Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом, по якому просить суд: позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] ; встановити опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та призначити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення до досягнення дитиною повноліття, а саме: до [INFO] ;стягнути з [PERSON] на користь дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення до досягнення дитиною повноліття, а саме: до [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що батьками дитини є відповідачі, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, байдужі до виховання дитини, не приймають ніякої участі в її житті. З 17 січня 2022 року [PERSON] знаходиться у пришкільному інтернаті Одеського приватного навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад - спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів «Хабад»», батьки увесь цей час дитиною не цікавились. Ухвалою суду від 19 червня 2023 року провадження по справі відкрито та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 23 січня 2024 року від Приморської районної адміністрації як органу опіки та піклування Одеської міської ради до суду надійшов Висновок органу опіки та піклування від 17.01.2024. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце а час розгляду справи повідомляли належним чином, про причини неявки суд н повідомили. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позові зазначено про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі до судового засідання не з`явились про час, дату та місце судового засідання повідомлялись належним чином у встановленому порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавав. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] у місті Запоріжжя народився [PERSON] , про що 02 лютого 2022 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного між регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) здійснено актовий запис за № 96. Батьками дитини записані в графі батько «[PERSON] », в графі мати «[PERSON] ». 23 січня 2024 року орган опіки та піклування Приморської райадміністрації Одеської міської ради, згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України, надав висновок від 17.01.2024 № 01-11/2100/1вих, яким вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , відносно малолітнього сина,[PERSON] , [INFO] ; Встановити опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та призначити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] ; та вважає доцільним встановити опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та призначити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] . 1.Вважати доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . 2.Призначити [PERSON] , [INFO] опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] . 3.Визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] за місцем проживання опікуна. 4.Покласти на опікуна відповідальність щодо захисту цивільних та житлових та інтересів підопічного. У висновку зазначено, що [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не цікавляться дитиною, не приймають участь в його утриманні та не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу. Мати дитини - [PERSON] , [INFO] (паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № [NUMBER] , дійсний до 20.08.2031 року), участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, з дитиною не спілкується, матеріально не допомагає. Місце її фактичного проживання/перебування наданий час невідоме. Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , відомості про паспортні дані відсутні, останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] . Відповідно до листа, наданого Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 24.07.2023 року № 758 ССД/01-29, згідно з відомостями Департаменту, відсутня будь-яка інформація про реєстрацію місця проживання/перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] , 17.01.2022 року гр. [PERSON] , [INFO] , звернулась з заявою до Одеського приватного навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад - спеціалізована загальноосвітня школа 1-1II ступенів «Хабад» щодо зарахування малолітнього [PERSON] , [INFO] до вищезазначеного закладу. Згідно з довідкою, наданої Одеським приватним навчально-виховним комплексом «Дошкільний навчальний заклад спеціалізована загальноосвітня школа 1-І 11 ступенів «Хабад» від 18.04.2023 року № 59, малолітній [PERSON] [INFO] є вихованцем закладу дошкільної освіти з 17.01.2022 року по теперішній час та утримується на повному забезпеченні в пришкільному інтернаті. Відповідно до психолого-гіедагогічної характеристики вихованця ясельної групи закладу дошкільної освіти Одеського приватного НВК «Хабад», малолітній [PERSON] , [INFO] , у зазначеному закладі знаходиться з 17.01.2022 року, тобто з народження та мешкає у пришкільному інтернаті. Емоційно-психологічний стан стійкий, відповідає віку. Фізіологічний та фізичний розвиток відповідає віку. Хлопчик завзятий, доброзичливий. Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини, виданий ГОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» № 2 від 19.12.2023 року, малолітній [PERSON] [INFO] , здоровий. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.07.2023 року № 338842653, щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , відомості про нерухоме майно на праві власності відсутні. Відповідно наданих суду матеріалів [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , може бути призначений опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та призначити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ч. 5 ст. 150 СК України). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 3 , 4 ст. 155 СК України). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно правової позиції, викладеної в ухвалі ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Як зазначено у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.) що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачі по справі свідомо самоусунулися від виховання сина, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не спілкуються з ним, не сприяють засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Більш того, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання дитини. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) ії матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Враховуючи аліментний обов`язок батьків дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення до досягнення дитиною повноліття, а саме: до [INFO] .

Outcome: approved