Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу та пені за угодою позики. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на за угодою позики, укладеною ним з [PERSON] 26.04.2021 року він передав їй позичково 10400 грн, які вона зобовязалась повернути до 26.07.2001 року. При невчасному поверненні боргу [PERSON] зобовязалась проводити оплату за користування чужими коштами згідно до ст. 536 ЦК України 5% запозиченої суми за кожну прострочену добу. На підтвердження укладення договору позики [PERSON] передала йому власноручно виконану боргову розписку. До цього часу борг не повернутий. [PERSON] уникає телефонних розмов, зустрічей, тощо. Передача грошей відбулась 26.04.2021 року. Отже [PERSON] слід примусово стягнути 10400 грн. В договорі позики з [PERSON] визначена оплата процентів 5% від запозиченої суми на добу. 5% від запозиченої суми становить 520 грн ( 10400 х 5:100) На час предявлення позову понаднормативний строк користування його коштами у [PERSON] становить 718 діб. Отже, розмір сплати процентів за користування чужими коштами становить 373360 грн ( 718 х 520 грн) Крім того, до [PERSON] мають бути застосовані засоби віплвідальності які визначені ст. 625 ЦК України. Однак зазначений Закон звільняє боржників від відповідальності, починаючи з 24.02.2022 року у звязку з воєнним станом. Однак такі санкції мають бути застосовані з 26.07.2021 до 24.02.2022 року тобто за 213 днів. 3% річних становлять 182 грн ( 10400:365 х 213 х 3) індекс інфляції за серпенб 2021 січень 2022 року становить 4,8 % з суми боргу 10400 грн таким відсоток становить 499 грн.Крім того, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобовязання, сплату неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Він є людиною похилого віку, пенсіонер. Кошти, які вибули з його володіння, йому потрібні для забезпечення життєдіяльності, лікування, тощо. Існує загроза взагалі їх неповернення. Він переживає та страждає всі ці місяці. Його свідомість звужується лише до цієї проблеми, спрямована на її вирішення. Він перебуває у психологічній напрузі та принижений таким ставленням до нього [PERSON] . Як він оцінює, моральна сатисфакція має бути не нижче 10\~000 грн та стягнення послуги адвоката. Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 11.07.2023\~року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 23.01.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду Позивач в судове засідання не з`явився, проте від нього до суду надійшла заява, в якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать почтові повідомлення, за зареєстрованим місцем проживання відповідно до вимог ч. 7\~ст. 128 ЦПК України, та оголошення, від неї також не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, нею не поданий відзив. Суд вважає, що відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача [PERSON] . і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17 липня\~1997\~р.) «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку». Верховний Суд України у листі від 25 січня\~2006\~року № 1-5/45 зазначає, що «критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає в разі нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при переданні або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів для дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів». Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Суд приходить до висновку, що відповідач, який не перебуває у судові засідання без поважних причин, зловживає своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи. Під зловживанням правом розуміють особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у соціально шкідливих вчинках суб`єкта права, у використанні недозволених конкретних форм у межах дозволеного законом загального типу поведінки, що суперечить цільовому призначенню права. Суд, дослідивши надані йому письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступного. Ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч.3 ст.12 ЦПК України, передбачено що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1.ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.95 ЦПК України передбачено, що письмові докази є документи, які містять дані для правильного вирішення справи. Стаття 81.\~ЦПК\~України\~передбачено,\~що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З дослідженого судом змісту розписки судом встановлено, що вона містить відомості про те, що « 26.04.2021 року [PERSON] , проживаю в [ADDRESS] в машкаю в Христинівці, позичила в [PERSON] , [ADDRESS] , гроші в сумі 10 тисяч 400 грн. Зобовязуюсь повернути до 26.07.20. У випадку неповернення в строк за користування грішми згідно статті 536 ЦК України сплачувати 5 процентів від позиченої суми за кожну прострочену добу. Гроші отримала від [PERSON] , 26.04.2021 р. «підпис». Таким чином, з досліджених матеріалів справи судом встановлена достовірність документа (розписки), на підставі яких доказується факт укладення договору позики, його умов, дійсності його змісту та фактичне отримання відповідачем позичених грошових коштів, у вказаній вище сумі. Враховуючи те, що судом встановлений факт отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 10400 грн. та наявність між сторонами правовідносин за договором позики, підстави для визнання недійсною розписки відсутні. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Дана правова позиція відображена у постанові ВСУ у справі за № 6-487цс17. Дослідженою борговою розпискою від 26.04.2021 року судом встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) [PERSON] передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник [PERSON] зобов`язується повернути позикодавцеві, таку ж суму грошових коштів (суму позики), а у разі прострочення виконання зобов`язання сторони передбачили відповідальність в розмірі 5% від простроченої суми за кожен день прострочення. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів встановив, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошей. Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня\~2012\~року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що положення частини третьої\~статті 551 ЦК України\~про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054,1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої\~статті 551\~ЦК\~України, можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Відповідач в суді даним правом не скористався і дана обставина не може бути врахована судом при винесенні рішення. За таких обставин позов підлягає до задоволення. Окрім того, позивачем ставиться питання про стягнення із відповідача на його користь судових витрат, а саме, судовий збір та послуги адвоката. Згідно з ч.ч.1, 3ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, 2ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача, тому вимоги стосовно стягнення сплаченого судового збору, які підтверджується квитанціями про його оплату, підлягають задоволенню. Згідно ч. ч. 3, 8ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та доведеним. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 4240 грн. за подання позову до суду, про що свідчать дані фіскального чеку від 28.04.2023 року та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2589 гривень (підготування позовної заяви), що підтверджено відповідними документами, наявними в матеріалах справи. Позивач також стверджує, що протиправними діями відповідача щодо не повернення йому позики час за період з 26.04.2021року йому було завдано моральну шкоду, яка виразилася стражданнях та психологічній напрузі. Положеннями\~статті 56 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно\~статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до\~статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені\~статтею 1167 ЦК України, відповідно до положень якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Водночас моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодовувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної школи не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Заслухавши пояснення позивача, щодо обґрунтування моральної шкоди , суд дійшов висновку, що позивач, надаючи позику у значному розмірі розумів наслідки, які можуть настати для нього у разі невиконання договірних зобов`язань, законодавець визначив цілий ряд наслідків для боржника у випадку невиконання ним своїх грошових зобов`язань як компенсації позивачу втрат, пов`язаних з несвоєчасним виконанням зобов`язань боржниками. В цій частині суд визнає вимоги необґрунтованими та не доведеними. Згідно розписки від 26.04.2021 року вбачається, що позивач [PERSON] передав кошти [PERSON] в розмірі 10400 грн. та у разі прострочки та не виплаті передбачено 5% від позиченої суми за кожну прострочену добу. Тобто позивачем було передбачено компенсацію за неповернення коштів, та мав усвідомлення того, що кошти можуть бути не повернуті вчасно. Суд враховує, що у межах даної справи не було встановлено протиправності дій відповідача, а напроти договором позики між сторонами встановлено відповідальність за порушення умов договору позики. Обставини, на які покликається позивач, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до справи. Згідно із загальним принципом цивільного судочинства кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.77 ЦПК України\~визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 2\~ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи приписи частин першої-третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України, відповідно до яких, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та, враховуючи, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. А тому, враховуючи вищевикладене, суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які посилалися позивач, як на підставу своїх вимог, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин,\~ беручи до уваги, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав з боку відповідача, а саме факту завдання йому моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , до [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача богу в розмірі 373942 грн, та в рахунок відшкодування понесених судових витрат суму судового збору в розмірі 4250 гривень, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2589 гривень, в частині стягнення моральної шкоди - відмовити.

Outcome: partial