Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 12.12.2023\~року\~через канцелярію\~Турківського районного\~суду Львівської\~області позивач\~подав до\~Турківського районного\~суду Львівської\~області позовну\~заяву [PERSON] \~до Турківської\~міської ради\~Самбірського району\~Львівської області,\~треті особи,\~на стороні\~позивача,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог:\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~про визнання\~права спільної\~сумісної власності\~на 1/2\~частку земельної\~ділянки в\~порядку спадкування\~за законом, в якій просить визнати за ним, [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право спільної сумісної власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,1000\~га (1000\~кв.\~м), що становить 0,0500\~га (500\~кв.м), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4625510100:01:016:0070 з цільовим призначенням земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2023\~року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа. Предметом позову є: визнання права спільної сумісної власності на 1/2 частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Підсудність є розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність є підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо. Ч.ч.9, 16 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) і позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст..30 ЦПК України. Окрім цього, ч.7 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням. Статтею 30 ЦПК України передбачена виключна підсудність, оскільки позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020\~року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020\~року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Турківський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Спірне нерухоме майно земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4625510100:01:016:0070, що входить до складу спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заходяться на території Турківської міської ради Самбірського району і становлять предмет спору. Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020\~року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022\~року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022\~року № 2102-IX, який неодноразово продовжувався і діє на сьогоднішній день. Зважаючи на вище вказане, справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.ст.23,28,30 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ. Позиція особи, яка подала позов. Позивач свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] . Після смерті матері залишилося нерухоме спадкове майно, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а саме 1/2 частка земельної ділянки загальною площею 0,10 га кадастровий номер 4625510100:01:016:0070 з цільовим призначенням земельної ділянки для обслуговування жилового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки ця земельна ділянка була оформлена матір`ю позивачки підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.09.2003 року. Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯМ № 518746 на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,10 га кадастровий номер 4625510100:01:016:0070 оригінал не зберігся, а лише фотокопія. Порзивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті матері. Іншими спадкоємцями першої черги спадкування були рідний брат позивача [PERSON] та батько позивача [PERSON] , які залучені як треті особи у справі. Після смерті матері позивач в установленому законом порядку звернувся з письмовою заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, а 27.10.2022 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку. Таким чином, позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Просить визнати право власності нерухоме майно після смерті спадкодавця. Представник позивача адвокат Канарєєв І.О. в судових засіданнях просила позов задоволити. Позиція відповідача. Повноважний представник відповідача Турківської міської ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явився, за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслав клопотання, в якому просив суд розглядати справу без їх участі, позов визнають. Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Треті особи\~ [PERSON] \~і [PERSON] не забезпечили самопредставництво чи за допомогою участі у справі свого представника, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи підтвердженнями, клопотання на адресу суду надсилали, в якому просили суд розглядати справу без їхньої участі, позов визнають. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивачем 12.12.2023\~року подано позовну заяву. Третя особа [PERSON] 02.01.2024\~року подав заяву про розгляд справи у відсутність сторони по справі, не заперечує проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] 02.01.2024\~року подав заяву про розгляд справи у відсутність сторони по справі, не заперечує проти задоволення позову. 24.01.2024\~року представник позивача адвокат Канарєєв І.О. подав клопотання про проведення підготовчого розгляду справи у його відсутність. 24.01.2024\~року представник відповідача надіслав клопотання про проведення судового засідання у цивільній справі без представника Турківської міської ради, позов визнають. 07.02.2024\~року представник позивача адвокат Канарєєв І.О. подав клопотання про проведення судового розгляду справи у його відсутність. Інших клопотань і заяв від сторін на адресу суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 25.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, відкрито підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання, постановлено викликати в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, визнано явку сторін по справі в судові засідання обов`язковою, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву, визначено відповідачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу роз`яснено право подати зустрічний позов в строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив, а відповідачу заперечення. 24.01.2024\~року Турківським районним судом Львівської області отримано спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 31.01.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті цивільну справу, визначено дати судових засідань. 07.02.2024 року по справі постановлено вступну та резолютивну частини рішення. Судові засідання по справі було призначено 24.01.2024\~року, 31.01.2024\~року, 07.02.2024\~року, 07.02.2024\~року, 07.02.2024\~року. З урахуванням ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин. Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що спірне майно земельна ділянка розміром частка загальною площеб 0,1 га (1000 м.в.) кадастровий номер 4625510100:01:016:0070 з цільовим призначенням земельної ділянки : для обслуговування жилого будинку,господарських будівель і споруд знаходиться за адресою [ADDRESS] яка належала спадковадцю згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 518746. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 27.12.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області вбачається, що [INFO] померла [PERSON] і з приводу чого в книзі реєстрації смертей здійснено актовий запис за №104. Згідно договору про зміну розміру частко у спадщині, посвідченого 18.07.2016 року спадкодавець набув право власності на земельну ділянку розміром частка загальною площеб 0,1 га (1000 м.в.) кадастровий номер 4625510100:01:016:0070 з цільовим призначенням земельної ділянки : для обслуговування жилого будинку,господарських будівель і споруд знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.10.1987 року відділом РАГС Турківського району Львівської області на ім`я [PERSON] вбачається, що батьками зазначено [PERSON] , як батька та [PERSON] , як матір, з приводу чого в книзі реєстрації народжень здійснено актовий запис за №133. [PERSON] , [PERSON] свою частку у спадковому майні не прийняв, із заявами про прийняття спадщини за заповітом не звертався, подав нотаріально посвідчену заяву про відмову від спадщини. До складу спадщини, що відкрилась після смерті спадкодавця, як вказує позивач, входить право померлої особи на земельну ділянку розміром частка загальною площею 0,1 га (1000 м.в.) кадастровий номер 4625510100:01:016:0070 з цільовим призначенням земельної ділянки : для обслуговування жилого будинку,господарських будівель і споруд знаходиться за адресою [ADDRESS] . Будучи спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця позивач звернувся із заявою до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав. 11.05.2013 року приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Федаш М.М. була зведена спадкова справа № 31/2013 щодо майна померлої [PERSON] , проте постановою від\~27.10.2023\~року №150/2013 приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Львівської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку\~розміром \~частка загальною\~площею 0,1\~га (1000\~м.в.) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач, через відсутність правовстановлюючих документів на спірне майно, позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернувся до суду. Водночас судом встановлено, що вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами закінчені будівництвом, що підтверджується даними технічного паспорту. Інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом судом не встановлено. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008\~року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1258 ЦК України кожна наступна черга одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування. Статтями 1261-1265 ЦК України передбачено п`ять черг спадкування за законом, які у визначеному законодавством порядку закликаються до спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають\~рідні брати та сестри\~спадкодавця, його\~баба\~та\~дід\~як з боку батька, так і з боку матері, передбачені ст.1262 ЦК України. Вказані особи залучаються до спадкування за обставин, передбачених ч.2 ст.1258 ЦК України, тобто за відсутності спадкоємців першої черги. Якщо хто-небудь зі спадкоємців першої черги живий і виявив бажання прийняти спадщину або прийняв її, спадкоємці другої черги до спадкування не залучаються. Стаття 1259 ЦК України\~надає право спадкоємцям за законом після відкриття спадщини\~змінювати за взаємною згодою\~(договором) встановлену ЦК черговість спадкування. Такий договір має бути нотаріально посвідчений. Він не може порушувати прав спадкоємця, який не бере в ньому участі, а також спадкоємця, що має право на обов`язкову частку згідно вимог ст..1241 ЦК України.\~Зміна черговості\~може здійснюватися не лише добровільно, але й\~за рішенням суду. За позовом особи, що є спадкоємцем за законом наступної черги, суд може визнати за нею право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, якщо буде встановлено, що протягом тривалого часу вона опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст.1272 ЦК України\~\~визначено два способи дій спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини реалізувати свої права: за згодою усіх спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщин; подати заяву про прийняття спадщини на підставі рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивачка звернулася до нотаріуса із заяаою про прийняття спрадщини, відповідач за заповітом такої заяви не подавав, позов визнав. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст..1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Статті 1216, 1297 ЦК України передбачають право та обов`язок спадкоємців, чию спадщину складає нерухоме майно, оформити документи про спадщину. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013\~року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Також суд встановив, що право власності на спірну земельну ділянку не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах реєстрації, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач, як спадкоємець за законом майна покійної матері, підставно просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно. За таких обставин справи, суд дійшов, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у нього відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. А тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного суду від 14.08.2019\~року по справі N 523/3522/16-ц, та в силу положень чю4 ст.263 ЦПК України враховується при прийнятті рішення по справі. Згідно ст.380 ЦК України житловий будинок є об`єктом права власності. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008\~року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23.01.2013\~року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання права власності на нерухоме майно підлягають задоволенню. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. А згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України в редакції Закону України №2147-8 від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У рішенні Конституційного суду України\~№\~12-рп/2013\~зазначено, що звернення до суду пов`язане з необхідністю сплати судового збору, що впливає на можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого\~ст.55 Конституції України. Зазначене відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 року №\~R\~(81)\~7, якою визначено: «у\~тій мірі, в\~якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до\~правосуддя, їх\~треба, якщо це\~можливо, скоротити або\~скасувати» (пп.\~12 п.\~D). Питання повернення судового збору регламентовано ст.7 Законом України «Про судовий збір», де передбачено п`ять підстав для повернення сплаченого судового збору: 1)\~зменшення розміру позовних вимог або внесення суми судового збору у більшому розмірі, ніж було потрібно; 2)\~повернення заяви або скарги стороні за заявою (клопотанням) заявника; 3)\~відмова суду у відкритті провадження у справі; 4)\~залишення заяви або скарги без розгляду; 5)\~закриття (припинення) провадження у справі в усіх інстанціях. Відповідно до процесуального кодексу, при винесенні рішення суддя повинен в обов`язковому порядку розподілити судові витрати між сторонами процесу. До судових витрат входить і судовий збір. Згідно ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Згідно п.11 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна позовна заява, інша заява і скарга подані до суду. При цьому ставки судового збору також визначаються розміром мінімальної заробітної плати, встановленої у році, коли позовну заяву, іншу заяву і скаргу було подано до суду. Згідно долученої до заяви квитанції №116 від 11.12.2023 року вбачається, що позивачем у ТВБВ\~№10013/21 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» було оплачено судовий збір у сумі 1073,60\~грн, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою автоматизованою системою документообігу суду. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, зважаючи на відсутність вимоги позивача про стягнення з відповідача оплаченого ним судового збору за позовну вимогу, суд не вирішує таку вимогу, не вирішує питання стягнення з відповідача на користь позивача оплаченого ним судового збору. Приймаючи до уваги вище вказане, на підставі викладеного,

Outcome: approved