечено позов та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, що вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем 25.03.2021 року та зареєстрований в реєстрі за №4854, у виконавчому провадженні [NUMBER], відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким Павлом Вікторовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 513605,26 грн. 06.11.2023 року за клопотанням позивача судом зобов`язано приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича надати суду до 09.01.2024 року документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис 25.03.2021 року, зареєстрований в реєстрі № 4854; закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася, заявила письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача до суду повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений вчасно, про причини неможливості прибути до суду не повідомив, відзиву на позов та клопотань не подав. Треті особа в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, пояснень до суду не надходило. 30.01.2024 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши позовну заяву, з`ясувавши обставини, на які позивач у справі посилаються як на підставу своїх вимог, дослідивши докази якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що 25 березня 2021 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4854, про стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за Кредитним договором № 011/1842/86112 від 01.08.2012 року в розмірі 512105,26 грн за період з 26.06.2019 року по 16.03.2012 року, а також за вчинення виконавчого напису - 1500,00 грн/а.с.15/. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. 28.05.2021 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] щодо виконання вказаного виконавчого напису № 4854, виданого 25.03.2021 року /а.с.13/. У порядку примусового виконання приватним виконавцем відносно позивача [PERSON] прийнято постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 28.05.2021 року, про арешт коштів боржника від 17.06.2021 року та від 07.07.2023 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадженя від 07.05.2023 року/а.с.16,17,18,19/. Вирішуючи справу по суті, суд аналізує наступні норми права. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису з урахуванням змісту Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року) ? «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Однак, з огляду на наявні у справі докази, судом не встановлено ту обставину, що боржник належним чином повідомлений про порушення ним зобов"язань перед стягувачем за кредитним договором та про зобов`язання погасити заборгованість у тому розмірі, який заявлений стягувачем. Також, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів отримання боржником такої вимоги. Встановлені судом обставини свідчать, що серед документів, наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. За таких обставинслідує, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості позивача. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів, стверджувати протилежне підстави відсутні, а тому зазначений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання судових витрат, встановлено наступне. Згідно до вимог ст. 141 КПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1073,60 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 536,80 грн. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved