Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, просить стягнути заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.04.2017 по 01.04.2019 в сумі 20012 грн. 65 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] та відповідно є споживачами послуг з централізованого опалення та послуг з постачання гарячої води, у зв`язку з чим в силу вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЖК України, зобов`язані оплачувати надані послуги, однак такий належним чином не виконують, внаслідок чого допустили утворення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.04.2017 по 01.04.2019 в розмірі 20012 грн. 65 коп. ЛМКП «Львівтеплоенерго» зверталося із заявами про видачу судових наказів, однак видані судові накази в подальшому були скасовані, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із позовною заявою, яку просить задовольнити. Ухвалою від 04.10.2022 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначити судове засідання для розгляду справи по суті 02.11.2022, яке неодноразово відкладалося, востаннє на 08.02.2024. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених у позовній заяві та відповідях на відзиви, і з урахуванням додаткових пояснень просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених у заяві про застосування позовної давності (т.1 а.с.46), відзиві (т.1 а.с.50-54), а також запереченнях (т.1 а.с.121-125). Вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, який сплив у квітні 2022 року, оскільки звернувся із позовною заявою лише у червні 2022 року. Крім цього, оскільки у квартирі [ADDRESS] [PERSON] з 2012 року фактично не проживав, а в той час там проживали відповідачі [PERSON] та [PERSON] , що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили (справа №463/6088/17, №463/5091/18, №463/9031/19), вважає, що заборгованість підлягає стягненню саме з останніх. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог до неї та відповідача [PERSON] заперечила з підстав, викладених у відзиві (т.1 а.с.144). Зазначила, що на підставі рішення суду, яким відмовлено у задоволенні її позовних вимог про визнання права на проживання у квартирі, відповідач фактично 31.08.2017 втратила право користування квартирою [ADDRESS] та з січня 2018 року фактично припинила своє проживання у ній, а тому готова погасити заборгованість лише за період до вказаної дати, так як в подальшому послугами позивача не користувалася. Крім цього, згідно з договором купівлі-продажу квартири відповідач [PERSON] зобов`язався погасити заборгованість за житлово-комунальні послуги до 27.05.2019, а тому заборгованість підлягає стягненню саме з нього. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] заперечив з підстав, викладених у поясненнях відповідача (т.1 а.с.167-168) та додаткових поясненнях представника (т.2 а.с.50-51), які є аналогічними доводам відповідача [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. У відповідності до вимог п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому, згідно з п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з ч.1 ст.10 Закону «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 03.11.2015 був зареєстрований та до 27.03.2019 був власником, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 25.07.2015 до грудня 2022 року були зареєстровані у квартирі [ADDRESS] . При цьому, з долучених сторонами до матеріалів справи документів, а також наданих відповідачами пояснень, судом встановлено, що у спірний період усі відповідачі в той чи інший час фактично у вказаній квартирі проживали. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.03.2019 квартира [ADDRESS] відчужена відповідачем [PERSON] [PERSON] (т.1 а.с.13-14). При цьому, відповідно до п.16 договору відповідач [PERSON] зобов`язався провести всі розрахунки по оплаті комунальних послуг та інших платежів до 27.05.2019. З урахуванням наведеного суд вважає, що позивачем правомірно заявлено вимогу про солідарне стягнення заборгованості за період з 01.04.2017 по 01.04.2019 саме з усіх відповідачів. З представленого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.04.2017 по 01.04.2019 становить 20012 грн. 65 коп. Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач [PERSON] , проживаючи та будучи власником майна, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживаючи у вищевказаній квартирі, були і споживачами послуг з централізованого опалення, зобов`язані оплачувати такі, однак вказаного обов`язку належним чином не виконували, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача [PERSON] про застосування позовної давності, виходячи з наступного. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 тривав до 30.06.2023 року. Законом України від 30.03.2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Відповідно до розрахунку заборгованості, яка стягується цим рішенням, перший платіж слід було здійснити за квітень 2017 року у травні 2017 року, відповідно строк позовної давності для цього платежу мав би завершитись в травні 2020 року, проте, з урахуванням запровадженого в Україні карантину з 12.03.2020 року цей строк продовжився на строк дії карантину, який закінчився 30.06.2023. Для всіх наступних платежів, які необхідно було здійснити після травня 2020 року строк позовної давності також є продовженим. Таким чином, оскільки позовна заява скерована до суду засобами поштового зв`язку 30.05.2022 року, ні за окремими платежами, ні в загальному строк позовної заяви позивачем не пропущений, що виключає можливість задоволення заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Не беруться судом до уваги і посилання відповідачів на те, що у квартирі [ADDRESS] вони у період з 01.04.2017 по 01.04.2019 не проживали, оскільки представлені на підтвердження таких обставин документи суперечать одні одним і стосуються інших періодів та свідчать лише про тривалі неприязні відносити та спори між відповідачем [PERSON] і відповідачами [PERSON] та [PERSON] . З урахуванням наведеного, оскільки позивач довів існування заборгованості за надані ним послуги з централізованого опалення, розмір такої відповідачі не заперечують, а належними і допустимими доказами не довели обставини, на які вони посилаються у своїх запереченнях, суд вважає, що позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості підлягають до задоволення. Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені (а.с.41) судові витрати, що становлять 2481 грн. судового збору по 827 грн. з кожного.

Outcome: approved