Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

07 листопада 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію у розмірі 50\~830.16 грн замість частки у праві спільної сумісної власності. В обґрунтування поданого позову вказує, що з 19 липня 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Наразі у провадженні Жовтневого районного суду Миколаївської області перебуває справа за її позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. За час шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано майно на загальну суму 101660,33 грн, а саме відеокарту Gigabyte PCI-Ex GeForce GTX1080 Ti Aorus 11 GB GDD, Samsung Galaxy SIII 19300 Ceramic White La Fleur, вентилятор для корпусу Fractal Design Dynamic X2 GP-14, фітинг EKWBEK-AF Angled 45 G1/4 Nickel, фітинг EKWBEK-AF Angled 45 G1/4 Black, розумну розетку Kerui 618, акустичну систему 2.1 FD W-330 BT, джерело безперебійного живлення Muslek PowerMust 2212 LCD IEC, відеогру PS4 (оновлена версія), Yamaha Sei NS-51/NS-F61 Black та комплектуючі. Оскільки відповідач чинить перешкоди у користуванні спільним майном, згоди між сторонами про поділ майна також не досягнуто, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, у якому посилаючись на презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, з урахуванням неподільності придбаних речей, а також її згодою щодо отримання грошової компенсації вартості належної їй частки майна, просить стягнути з відповідача частину вартості придбаного майна. Ухвалою суду від 10 листопада 2022 року позовна заява залишена без руху. Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання 06 лютого 2024 року позивач [PERSON] будучи повідомленою про час та місце розгляду справи не з`явилася. Представником позивача [PERSON] до суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явився. Згідно поштових повідомлень повернутих до суду, адресат відсутній за вказаною у позовній заяві адресою. Ухвалою суду\~від 06\~лютого 2024 року, постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 19 липня 2013 року, серії [NUMBER] (а.с.7). За змістом пояснень позивача, що викладені в позовній заяві, вбачається, що в період шлюбу сторонами за спільні грошові кошти було придбано майно на загальну вартість 101660,33 грн, а саме: відеокарту Gigabyte PCI-Ex GeForce GTX1080 Ti Aorus 11 GB GDD, Samsung Galaxy SIII 19300 Ceramic White La Fleur, вентилятор для корпусу Fractal Design Dynamic X2 GP-14, фітинг EKWBEK-AF Angled 45 G1/4 Nickel, фітинг EKWBEK-AF Angled 45 G1/4 Black, розумну розетку Kerui 618, акустичну систему 2.1 FD W-330 BT, джерело безперебійного живлення Muslek PowerMust 2212 LCD IEC, відеогру PS4 (оновлена версія), Yamaha Sei NS-51/NS-F61 Black та комплектуючі. Як вказує позивач, на даний час шлюбні стосунки між сторонами припинені, а придбане ними в період шлюбу майно перебуває у користуванні відповідача, та останнім чиняться перешкоди у користуванні цим майном. Позивач при зверненні до суду з цим позовом посилається на те, що оскільки зазначене вище майно є спільним сумісним майном сторін у справі, як придбане за час шлюбу, вони мають по 1/2 частині права власності на нього. Однак, оскільки майно знаходиться в користуванні відповідача і є неподільним, позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію у розмірі 50830 грн 16 коп., що становить 1/2 вартості спірного майна, замість частки у праві спільної сумісної власності. Свої доводи позивач обґрунтовує наданими копіями видаткових накладних, гарантійних талонів, інструкцій з експлуатації, рахунків на оплату, товарних чеків. Так, згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України, яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Така правова позиція викладена в постанові КЦС ВС від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц (61-12168св18). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою, другою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною другою статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У підтвердження обставин придбання та належності сторонам на праві спільної сумісної власності зазначеного у позові рухомого майна, позивачем в якості доказів долучено до позовної заяви документи у підтвердження придбання майна, зокрема: видаткову накладну №4443 від 05 січня 2018 року, відповідно до якої [PERSON] 05 січня 2018 року придбав відеокарту відеокарту Gigabyte PCI-Ex GeForce GTX1080 Ti Aorus 11 GB GDD у кількості 2 штуки на загальну суму 69998 грн (а.с.8); товарний чек від 27 січня 2013 року про відпуск товару з найменуванням Samsung Galaxy SIII 19300 Ceramic White La Fleur (а.с.9); видаткову накладну №16/1665 від 11 січня 2018 року на вентилятор для корпусу Fractal Design Dynamic X2 GP-14 у кількості 2 штук на загальну суму 898 грн.00 коп. з зазначенням покупця [PERSON] (а.с.10); видаткову накладну №РО3801201070 від 22 лютого 2018 року на фітинги EKWBEK-AF Angled 45 G1/4 Nickel та EKWBEK-AF Angled 45 G1/4 Black у кількості 6 штук на загальну суму 1212 грн.00 коп. з зазначенням покупця [PERSON] (а.с.11); гарантійний талон на розумну розетку Kerui 618 від 28 грудня 2019 року, у якому зазначено вартість товару у розмірі 1470 грн (а.с.12); гарантійне зобов`язання №ОРД00600964 від 01 червня 2014 року та квитанції до нього, за яким торгівельним магазином здійснено відпуск акустичної системи 2.1 FD W-330 BT вартістю 649,90 грн (а.с.13); видаткову накладну №727390 від 21 листопада 2016 року року на джерело безперебійного живлення Muslek PowerMust 2212 LCD IEC на суму 3585 грн.83 коп. з зазначенням покупця [PERSON] (а.с.14); видаткової накладної №836698 від 29 грудня 2016 року на відеогру PS4 (оновлена версія) на суму 1077 грн із зазначенням покупця [PERSON] (а.с.15), а також товарний чек від 16 грудня 2016 року, за яким було здійснено відпуск товару Yamaha Sei NS-51/NS-F61 Black та комплектуючих до неї на загальну суму 16943,01 грн (а.с.18). Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач [PERSON] вказувала на те, що оскільки зазначене майно є спільним сумісним майном сторін у справі, як придбане за час шлюбу, то вони мають по 1/2 частині права власності на нього. Однак, оскільки майно знаходиться в користуванні відповідача і є неподільними речами, позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію у розмірі 50830, 16 грн, що становить 1/2 вартості спірного майна, замість частки у праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною першою статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як вбачається з наданих позивачем доказів у підтвердження обставин набуття майна в період шлюбу, що досліджені судом в ході розгляду справи зокрема: видаткова накладна №4443 від 05 січня 2018 року, відповідно до якої [PERSON] 05 січня 2018 року придбав відеокарту Gigabyte PCI-Ex GeForce GTX1080 Ti Aorus 11 GB GDD у кількості 2 штуки на загальну суму 69998 грн (а.с.8); видаткова накладну №16/1665 від 11 січня 2018 року на вентилятор для корпусу Fractal Design Dynamic X2 GP-14 у кількості 2 штуки на загальну суму 898 грн.00 коп. з зазначенням покупця [PERSON] (а.с.10); видаткова накладна №РО3801201070 від 22 лютого 2018 року на фітинги EKWBEK-AF Angled 45 G1/4 Nickel та EKWBEK-AF Angled 45 G1/4 Black у кількості 6 штук на загальну суму 1212 грн із зазначенням покупця [PERSON] (а.с.11); видаткової накладної №727390 від 21 листопада 2016 року на джерело безперебійного живлення Muslek PowerMust 2212 LCD IEC на суму 3585, 83 грн із зазначенням покупця [PERSON] (а.с.14); видаткової накладної №836698 від 29 грудня 2016 року на відеогру PS4 (оновлена версія) на суму 1077 грн.00 коп. з зазначенням покупця [PERSON] (а.с.15) підтверджує доводи позивача, щодо тієї обставини, що перелічене вище майно набуто одним із подружжя у період шлюбу, а тому на вказане майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. За вказаного слідує, що вищезазначене майно було придбане сторонами в період шлюбу, отже належить їм на праві спільної сумісної власності. У свою чергу, надані позивачем докази у підтвердження своїх позовних вимог, а саме товарний чек від 27 січня 2013 року про відпуск товару з найменуванням Samsung Galaxy SIII 19300 Ceramic White La Fleur (а.с.9); гарантійний талон на розумну розетку Kerui 618 від 28 грудня 2019 року, у якому зазначено вартість товару у розмірі 1470 грн (а.с.12); гарантійне зобов`язання №ОРД00600964 від 01 червня 2014 року та квитанції до нього, за яким торгівельним магазином здійснено відпуск акустичної системи 2.1 FD W-330 BT вартістю 649,90 грн (а.с.13) та товарний чек від 16 грудня 2016 року, за яким було здійснено відпуск товару Yamaha Sei NS-51/NS-F61 Black та комплектуючих до неї на загальну суму 16943,01 грн (а.с.18) всупереч обов`язку визначеного статтею 77 ЦПК України не містять відомостей, щодо особи, яка їх придбала, що і перешкоджає суду встановити, чи зазначене у них майно було придбане сторонами, та/або іншими особами, так як у наданих товарних чеках та видаткових накладних не зазначено покупця. В зв`язку з не підтвердженням тієї обставини, що майно придбавалось саме сторонами, суд не приймає в якості доказу вищезазначені документи, так як вони не підтверджують обставини, що підлягають доведенню при розгляді справи про поділ майна подружжя. Крім того, надана позивачем в якості доказу копія товарного чеку від 27 січня 2013 року на придбання Samsung Galaxy SIII 19300 Ceramic White La Fleur на суму 5109, 42 грн (а.с.9) датована січнем 2013 року, тоді як за свідоцтвом про укладення шлюбу, сторони зареєстрували шлюб 19 липня 2013 року. З огляду на те, що дата продажу зазначеного товару передує даті укладення шлюбу між сторонами майже на шість місяців, вказане майно не може вважатися спільним майном подружжя. За викладених обставин, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами придбання майна сторонами у період перебування їх в зареєстрованому шлюбі на суму 76770, 83 грн (відеокарта Gigabyte PCI-Ex GeForce GTX1080 Ti Aorus 11 GB GDD у кількості 2 штуки на загальну суму 69998 грн; вентилятор для корпусу Fractal Design Dynamic X2 GP-14 у кількості 2 штуки на загальну суму 898 грн; фітинги EKWBEK-AF Angled 45 G1/4 Nickel та EKWBEK-AF Angled 45 G1/4 Black у кількості 6 штук на загальну суму 1212 грн; джерело безперебійного живлення Muslek PowerMust 2212 LCD IEC на суму 3585, 83 грн; відеогра PS4 (оновлена версія) на суму 1077 грн), тому таке майно і підлягає поділу між сторонами. Згідно положень частини першої та другої статті 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Отже за змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділ відповідно до закону, він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми. Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно. Поняття речі та визначення можливості її поділу наведено у приписах статей 179, 183 ЦК України, у яких, зокрема, і зазначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Як вбачається зі змісту позовних вимог [PERSON] , остання звертаючись до суду з указаним позовом посилалася саме на неподільність придбаних сторонами у період шлюбу речей, що робить неможливим їх поділ в натурі. Натомість надані позивачем та дослідженні у судовому засіданні докази спростовують такі доводи позивача, з огляду на те, що предметом позову у цій справі є майно, яке було придбано сторонами протягом часу перебування у шлюбі. Придбане майно за своїми характеристиками має специфічні властивості, відмінні між собою характеристики, різне побутове призначення, та є відокремленим один від одного, що на думку суду дозволяє його окреме використання та спростовує доводи позивача у частині неподільності придбаного майна. За наданих позивачем матеріалів вбачається, що в період шлюб сторонами було придбано зокрема 2 однакових відео карти на загальну суму 69998 грн, також сторонами придбано фітинги у такій же кількості, а також інший товар різного найменування, що являє собою окрему одиницю товару з відповідною назвою. Однак звернувшись до суду з позовом про стягнення компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності, позивачем не надано доказів, щодо неподільності придбаного сторонами майна, зокрема і шляхом виділу їй або відповідачеві майна меншої чи/або більшої вартості зі сплатою компенсації стороні, частка якої зменшена. Наведені вище обставини у своїй сукупності приводять суд до переконання про те, що здійснення поділу спільного майна подружжя у запропонований позивачем спосіб, а саме компенсації належної їй частки не відповідатиме ефективному способу захисту, що відповідає змісту відповідного права чи об`єктивного інтересу сторін, та є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що суперечить вимогам статті 319 ЦК України, та принципу пропорційності цивільного судочинства та порушення розумного балансу приватних інтересів. Частина перша статті 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач, звернувшись з цим позовом до суду, не ставить питання про визнання за нею права власності на частину майна, що перебуває у їх спільній з відповідачем сумісній власності, а лише просить суд стягнути вартість її частки, внаслідок неможливості спільного використання цього майна через його неподільність. Натомість як встановлено судом, зазначені вище речі у своїй сукупності є подільними, та можуть бути виділено у власність сторонам, хоча й з можливим відступом від рівності часток. Указане на думку суду виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень статті 364 ЦК України За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України. Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17. Хоча за змістом позовних вимог вбачається, що предметом позову [PERSON] є поділ спільної сумісної власності подружжя, однак обриючи спосіб захисту свого права позивач не просить суд визнати за нею право власності на належну їй у праві спільної сумісної власності подружжя майна, а посилаючись на його неподільність просить стягнути з відповідача компенсації вартості своєї частки. Однак внаслідок недоведеності обставин неподільності майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, суд вважає, що обраний [PERSON] спосіб захисту права у цій справі не може бути застосований до вказаних правовідносин. Крім того, як вбачається із заявленого позову, позивач, посилаючись на неподільність речі, просить стягнути з відповідача грошову компенсацію, яка відповідає 1/2 частці у праві спільної сумісної власності сторін. При цьому, з доданих до позову та досліджених судом видаткових накладних вбачається, що сума компенсації та вартість майна обраховується позивачем, виходячи з його вартості на час придбання цього майна. Основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися. При цьому суд вважає необхідним наголосити на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати для обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог і на підставі яких суд надалі встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Ухвалою суду від 10 листопада 2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху з наданням позивачеві строку на усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали. За змістом ухвали від 10 листопада 2022 року, вбачається, що внаслідок відсутності доказів у підтвердження вартості спірного майна станом на день звернення до суду, судом запропоновано позивачу надати докази, що підтверджували б вартість майна, що виступає предметом позову у цій справі. На виконання ухвали суду, позивачем подано заяву, у якій остання серед іншого вказувала на можливість надання таких доказів у ході розгляду справи. У свою чергу, під час розгляду справи, позивач у своїй заяві від 28 березня 2023 року повідомила суд про неможливість надання доказів, що підтверджували б дійсну вартість майна, що є предметом поділу у цій справі. Згідно висновку\~Верховного Суду\~від 01\~лютого 2022\~року у\~справі №136/1867/15-ц\~вартість майна,\~що підлягає\~поділу визначається,\~виходячи з\~дійсної його\~вартості на\~час розгляду\~справи.\~У випадку\~відчуження майна\~одним із\~подружжя проти\~волі іншого\~з подружжя\~та у\~зв`язку\~з цим\~-\~неможливості встановлення\~його дійсної\~(ринкової)\~вартості,\~визначенню підлягає\~ринкова вартість\~подібного за\~своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Такої ж думки притримується Верховний Суд, який у постановах від 06 квітня 2023 року у справі №199/291/21 та постанові від 08 травня 2023 року у справі №753/1902/21 вказав, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Суд у\~даному випадку\~наголошує на\~тому,\~що вартість\~майна,\~яке підлягає\~поділу,\~визначається за\~погодженням між\~подружжям,\~а при\~недосягненні згоди\~ виходячи\~з дійсної\~його вартості\~на час\~розгляду справи.\~Таким чином,\~посилання позивача\~на неможливість\~надання таких\~доказів через\~відсутність у\~неї фінансових\~можливостей для\~оплати відповідно\~дослідження суд\~сприймає критично,\~оскільки остання\~не була\~позбавлена можливості\~здійснити аналіз\~ринкової вартості\~подібного за\~своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи, оскільки вартість майна повинна бути визначена саме на час розгляду справи про поділ цього майна. При цьому вказана можливість позивачу була роз`яснена судом при залишення її позову без руху. Позивач не скористався своїми правами, щодо надання доказів після відкриття провадження у справі, та фактично самоусунулася від свого обов`язку щодо доведення обґрунтованості поданого нею позову. Доводи позовної заяви та поданих до суду заявах по суті спору, щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача грошової компенсацію її частки відхиляються, оскільки не знайшли свого підтвердження. Таким чином, у стягненні компенсації слід відмовити оскільки позивач під час звернення до суду з позовом або в ході розгляду справи не надав суду достовірних даних щодо вартості майна, яке є предметом спору, вказана позивачем оцінка не може бути прийнята судом до уваги, так як зазначені видаткові накладні не є достовірними доказами вартості спірного майна на час розгляду справи, з урахуванням того, що після тривалого часу експлуатації вартість спірного майна може істотно знизитися, що буде порушувати права відповідача. Ненадання позивачем на час розгляду справи належних та достовірних доказів дійсної вартості спільного майна сторін, що є предметом позову, наряду з недоведеністю обставин, щодо неподільності речей, що виступають спільною сумісною власністю подружжя позбавляють суд можливості вирішити питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю позивачем. На підставі викладеного, оцінивши в сукупності докази по справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed