Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача суму позики у розмірі 325 411,11 гривень 11 копійок. В обґрунтування позову вказано, що у червні 2017 року позивач [PERSON] надала відповідачеві [PERSON] у борг грошові кошти в іноземній валюті 10 000, 00 доларів США, що на день отримання позики становило у еквіваленті в національній валюті України 260 900 гривень, 00 копійок. Відповідачем на підтвердження фактичності отримання коштів від позивача складено та написано розписку від 30.06.2017 року. Згідно домовленостей сторін позика є безпроцентною, а строк повернення позики визначено до 15.08.2017 року. Відповідач [PERSON] позов не визнає позов в повному обсязі та заперечує проти задоволення позовних вимог. 11 жовтня 2019 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, для розгляду у загальному позовному провадженні. 26 травня 2023року ухвалою судді у справі закрито підготовче провадження у справі і призначено до розгляду по суті. 28 квітня 2021 року представник позивача подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника сторони, позов підтримує у повному обсязі і просить задовольнити. 28 квітня 2021 року Святошинським районним судом м.Києва постановлено заочне рішення згідно якого повністю задоволено позовну заяву [PERSON] 16.06.2021 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява представника відповідач [PERSON] - [PERSON] про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду, посилаючись на те, що відповідачка не була повідомлена належним чином про час та місце слухання справи, оскільки жодного виклику не отримувала, заочне рішення отримала лише 01.06.2021 року, у зв`язку з чим представник відповідачки просила заяву задовольнити та переглянути заочне рішення. Ухвалою суду від 28.09.2021 року скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28.04.2021 року та призначено справу до підготовчого засідання. В підготовчому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заявив клопотання про проведення по справі почеркознавчої експертизи. Представник позивача - адвокат Гера Р.Ю. в підготовчому засіданні заперечувала проти проведення експертизи. 06.10.2022року ухвалою суду призначено судово-почеркознавчу експертизу. 09.11.2022 року надійшов лист від державного науково-дослідного інституту судових експертиз не можливість проведення експертизи. 21.02.2023 року по справі було поновлено провадження. 12.06.2023 року представник відповідача [PERSON] повторно заявив клопотання про проведення по справі почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 12.06.2023 року справу було повторно направлено на експертизу. 23.11.2023 року надійшов висновок експерта №20190/23-32. 24.11.2024 року по справі було поновлено провадження. 25.01.2024 року ні позивач, ні його представник адвокат Гера Р.Ю. в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені судом належним чином, що підтверджується власноручним підписом адвоката Гери Р.Ю. про ознайомлення з матеріалами справи 24.01.2024 року. Представник відповідача адвокат Шемчук Дмитро Віталійович в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У червні 2017 року позивач [PERSON] надала відповідачеві [PERSON] у борг грошові кошти в іноземній валюті 10 000, 00 доларів США, що на день отримання позики становило у еквіваленті в національній валюті України 260 900 гривень, 00 копійок. Відповідачем на підтвердження фактичності отримання коштів від позивача складено та написано Розписку від 30.06.2017 року. Згідно домовленостей сторін позика є безпроцентною, а строк повернення позики визначено до 15.08.2017 року. Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до частини першої ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За частиною першою статті 534 Цивільного кодексу України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Як встановлено із змісту розписки від 30 червня 2017 року позика є безпроцентною. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 545 Цивільного кодексу України передбачено, що саме наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до частини першої статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з частинами першою, четвертою статті 545 Цивільного кодексу України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Частинами першою, другою статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа № 464/3790/16-ц; провадження № 14-465цс18 та постановах Верховного Суду: від 19 липня 2021 року у справі № 522/31737/13, провадження № 61-17289св20; 18 липня 2018 року справа № 143/280/17, провадження № 61-33033св18; 08 липня 2019 року справа № 524/4946/16-ц; провадження № 61-20376св18. Разом з тим, Згідно висновку експерта Київського науоково дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 759/18295/19 від 17.11.2023 року № 20180/23-32 встановлено: Підпис від імені [PERSON] , який розміщений зліва від рукописного запису «/ [PERSON] /» у Розписці від 30.06.2017, виконаний не [PERSON] . Рукописний текст, який починається словами «Розписка…..» та закінчується словами «…/ [PERSON] /» у Розписці від 30.06.2017, виконаний однією особо. Підпис від імені [PERSON] , який розміщений зліва від рукописного запису «/ [PERSON] /» у Розписці від 30.06.2017, виконаний піж дією збиваючих факторів штучного характеру. Будь які діагностичні ознаки у досліджуваному тексті який починається словами «Розписка…» та закінчується словами «…. [PERSON] /» у Розписці від 30.06.2017, відсутні. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed