Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Процесуальні дії по справі: 07.06.2017Акціонерне товариство "Ідея Банк" звернулось до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] , відповідно до змісту якого просить: вилучити у [PERSON] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ; ІПН: [NUMBER] , транспортний засіб, який є предметом застави, саме автомобіль ЗАЗ TF698K, 2011 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] та передати Публічному акціонерному товариству «Ідея Банк» (код ЄДРПОУ 19390819), адреса реєстрації: м. Львів, вул. Валова, буд. 11, на період до його реалізації; в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь ПАТ «ІДЕЯ БАНК» (код ЄДРПОУ 19390819) за кредитним договором № 910.79139, укладеним між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) в сумі 29 515,68 грн., яка складається з: основний борг- 18335,99 грн; прострочений борг - 5174,94 грн; прострочені проценти - 2206,74 грн; строкові проценти - 87,24 грн; нарахована комісія- 0 грн; прострочена комісія - 0 грн; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань - 2949,84 грн; дебіторська заборгованість - 248,94 грн; інші штрафні санкції -511,99 грн; звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль ЗАЗ TF698K, 2011 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «ІДЕЯ БАНК» будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «ІДЕЯ БАНК» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах МВС України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо); 07.06.2017 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим у справі визначено суддю [PERSON]. Ухвалою від 20.06.2017 суд відкрив провадження у вказаній цивільній справі та призначив попереднє судове засідання. 28.07.2017 ухвалою суд призначив справу до судового розгляду. 15.09.2017 позивач звернувся до суду із заявою про залучення особи в якості співвідповідача - [PERSON] та із заявою про зміну предмету позову в порядку ст. 31 ЦПК України, відповідно до змісту якої просить: -стягнути з [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» (код ЄДРПОУ 19390819) заборгованість за кредитним договором №910.79139 в сумі 29515,68 грн, з яких: основний борг - 18335,99 грн; прострочений борг -5174,94 грн; прострочені проценти - 2206,74 грн; строкові проценти - 87,24 грн; нарахована комісія -0 грн; прострочена комісія - 0 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань -2949,84 грн, дебіторська заборгованість -248,94 грн, інші штрафні санкції - 511,99 грн; - в рахунок погашення кредитних зобов`язань Відповідача-1 [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) за кредитним договором № 910.79139, укладеним між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] , звернути стягнення на користь ПАТ «ІДЕЯ БАНК» (код ЄДРПОУ 2962014374) на предмет застави, який належить Відповідачу-2 [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , а саме на автомобіль ЗАЗ TF698K, 2011 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , новий реєстраційний № [NUMBER] (надалі - транспортний засіб/предмет застави), шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «ІДЕЯ БАНК» будь-якій третій особі-покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «ІДЕЯ БАНК» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключіЛ`х дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо); - вилучити у [PERSON] , ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль ЗАЗ TF698K, 2011 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , новий реєстраційний № [NUMBER] , та передати Публічному акціонерному товариству «Ідея Банк» (код ЄДРПОУ 19390819), адреса реєстрації: м. Львів, вул. Валова, буд. 11, на період до його реалізації; - стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» (код ЄДРПОУ 19390819) витрати по сплаті судового збору. Ухвалою від 04.12.2017 суд прийняв до свого провадження заяву ПАТ "Ідея банк" про зміну предмету позову та залучив до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] . 20.12.2017 ухвалою суд постановив вжити заходи забезпечення позову щодо предмета позову - автомобіля, що належить на праві приватної власності [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) шляхом: накладення арешту на предмет застави - транспортний засіб марки ЗАЗ ТF698К, 2011року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , новий реєстраційний № [NUMBER] , що належить [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та перебуває у нього чи інших осіб; вилучення транспортного засобу марки ЗАЗ ТF698К, 2011року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , новий реєстраційний № [NUMBER] , що належить [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та перебуває у нього чи інших осіб та передачі вилученого транспортного засобу заставодержателю - ПАТ "Ідея банк" на відповідальне зберігання. Ухвалою від 06.02.2018 суд зупинив провадження у справі справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави до розгляду справи в апеляційному порядку та повернення цивільної справи №293/571/17 до Черняхівського районного суду Житомирської області. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 19.03.2018 ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 20.12.2017 в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом вилучення транспортного засобу марки ЗАЗ ТF698К, 2011року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , новий реєстраційний № [NUMBER] , що належить [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та перебуває у нього чи інших осіб та передачі вилученого транспортного засобу заставодержателю - ПАТ "Ідея банк" на відповідальне зберігання скасовано та постановлене нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви у цій частині. В решті ухвалу залишено без змін. Ухвалою від 27.03.2018 суд поновив провадження у справі. Ухвалою від 09.10.2019 суд прийняв відмову позивача від частини позовних вимог в частин , що стосується вимоги про звернення стягнення на предмет застави , а саме "...шляхом продажу зазначеного автомобіля АТ "Ідея Банк" будь-якій третій особі-покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної належним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати АТ "Ідея Банк", усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі , але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо)". Розгляд справи постановлено продовжувати з врахуванням прийнятої відмови позивача від частини позовних вимог, а саме за вимогами Наказом в.о. голови Черняхівського районного суду Житомирської області Людмили ЛОСЬ від 14.04.2023 №04-ОС/г відраховано голову суду [PERSON] зі штату Черняхівського районного суду Житомирської області 14.04.2023 внаслідок припинення повноважень судді у зв`язку зі смертю. За розпорядженням керівника апарату суду №183 від 26.04.2023 відповідно до пункту 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції, затвердженій рішенням Ради суддів України від 15.09.2016 № 58, пункту 2.14. Засад використання автоматизованої системи документообігу у Черняхівському районному суді Житомирської області, затверджених Зборами суддів Черняхівського районного суду Житомирської області від 12.11.2015 № 10 (із змінами і доповненнями), наказу від 14.04.2023 № 04-ОС/г "Про відрахування зі штату суду судді [PERSON] у зв`язку зі смертю" призначено повторний автоматизований розподіл невирішеної судової справи №293/571/17. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2023, матеріали цивільної справи № 293/571/17 передано для розгляду судді Лось Л.В. Ухвалою від 08.05.2023 суд прийняв цивільну справу №293/571/17 за позовом Акціонерного товариства "Ідея Банк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет застави та вилучення транспортного засобу до провадження судді Лось Л.В. та постановив розпочати розгляд справи по суті. Судове засідання з розгляду справи по суті призначив на 10:00 год. 29.06.2023. Ухвалою від 29.06.2023, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, суд постновив відкласти розгляд справи по суті на 14:00 год. 03.08.2023. 03.08.2023 розгляд справи не відбувся з підстав перебування головуючої судді - Лось Л.В. у відпустці з 31.07.2023 по 04.08.2023 (включно). Наступне судове засідання з розгляду справи призначено на 12:00 год. 18.09.2023. Ухвалою від 18.09.2023 , занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 14:00 год. 17.10.2023. Одночасно визнав явку позивача в судове засідання обов`язковою. Ухвалою від 17.10.2023 суд відклав розгляд справи по суті на 08.11.2023 об 12:00 год. Повторно визнав явку позивача у судове заідання обов`язковою. Ухвалою від 08.11.2023, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 14:00 год. 07.12.2023. Ухвалою від 07.12.2023 , занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, суд відклав судове засідання на 10:00 год. 11.01.2024. Ухвалою від 11.01.2024, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 14:00 год. 25.01.2024 за клопотанням сторін з метою підготовки підготовки судових дебатів. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання. Позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет застави та вилучення транспортного засобу мотивовані неналежним виконанням відповідачем-1 умов кредитного договору № 910.79139 від 22.07.2011, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Плюс Банк" (правонаступником якого є АТ "ІдеяБанк) та [PERSON] (відповідач-1), внасдідок чого у відповідача-1 утворилась заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 29 515,68 грн, з яких: 18 335,99 грн - основний борг; 5174,94 грн - прострочений борг; 2206,74 грн - прострочені проценти; 87,24 грн - строкові проценти; 2949,84 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань; 248,94 грн - дебіторська заборгованість; 511,99 грн - інші штрафні санкції. Позивач зазначає, що всупереч умов кредитного договору, незважаючи на письмові вимоги, відповідач-1 не виконав свого зобов`язання та заборгованість не погасив. Доводить, що заборгованість відповідача-1 підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] та розрахунком заборгованості, а виконання своїх зобов`язань за умовами кредитного договору - меморіальним ордером. Вказує, що в забезпечення виконання кредитних зобов`язань між вдповідвачем-1 та позивачем 06.10.2011 укладений договір застави транспортного засобу ЗАЗ TF698К,2011 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , який, на момент укладення договору застави, належав відповідачу -1 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. За умовами такого договору передбачено право заставодержателя, зокрема, перевіряти в будь-який час документально і фактично наявність транспортного засобу та його стан, а відповідач зобов`язаний надавати в будь-який час необмежені можливості для здійснення позивачем своїх прав; вилучати автомобіль, знімати державні номерні знаки, ставити автомобіль на зберігання на свій майданчик до погашення заборгованості; звернути стягнення на транспортний засіб, що є предметом застави шляхом продажу третій особі від імені заставодавця в порядку положень Закону України "Про задоволення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень" та інші права. Відповідно до акту огляду технічного стану, комплектності автотранспортного засобу від 17.05.2017 року встановлено відсутність транспортного засобу, що перебуває в заставі банку, за місцем реєстрації (проживання) [PERSON] . Далі позивачем встановлено, що такий автомобіль відчужено [PERSON] (відповідач-1) [PERSON] (відповідач -2). Позивач вказує, що на час реалізації заставного майна обтяження припинено не було, а тому з урахуванням норм ст. 25, 26 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Також вказує, що відповідач-1, відчужуючи заставне майно у порушення вимог договору, здійснив таке відчуження без згоди позивача. З метою захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом. 29.01.2018 від [PERSON] (відповідач -2) надійшов відзив на позов за змістом якого просить в позові в частині заявлених до нього вимог відмовити за безпідставністю вимог. Заперечуючи проти позову зазначає, що підстав для звернення стягнення на належний йому на праві власності автомобіль ЗАЗ TF698К, 2011 року випуску не має, оскільки він у правовідносинах з позивачем не перебував і не перебуває, не є боржником банку, відношення до кредитного договору, укладеного між банком та [PERSON] не має. Доводить, що є добросовісним набувачем транспортного засобу, придбав транспортний засіб на законних підставах, згідно договору купівлі-продажу № 55 від 10.09.2016 року. При знятті з реєстрації в органах МРЕВ попереднім власником [PERSON] в зв`язку з продажем транспортного засобу будь-яких перешкод для цього не було, як і заперечень банку. Вказує, що автомобіль на час його відчуження [PERSON] в обтяженні фактично не перебував, так як запис про обтяження (заборону відчуження) в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 19.07.2011 року відсутній, відомості про таке обтяження були відсутні і при знятті автомобіля з обліку в органах МРЕВ для його реалізації та при його постановці на облік в зв`язку з його купівлею. 27.11.2023 від [PERSON] (відповідач-2) на електронну пошту суду надійшли письмові пояснення, за змістом яких вважає, що одночасне звернення до суду з позовом до боржника [PERSON] про стягнення боргу, а до нього (добросовісного набувача) - з позовом про звернення стягнення на автомобіль суперечить нормам ст.ст.3, 12, 13, 15,16 ЦК України. ВВажає, що в даному випадку має місце подвійне стягнення, що суперечить нормам Конституції України. Крім того вважає, що підстав для звернення до суду з позовом до нього немає, адже він прав та інтересів банку не порушував, а тому не може бути належним відповідачем. Вказує, що саме банк повинен був повідомити МРЕВ про наявність застави, а тому уважати, що транспортний засіб на момент відчуження перебував у заставі не можливо. У письмових поясненнях відповідача-2, які надійшли на електронну пошту суду 22.01.2024, останній також зазначив, що за договором застави звернення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку. Представник відповідача-2 вважає, що позивач обрав позасудовий порядок, направивши відповідне повідомлення [PERSON] (відповідачу-1) , а тому звернення позивача до судуд з вимогою про звернення стягнення на автомобіль є безпідставним. 02.05.2018 на адресу суду позивач подав відповідь на відзив, за змістом якої зазначає, що реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами та посилаючись на норми Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" реалізація (продаж) майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє застави, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Позивач звертає увагу, що на час реалізації заставленого майна обтяження припинено не було, згоду банк на відчуження цього майна ні боржнику [PERSON] , ні іншим особам не надавав. Також зазначає, що забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер та не є альтернативним основному. Право вибору конкретного способу звернення стягненя на предмет застави покладається на заставодержателя. Звернення стягнення на предмет застави не призводить до зміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет застави не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Посилаючись на витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вказує, що за відомостями, які мають місце у такому реєстрі обтяження на відчужений транспортнй засіб відповідачем-1 відповідачу -2 було чинним. Органи МВС України при видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та зняття автомобіля з обліку на той час не були зобов`язані і уповноважені перевіряти автомобіль на наявність обтяжень державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Наголошує, що точними даними стосовно відсутності в державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження на транспортний засіб є лише дані, отримані на підставі перевірки такої інформації в державному реєстрі обтяжень рухомого майна і по даних самого транспортного засобу (за номером кузова чи реєстраційним номером), а не на підставі даних власника транспортного засобу. Отже зміна власника транспортного засобу на підставі продажу автомобіля, без згоди банку, при наявності чинного обтяження не припиняє чинність застави та обтяження, яке зареєстроване в реєстрі. Відтак, твердження відповідача-2 у відзиві щодо добросовісного набуття права власності на автомобіль є безпідставним. Також окремо у письмових поясненнях (заява-пояснення), які надійшли до суду 04.12.2023 електронною поштою, позивач надав аналогічні доводи щодо заявлених ним вимог до відповідачів, які мали місце, зокрема, і у відповіді на відзив, посилаючись при цьому на норми закону та висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Також виокремив, що на момент укладення кредитного договору, договору застави транспортного засобу, чинне законодавство України, в тому числі "Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та причеців" затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, не передбачав вимог про обов`язковість наявності в особливих відмітках свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу запису про те, що автомобіль перебуває у заставі. Для публічного доступу така інформація була і є наявна у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, у тому числі щодо заставленого автомобіля, передача якого відповідачем-1 у заставу забезпечує зобов`язання за кредитним договором № 910.79139, а відомості, внесені до Державного реєстру, є відкритими та загальнодоступними для всіх юридичних та фізичних осіб, згідно з вимог ст. ст. 42, 45 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Окрім цього, під час набуття відповідачем-2 у власність заставленого автомобіля, заборони на здійснення реєстраційних дій з таким автомобілем у працівників сервісного центру МВС не було, і така появилась лише у жовтні 2016 року, у зв`язку із внесенням відповідних змін до зазначеного Порядку (постанова Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №687). Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та письмових поясненнях. Водночас представники позивача у судовоих засіданнях надали пояснення оодо розрахунку заборгованості, зокрема, зазначили, що при нарахуванні таких сум заборгованості позивач керувався умовами кредитного договору та положенням про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою транспортних засобів, що є додатком №2 до кредитного договору №910.79139 від 22.07.2011, за яким передбачено нарахування страхового платежу за неналежне виконання умов договору (дебіторська заборгованість), а інші штрафні санкції складають несвоєчасне надання фінансових документів щодо майнового стану відповідача, що визначено умовами договору. Відповідач-2 [PERSON] та його представник - адвокат Януль В.С., який діє на підставі ордера серії ВК № 1052727 від 19.06.2023 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні заявлених вимог до [PERSON] за їх безпідставністю, посилаючись на поданий відзив та надані письмові пояснення. Відповідач-1 [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надійшло. Відзив на позов відповідач-1 суду не подав. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307/16 - учасник справи, що повідомлявся за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, ухилявся від отримання судової повістки, тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, позицію щодо виниклих спірних правовідносин сторонами висловлено, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 259 ЦПК України, рішення у цій справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду. У судовому засіданні 25.01.2024 відповідно до ст. 268 ЦПК України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 22.07.2011 року між ПАТ "Плюс Банк", правонаступником якого є АТ "Ідея банк", та [PERSON] (відповідач-1) укладений кредитний договір № 910.79139 (т.1 а.с.13-14) . Згідно з пунктом 1 параграфу 1 кредитного договору [PERSON] надано кредит в сумі 55 418,82 грн на строк 84 місяців. Згідно із пунктом 2 параграфу 1 кредитного договору сторони погодили, що кредит надається для: фінансування купівлі транспортного засобу марки ЗАЗ, моделі TF698К, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , у сумі 53 856,00 грн та фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 1 562,82 грн. Умовами договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти річні в розмірі 15,40 % ( п.1 параграф 2 кредитного договору). Позичальник зобов`язаний отримати кредит і протягом дії договору сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтетних платежів (щомісячні платежі) на рахунок № [NUMBER] в термін та в сумах, визначених у графіку щомісячних платежів, що є додатком №1 до договору. За графіком платежів загальна щомісячна сума сплати по кредиту за період з 22.08.2011 по 22.06.2018 становить 1081,88 грн (з урахуванням сум повернення кредиту та сплати процентів), 22.07.2018 щомісячний платіж склав - 1136,89 грн (т.1 а.с.26-27). Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та видав відповідачу-1 відповідно до параграфу 1 Кредитного договору кредит у сумі 55 418,82 грн, що підтверджується копією меморіального ордеру №910.79139 від 25.07.2011 на суму 53 856 грн (купівля автомобіля) та копією меморіального ордеру №910.79139 від 25.07.2011 на суму 1562,82 грн (страховий платіж згідно договору) (т.1 а.с.39,40) . Як визначено п. 1 параграфу 8 Кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в разі одного з таких випадків: 1) втрати чи знищення або пошкодження транспортного засобу/предмету застави; 2) передачу в наступну заставу транспортного засобу без згоди банку; 3) відчуження та іншого розпорядження транспортного засобу без згоди банку; 4) прострочення сплати чергового ануїтетного платежу чи його частини більш ніж на 30 календарних днів; 5) несвоєчасного та/або неналежного укладення договору страхування транспортного засобу; 6) у разі розірвання банком договору; 7) неподання або несвоєчасне подання документів, що підтверджують фінансовий стан позичальника; 8) порушення позичальником будь-яких інших умов Договору та в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Згідно із довідкою-повідомленням та письмовою-згодою від 22.07.2011 за підписом сторін відповідач-1 підтвердив, що банк до підписання кредитного договору, надав йому у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, наведена інформація є йому доступною і зрозумілою та надав згоду повідомляти йому банком у будь-якій формі шляхом надсилання листів та інших повідомлень (письмових та електронних) на адресу його проживання, кур`єром, нарочно на його емейл та номер мобільного телефону, з інформацією про банківські продукти і послуги банку та пропозиціями скористатися будь-якими банківськими продуктами і послугами банку. За змістом Положення про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою транспортних засобів, що є додатком №2 до кредитного договору №910.79139 від 22.07.2011 підписаного сторонами, визначено загальні умови кредитування та забезпечення кредитів заставою, зокрема, форма укладення договору, колізія приписів положення і договору, обов`язки банку, обов`язки позичальника, несплата кредиту у термін, розірвання договору, забезпечення, відповідальність банку тощо (т.1 а.с.24-25). Відповідач-1 [PERSON] взяті на себе за кредитним договором зобов`язання не виконав належним чином, унаслідок чого станом на 29.05.2017 утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунків позивача у загальному розмірі становить 29 515,68 грн, з яких: 18 335,99 грн - основний борг; 5174,94 грн - прострочений борг; 2206,74 грн - прострочені проценти; 87,24 грн - строкові проценти; 2949,84 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань; 248,94 грн - дебіторська заборгованість; 511,99 грн - інші штрафні санкції (т.1 а.с. 42, т. 3 а.с. 72-76). На підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості позивач надав виписку по рахунку відповідача-1 за період з 22.07.2011 по 01.12.2023, за змістом якої видно часткове погашення відповідачем-1 кредиту у період з 22.08.2011 по 22.02.2017 (т.3 а.с.66-71). Для забезпечення зобов`язань за укладеним між сторонами кредитним договором 06.10.2011 між ПАТ "Плюс Банк" (позивач) та [PERSON] (відповідач-1) укладений договір застави транспортного засобу, за умовами якого в заставу банку передано автомобіль марки ЗАЗ TF698К,2011 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] (а.с.28-29). Договором застави, зокрема, передбачено, що відчуження предмета застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя п.2 параграфу 2 договору застави. З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, видно запис про приватне обтяження застави рухомого майна, зареєстрований 06.12.2011 за № 11929590; підстава обтяження: договір застави транспортного засобу, 4145, 06.10.2011, приватним нотаріусом Львівського МНО Лаврик Т.Я.; об`єкт обтяження: автомобіль легковий, ЗАЗ TF698К, номер об`єкта [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] , легковий Седан-В, колір синій, [NUMBER] , 2011 року, з терміном дії до 06.12.2016, а 20.07.2016 року термін дії такої застави було продовжено до 20.07.2021 року та 05.05.2017 зареєстровано звернення стягнення (т. 2 а.с.18-19). 10.09.2016 року відповідач-1 відчужив спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу №55, [PERSON] (відповідач-2), актуальний державний номерний знак [NUMBER] (т.2 а.с. 6-7,8). Відповідно до відомостей Головного сервісного центру МВС від 29.06.2017 року № 31/9270 станом на 29.06.2017 актуальним власником транспортного засобу згідно інформації бази даних Єдиного державного реєстру МВС з 10.09.2016 року є [PERSON] , підставою реєстрації транспортного засобу на нового власника вказано договір №55 від 10.09.2016 (т.1 а.с.71-72). Письмової згоди на відчуження вказаного транспортного засобу, який перебуває в заставі, ні основному боржнику [PERSON] (відповідачу-1), ні іншим особам, АТ "Ідея Банк" не давав. 04.05.2017 АТ "Ідея Банк" на адресу [PERSON] направив вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань із зазначенням наявної заборгованості та попередженням, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги банк буде змушений в рахунок погашення зазначеного боргу звернути стягнення на автомобіль, який виступає забезпеченням виконання кредитних зобов`язань. Зазначено, що звернення стягнення на предмет застави буде здійснено банком в позасудовому порядку, передбаченому законодавством України, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір заставодержателя (т.1 а.с.43-44). Відповідно до акту огляду технічного стану, комплектності автотранспортного засобу від 17.05.2017 року встановлено відсутність транспортного засобу, що перебуває в заставі банку, за місцем реєстрації (проживання) [PERSON] (відповідача-1) (т.1 а.с.45). Оскільки, відповідач-1 не виконував свої зобов`язання за укладеним кредитним договором, тому право позивача АТ "Ідея Банк" порушене і підлягає судовому захисту як шляхом стягнення забогованості за кредитним договором так і звернення стягнення на предмет застави шляхом реалізації автомобіля на публічних торгах. Таким чином, позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду з даним позовом. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитними договором та зверненян стягнення на предмет застави. Обставиною, що підлягає доказуванню під час вирішення даного спору є факт отримання кредитних коштів, факт належного виконання позичальником зобов`язань із своєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та, зокрема, факт дотримання відповідачами норм Закону України "Про заставу" та Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно дост. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Як підтверджено матеріалами справи позивач виконав умови договору та надав відповідачу-1 кредит в обумовленому сторонами розмірі, що у свою чергу викликає кореспондуючий обов`язок відповідача-1 щодо погашення кредиту у строки встановлені договором. Суд наголошує, що сторонами кредитного договору від 22.07.2011 узгоджено усі істотні умови договору як тип, порядок перерахування кредитних коштів із встановленим розміром і порядком оплати місячних платежів та сплату пені у разі прострочення таких платежів. При цьому суд звертає увагу, що позичальник (відповідач -1), підписуючи договір діяв добровільно, повністю усвідомлюючи наслідки своїх дій. За таких обставин суд дійшов висновку, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови договору. Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач-1 з умовами кредитного договору був ознайомлений, підписав такий договір, однак умови договору порушив. Зворотного відповідач-1 не довів. Факт отримання кредитних коштів на придбання транспортного засобу відповідачем також не спростовано. Розмір заявленої до стягнення заборгованості за договором за тілом кредиту та відсотками підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. На час розгляду справи судом, відповідач-1 заборгованість перед позивачем по основній сумі боргу та за відсотками за кредитним договором не сплатив та відповідних доказів до суду не подав. В ході вирішення спору відповідач-1 своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні та подачу відзиву не скористався, фактичних обставин справи не оспорив та правомірність розрахунку не спростував, як і не надав свого розрахунку заборгованості. Суд уважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та відсотками є правомірними та підлягають задоволенню. Водночас щодо стягнення заборгованості по дебіторській заборгованості та по інших штрафних санкціях суд зазначає таке. Як встановлено із пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні, дебіторська заборгованість це заборгованість розмір якої визначено за неналежне виконання умов договору в частині сплати страхових платежів, а інші штрафні санкції - це штраф за несвоєчасне надання фінансових документів щодо майнового стану відповідача-1. При нарахуванні таких сум заборгованості позивач керувався умовами кредитного договору №910.79139 від 22.07.2011 так і Положенням про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою транспортних засобів, що є додатком №2 до кредитного договору №910.79139 від 22.07.2011. Однак, як за умовами кредитного договору так і вказаним Положенням не передбачено ні розміру, ні строку, ні періоду з якого позивач має право здійснювати нарахування страхового платежу за неналежне виконання умов договору та, зокрема, за порушення яких саме умов договору здійснюється таке нарахування (дебіторська заборгованість). Також умовами договору не обумовлені і строки надання відповідачем -1 фінансових документів щодо його майнового стану, що безпосередньо вказувало б на таке порушення, та які саме мають бути ці документи на підтвердження майнового стану відповідача-1. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено правомірності стягнення з відповідача-1 передбаченої умовами договору плати за несвоєчасне надання фінансових документів щодо його майнового стану так і плати за неналежне виконання умов договору у виді сплати страхового платежу, оскільки позовні вимоги в цій частині не грунтуються на умовах укладеного договору, відтак є безпідставними. Тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю та недоведеністю вимог. Щодо вимог про звернення стягнення на предмет застави суд зазначає таке. Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України "Про заставу"). Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою. Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Встановивши наявність у [PERSON] (відповідача-1) кредитної заборгованості у зв`язку з тим, що позичальник не виконав обов`язків з повернення кредитних коштів, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України). Відповідно до статті 27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли в установленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Статтею 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, уважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Згідно зі статтею 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Згідно зі статтею 42 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. Частиною четвертою статті 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначається реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк. Таким чином, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач уважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Викладене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 та від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18, від 06 лютого 2018 року у справі № 333/6700/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 573/1105/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 757/17150/17-ц, від 03 березня 2021 року у справі № 544/425/19. Матеріалами спарви підтверджено, що 06.12.2011 за № 11929590 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, зареєстроване обтяження на автомобіль легковий, ЗАЗ TF698К, номер об`єкта [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] , легковий Седан-В, колір синій, [NUMBER] , 2011 року, з терміном дії до 06.12.2016, а 20.07.2016 року термін дії такої застави продовжено до 20.07.2021 року та 05.05.2017 зареєстровано звернення стягнення (т. 2 а.с.18-19). Судом, зокрема, в становлено, що всупереч умовам договору застави [PERSON] (відповідач-1) без погодження із заставодержателем зняв автомобіль з обліку для реалізації та 10.09.2016 спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу відчуджений [PERSON] . Відповідач-2 не заперечує факт існування Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запису щодо спірного автомобіля та не оскаржує правомірність здійснення такого запису. Отже, доводи відповідача-2 про те, що він не має жодних відносин із позивачем АТ "Ідея Банк", набув право власності на автомобіль за відплатним правочином від попереднього власника, не знав і не міг знати, що автомобіль перебуває під заставою є необґрунтованими, оскільки застава зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, незалежно від оплатності правочину, на підставі якого набуте зазначене майно, крім випадків, визначених частиною третьою статті 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Суд зазначає, що необізнаність відповідача-2 про заборону відчуження спірного автомобіля з огляду на його перебування в заставі не є підставою для заперечення можливості кредитора (заставодержателя) реалізувати право на погашення кредитної заборгованості за рахунок заставного майна. Таким чином оскільки, на час придбання [PERSON] (відповідачем-2) спірного автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були наявні відомості про обтяження, останній не може вважатись добросовісним набувачем спірного автомобіля, тому твердження представника відповідача про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем є хибними. Суд також вважажає безпідставними доводи відповідача-2 і в частині того, що автомобіль не перебував у заставі, про що свідчить його зняття з обліку органами Головного сервісного центру МВС України та відсутність такого запису у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до відомостей Головного сервісного центру МВС від 29.06.2017 року № 31/9270 станом 29.06.2017 актуальним власником транспортного засобу згідно інформації бази даних Єдиного державного реєстру МВС з 10.09.2016 року є [PERSON] , підставою реєстрації транспортного засобу на нового власника вказано договір №55 від 10.09.2016 (т.1 а.с.71-72). Порядок реєстрації та перереєстрації транспортних засобів визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (далі Порядок). Відповідно до вказаного Порядку в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а саме до п. 41, забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту. Забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, що придбані у розстрочку без надання відповідних документів про остаточний розрахунок. Тобто, Порядком № 1388 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено обов`язк Головного сервісного центру МВС України та його структурних підрозділів перевіряти наявність обтяжень транспортного засобу при здійсненні його перереєстрації або знятті з обліку, зокрема, як і обов`язковість наявності в особливих відмітках свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу запису про те, що автомобіль перебуває у заставі. Водночас твердження [PERSON] (відповідач-2) про неможливість одночасного звернення до суду з позовом до боржника [PERSON] (відповідача-1 ) про стягнення боргу та до нього з позовом про звернення стягнення на автомобіль суперечить нормамам чинного законодавства також є неприйнятними з огляду на таке. Як зазначалося вище у [PERSON] наявна кредитна заборгованість у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, що з урахуванням норм чинного законодавства свідчить про те, що вимоги банку про звернення стягнення на предмет застави є обґрунтованими та, зокрема, як і вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд вказує, що заявлення позивачем таких вимог не є взаємовиключними та не призводить до подвійного стягнення, оскільки забезпечувальне зобов`язання має похідний характер, а не альтернативний основному, що не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Крім того, виходячи із змісту укладеного кредитного договору та договору застави транспортного засобу сторонами не обумовлено заміну виконання основного зобов`язання забезпечувальним. Отже, стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання. Вказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові ВС від 31.10.2018 у справі № 2-1513/10, яка є актуальною у виниклих правовідносинах. Крім того, не заслуговують на увагу і доводи відповідача-2 про те, що банк обравши позасудовий порядок зверення стягнення на предмет застави шляхом направлення повідомлення [PERSON] не може звернутися до суду з такими вимогами до нього як власника автомобіля. Так, згідно з частинами першою - третьою статті 24 Закону № 1255-IV звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Частиною четвертою статті 43 Закону № 1255-IV визначено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру обтяжень на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження. Порядок реалізації предмета забезпечувального обтяження за рішенням суду визначений в статті 25 Закону № 1255-IV. У частині першій цієї статті вказано, що обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Тобто Законом № 1255-IV встановлені певні зобов`язання заставодержателя на виконання дій до звернення з позовом до суду. З урахуванням норм Закону № 1255-IV та змісту наданого позивчем витягу убачається, що 05.05.2017 позивачем зареєстровано звернення стягнення. Таким чином з урахувнням норм Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" позивачем дотримано усіх вимог, які передують зверненню до суду з вимогами про зверненя стягнення на предмет застави у судовому порядку. При цьому, суд зазначає, що направлення вимоги позивачем відповідачу-1 про усунення порушення кредитних зобов`язань та попередження щодо звернення стягнення на заставне майно, не свідчить про звернення стягнення на предмет застави у позасудовому порядку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що звернення стягнення на предмет застави на підставі чинного договору застави та зареєстрованого обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на час відчуження такого майна без згоди заставодержателя, реєстрації звернення стягнення на предмет застави, є належним та ефективним способом реалізації прав позивача, передбаченим статтями 16, 589 ЦК України, статтею 20 Закону України "Про заставу" та пунктом 1 параграфу 5 договору застави від 06.10.2011 року, а тому в цій частині позовних вимог суд позов уважає обгрунтованим та підставним та таким, що підлягає задоволенню. Стосовно вимог позивача про вилучення предмету застави (транспортного засобу) суд дійшов такого висновку. Як убачається з матеріалів справи, АТ "Ідея Банк", обрало у якості способу захисту свого порушеного права внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором № 910.79139 від 22.07.2011, зокрема, і звернення стягнення на предмет застави, який належить [PERSON] (відповідач-2) , а саме на автомобіль ЗАЗ TF698K 2011 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , новий реєстраційний № [NUMBER] , в рахунок погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором № 910.79139 від 22.07.2011. Такі вимоги позивача суд за встановлених обставин дійшов висновку задовольнити. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегулювано Законом України «Про виконавче провадження». Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження", під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Аналогічні приписи містить в собі п. 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень. Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно ст. 20 Закону України "Про заставу" звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п`ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Тобто, саме державним (приватним) виконавцем, у порядку виконання рішення суду щодо звернення стягнення на предмет застави, будуть здійснені всі передбачені чинним законодавством України вимоги для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження, а тому вилучення автомобіля ЗАЗ TF698K 2011 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , новий реєстраційний № [NUMBER] , й передача предмету застави АТ "Ідея Банк" на період його реалізації є безпідставною, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача тому відмовляє у позові в цій частині заявлених вимог. Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. За викладених фактичних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Суд зазначає, що застосовані заходи забезпечення позову ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 20.12.2017 в частині накладення арешту на автомобіль за приписами ч.7 ст. 158 ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Розподіл судових витрат Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн, що підтверджується меморіальним ордером № РХ: 118 (252043) від 30.05.2017 (т.1 а.с.1) та судовий збір у розмірі 800 грн, що підтверджується меморіальним ордером №1950643 від 13.12.2017 (т.1 а.с. 95). За таких обставин, суд у порядку ст. 141 ЦПК України покладає сплату судового збору на [PERSON] (відповідача-1) пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Outcome: partial