Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Грисюк О.В. таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що 14.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинений виконавчий напис №8196 щодо стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором №69491-А від 05.08.2020 року в сумі 9180 грн. На підставі вказаного виконавчого напису було відкрите виконавче провадження про примусове стягнення вказаної суми з позивача на користь відповідача. Позивач вважає виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки відсутні докази відступлення прав вимоги стягувачу, заборгованість, про стягнення якої був вчинений виконавчий напис, не є безспірною, оскільки заборгованість по процентам розрахована за період, який перевищує визначений договором строк кредитування, також заборгованість стосується договору, який не був нотаріально посвідчений. На підставі викладеного, позивач просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Грисюк О.В. про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню та стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. Позов надійшов до суду через систему «Електронний суд» 17.11.2023 року. 01.12.2023 року відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його та позивача відсутності. Відповідач не забезпечив явку до суду свого представника, про час слухання справи повідомлявся через систему «Електронний суд» відповідно до ч.7 ст. 14 ЦПК України. До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Заявлений позивачем в позові в якості третьої особи приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. до суду не з`явився, пояснень на позов не надав, про час слухання справи повідомлялася рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. Заявлений позивачем в позові в якості третьої особи приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков А.Д. до суду не з`явився, пояснень на позов не надав, про час слухання справи повідомлялася рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 16.11.2023 року; копію договору про надання правової допомоги №695/21-09-2023 від 21.09.2023 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію адвокатського запиту від 21.09.2023 року; копію повідомлення приватного виконавця Баришнікова А.Д. від 22.09.2023 року; копію заяви про примусове виконання рішення від 20.07.2021 року; копію виконавчого напису від 14.05.2021 року №8196; копію кредитного договору «69491-А» від 05.08.2020 року; копію угоди до кредитного договору «69491-А» від 05.08.2020 року; копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2022 року; копію акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 16.11.2023 року; копію квитанції №695 від 03.11.2023 року; копію детального опису робіт (наданих послуг) від 16.11.2023 року), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що 05.04.2020 року між позивачем та ТОВ «Еквіфін Україна» був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивачеві був наданий кредит у розмірі 4000 грн, з умовою - сплати 4% за кожен день користування кредитом. Відповідно до договору датою погашення заборгованості за кредитом визначено 23.09.2020 року 14.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. за заявою ТОВ «Вердикт Капітал», був вчинений виконавчий напис за реєстровим номером 8196 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості за кредитним договором №69491-А від 05.08.2020 року в сумі 9180 грн. На підставі виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем було відкрите виконавче провадження. Порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється Главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22.02.2012\~№ 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.1 пункту 3 Глави 16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачена можливість вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, та для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, встановлені такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Натомість відповідно до постанови Верховного Суду від 29.01.2019 року по справі №910/13233/17 Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету\~Міністрів України\~№ 662\~від 26.11.2014\~"Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету\~міністрів України\~№ 662\~від 26.11.2014\~"Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. \~ \~ \~ \~При цьому, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 в редакції від 29.11.2001 року не передбачає стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів за кредитними договорами, крім договорів, які були нотаріально посвідченні, що передбачає п.1 Переліку. \~ \~ \~ \~Це також підтверджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим в постанові від 21.09.2021 року по справі №910/10374/17. \~ \~ \~ \~Натомість в даному випадку кредитний договір, на підставі якого був вчинений виконавчий напис, не був посвідчений нотаріально, а складений в простій письмовій формі договір не є тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, про що вказано в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року №757/24703/18-ц. \~ \~ \~ \~Крім того, Верховний Суд в постанові від 31.10.2018 року по справі №308/11193/16-ц вказав, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Крім того, як вказано вище строк повернення кредиту був визначений договором до 23.09.2020 року, натомість до суми заборгованості, яка мала стягуватись за виконавчим написом, включені суми процентів 5180 грн, що були нараховані, як це вказано в тексті виконавчого напису, за період з 07.10.2020 року по 16.04.2021 року, тобто після закінчення строку повернення кредиту. При цьому, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року №202/4494/16-ц провадження №14-318цс18 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року №723/304/16-ц провадження №14-360цс19 стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права. За такого, після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати проценти, комісію та пеню, а має право на отримання окрім суми боргу двох видів плати: 1) компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення, 2) трьох процентів річних від простроченої суми. Тому нарахування кредитором визначених кредитним договором процентів після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на нормах матеріального права, а, отже, свідчить про спірність таких нарахувань. Таким чином, вчиняючи 14.05.2021 року виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що до загального розміру заборгованості були включені суми, які не могли бути нараховані після закінчення строку кредитування та на те, що внаслідок визнання нечинною постанови КМУ від 26.11.2014 року №662, якою внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, щодо можливості стягнення за кредитними договорами на час вчинення виконавчого напису не передбачалась можливість стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів заборгованості за кредитними договорами, які не були нотаріально посвідченні при укладенні. За таких обставин, достатніх підстав для вчинення виконавчого напису не було, тому виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. \~ \~ \~ \~Оскільки позов пов`язаний з порушенням прав споживача та позивач за подібною категорією справ звільнений від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягає стягненню 858,88 грн. судового збору відповідно до ставок, визначених п.п.2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», оскільки відповідно до ч.1, 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється саме за подання особою відповідної позовної заяви, а за подачу фізичною особою подібного позову в електронній формі (якби позивач не був звільнений від сплати судового збору) судовий збір становив би саме 858,88 (1073,60 грн х 0,8). Також судом мають бути розподілені витрати позивача на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання розподіл таких витрат, суд виходить з наступного. Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджується наданими суду копією копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 16.11.2023 року, копією договору про надання правової допомоги №695/21-09-2023 від 21.09.2023 року, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 16.11.2023 року, копією квитанції №695 від 03.11.2023 року та копією детального опису робіт (наданих послуг) від 16.11.2023 року. За такого, суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу по даній справі в розмірі 8000 грн. є доведеними та пропорційними категорії та складності справи, тому вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved