Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

27 березня 2023 року позивач звернувся до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дитини [PERSON] , [INFO] ; стягувати з [PERSON] аліменти у розмірі 1/2 частини її заробітку (доходу) щомісячно на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особистий рахунок дитини в Державному ощадному банку України; стягувати з [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особистий рахунок дитини в Державному ощадному банку України. Позов мотивований тим, що малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку дітей, які опинились в складних життєвих обставинах. Мати дітей - [PERSON] схильна до зловживання алкоголем, не приділяє належної уваги вихованню та розвитку дітей, не створює повноцінних умов проживання, часто залишає дітей без нагляду на тривалий час, матеріальним утриманням дітей не займається, не піклується про стан їх здоров`я. Батько [PERSON] та [PERSON] [PERSON] разом з дітьми не проживає тривалий час, його теперішнє місце проживання не відоме, участі у житті дітей не приймає, не цікавиться навчанням і вихованням дітей, матеріально їх не забезпечує, повністю самоусунувся від їх виконання. Батько [PERSON] [PERSON] не працює; зловживає алкоголем; не приділяє належної уваги вихованню та розвитку доньки; не створює повноцінних умов проживання; часто залишає дитину без нагляду на тривалий час; матеріальним утриманням не займається; не піклується про стан її здоров`я; має психічні розлади, спричинені вживанням психотропних речовин. Малолітні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] з батьком. Умови проживання незадовільні, квартира потребує ремонту. Батьки дітей займають одну кімнату, у старших дітей немає окремих спальних місць, столу для навчання, місця для відпочинку та зберігання речей, недостатня кількість сезонного одягу та взуття. У молодшої дитини є дитячий візочок, сезонний одяг, дитяче харчування, що було забезпечено благодійними організаціями. У кімнатах брудно, скрізь таргани, стоїть неприємний запах. Стосунки в сім`ї складні. Між батьками постійно відбуваються лайки та бійки, свідками яких є малолітні діти, батько та мати зловживають алкогольними напоями, залишають дітей без нагляду. [PERSON] та [PERSON] були неодноразово попереджені про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків та притягнуті до адміністративної відповідальності за їх невиконання. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 29 березня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні 29 травня 2023 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Правом на подання відзиву не скористалась. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Відзив на позов не надав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, просив не позбавляти батьківських прав [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши надані та здобуті докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах (а.с. 11-13). [PERSON] народився [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). [PERSON] народився [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). [PERSON] народилась [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Малолітні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання незадовільні, квартира потребує ремонту. Батьки дітей займають одну кімнату, у старших дітей немає окремих спальних місць, столу для навчання, місця для відпочинку та зберігання речей, недостатня кількість сезонного одягу та взуття. У молодшої дитини є дитячий візочок, сезонний одяг, дитяче харчування, що було забезпечено благодійними організаціями. У кімнатах брудно, скрізь таргани, стоїть неприємний запах. Стосунки в сім`ї складні. Між батьками постійно відбуваються лайки та бійки, свідками яких є малолітні діти, батько та мати зловживають алкогольними напоями, залишають дітей без нагляду, що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов від 18 травня 2022 року, 23 вересня 2022 року, 26 вересня 2022 року, 06 січня 2023 року, 16 січня 2023 року, 26 січня 2023 року та 08 лютого 2023 року (а.с. 25-29, 31-32, 39). 22 вересня 2022 року співробітниками Новокодацького ВП ГУНП у Дніпропетровській області було виявлено та доставлено до КНП «МДКЛ № 6» ДМР малолітню [PERSON] , [INFO] , яка залишилась без догляду дорослих. Батьки перебували в нетверезому стані, надати пояснення про останнє годування дитини не змогли. Дитина була недоглянута, поведінка дитини викликала занепокоєння (а.с. 33-38). 19 жовтня 2022 року [PERSON] , [INFO] , на підставі заяви батьків та наданих ними документів передана на виховання законним представникам. Батьки [PERSON] та [PERSON] попереджені про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків та необхідність змінити ставлення до їх виконання (а.с. 36). 08 лютого 2023 року співробітниками Новокодацького ВП ГУНП у Дніпропетровській області виявлено малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які опинились без догляду дорослих. Батьки перебували в нетверезому стані (а.с. 50-55). [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьківських обов`язків), а саме: постановами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2016 року, 16 листопада 2022 року та 19 грудня 2022 року (а.с. 83, 85-86). [PERSON] також неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьківських обов`язків), а саме: постановами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2022 року, 23 лютого 2023 року та 08 травня 2023 року (а.с. 87-89). Згідно з інформацією КЗО «Середня загальноосвітня школа № 94» ДМР від 28 грудня 2022 року [PERSON] на зв`язок з класним керівником не виходить, діти майже не виконують умов дистанційного навчання. Відповідно до акту виходу в сім`ю від 28 червня 2023 року, спеціалісти біля під`їзду зустріли [PERSON] в стані сильного алкогольного сп`яніння; на запитання спеціалістів [PERSON] висловлювалась нецензурною лайкою; поводила себе агресивно; погрожувала; ледь трималась на ногах (а.с. 100-102). Згідно з актом виходу в сім`ю від 07 липня 2023 року [PERSON] продовжує вести антисоціальний спосіб життя. Змін на краще не відбувається, можна спостерігати повну деградацію особистості. З`ясовано, що [PERSON] три місяці перебувала в реабілітаційному центрі з метою подолання алкогольної залежності, але за час перебування не захотіла прикласти ніяких зусиль (а.с. 99). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 08 серпня 2023 року, на момент виходу спеціалістів [PERSON] вдома не було. Двері відчинив її батько, який повідомив, що йому невідомо де вона знаходиться. В квартирі умови не покращились. Сусіди повідомили, що [PERSON] вдруге перебуває на лікуванні в центрі. Після першого лікування вона поверталась і деякий час перебувала вдома, але постійно в стані алкогольного сп`яніння, поводилась агресивно (а.с. 98). Громадською організацією «Дім батька» надано характеристику від 11 серпня 2023 року, у якій зазначено, що [PERSON] за час перебування у будинку зарекомендувала себе виключно з позитивного боку, як людина, яка прийняла рішення змінити своє життя на краще. [PERSON] можна охарактеризувати як спокійну та врівноважену людину, яка знаходить спільну мову з оточуючими. У [PERSON] є почуття відповідальності за життя та безпеку інших. Вона гарний та вірний помічник (а.с. 104). Згідно з відповіддю Служби у справах дітей Божедарівської селищної ради від 11 жовтня 2023 року, за період перебування малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у родині патронатного вихователя [PERSON] батьки з дітьми не бачились. Матеріальну допомогу дітям надавала тільки бабуся. Мати, бабуся та дядько дітей інколи телефонують та цікавляться дітьми. Згідно характеристик, наданих КЗ «Божедарівський ліцей» Божедарівської селищної ради Кам`янського району, [PERSON] регулярно відвідує навчальний заклад, навчається за очною формою. Батьки [PERSON] за період навчання у закладі його успіхами у закладі не цікавляться. Єлисей також регулярно відвідує навчальний заклад, виявляє зацікавленість до навчання, привчений до самообслуговування. За час перебування дітей у родині патронатного вихователя значно покращився стан [PERSON] . Дитина здобула нові навички, почала посміхатись. Реагує на дорослих (а.с. 116-120). Відповідно до акту обстеження умов проживання (а.с. 122) [PERSON] проживає в реабілітаційному центрі релігійного направлення. У центрі проживають особи жіночої статі (деякі з них разом з дітьми). Мешканці реабілітаційного центру ведуть спільне господарство. [PERSON] та [PERSON] були неодноразово попереджені про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків (а.с. 41, 45-49). Своїм висновком Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 23 березня 2023 року № 3/9-46 вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-10). Відповідно до ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 Конституції України). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частинами 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із частиною 1 статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами ухилення від виконання батьківських обов`язків відносно своїх дітей. Приймаючи до уваги те, що мати дітей - [PERSON] схильна до зловживання алкоголем, не приділяє належної уваги вихованню та розвитку дітей, не створює повноцінних умов проживання, часто залишає дітей без нагляду на тривалий час, матеріальним утриманням дітей не займається, не піклується про стан їх здоров`я, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав відносно її дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Оскільки батько дітей [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] разом з дітьми не проживає тривалий час, його теперішнє місце проживання не відоме, участі у житті дітей не приймає, не цікавиться навчанням і вихованням дітей, матеріально їх не забезпечує, повністю самоусунувся від їх виконання, суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно його дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З урахуванням того, що батько [PERSON] - [PERSON] не працює; зловживає алкоголем; не приділяє належної уваги вихованню та розвитку доньки; не створює повноцінних умов проживання; часто залишає дитину без нагляду на тривалий час; матеріальним утриманням не займається; не піклується про стан її здоров`я; має психічні розлади, спричинені вживанням психотропних речовин, суд вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно його дитини [PERSON] , [INFO] . Суд зазначає, що згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є особами працездатного віку, законодавчо на них покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, у зв`язку з чим суд, врахувавши вимоги ст. 182 СК України, приходить до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/2 частини її заробітку (доходу) щомісячно на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 березня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття, на особистий рахунок дитини в Державному ощадному банку України; стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, на особистий рахунок дитини в Державному ощадному банку України. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] та [PERSON] утримання їх малолітніх дітей з дня подання позову, тобто з 27 березня 2023 року. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради законні, повністю доведені та обґрунтовані, а, отже, підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому слід стягнути судовий збір в дохід держави: з [PERSON] - у розмірі 2 422,40 грн.; з [PERSON] - у розмірі 2 422,40 грн.; з [PERSON] - у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved