Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

У березні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (далі - ПрАТ «СК «УНІКА»), представник Білий В.С. (а.с.31) звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на користь ПрАТ «СК «УНІКА» шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 6 161,93 грн. та судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 жовтня 2019 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Volkswaqen Golf», державний реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно до Закону України «Про стахування». 22 липня 2020 року в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «ДЕУ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та застрахованого автомобіля, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року (справа № 760/16357/20), відповідача - водія [PERSON] визнано винним внаслідок порушення останнім Правил дорожнього руху. На підставі заяви потерпілої особи, складено акт, визначено розмір страхового відшкодування в сумі 6 161,93 грн., які було виплачено потерпілій особі. Вказується, що вартість ремонту становила 7 939,93 грн. - 1 775,00 (франшиза), до сплати - 6 161,93 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 березня 2023 року головуючою суддею визначено суддя А.В.Слободянюк (а.с.33). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва суду від 08 березня 2023 року справу за підсудністю направлено для розгляду Солом`янському районного суду міста Києва (а.с.37,38). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва 15 травня 2023 року відмовлено у прийнятті справи до провадженн, справу повернуто до Дніпровського районного суду міста Києва за територіальною підсудністю для розгляду (а.с.51-53). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2023 року справу передано раніше визначеному складу суду (а.с.60). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки (а.с.62,63). За відомостями № 282265 від 20 жовтня 2023 року Єдиного державного демографічного реєстру інформації щодо відповідача [PERSON] не знайдено (а.с.61). Відповідачу [PERSON] ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась за останнім відомим місцем проживання. Поштове відправлення суду на адресу відповідача повернулось до суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 66). Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 24 жовтня 2019 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Каско» № 030202/4605/0000133, предметом якого було страхування транспортного засобу марки «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.11,12). Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом досліджено, шляхом повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень, постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року (справа № 760/16357/20), якою встановлено, що 22 липня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) о 17:40 год. в м.Києві по вул.Борщагівській, 189, за участю автомобіля «Deo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Унаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Винним у даній ДТП визнано [PERSON] , який керував транспортним засобом з порушенням п.2.3(б), п.10.9 Правил дорожнього руху України, притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП з накладанням штрафу. Стороною позивача копія вказаної постанови суду надана у знеособленому вигляді (а.с.26,27). Згідно відповіді Національної поліції України про ДТП № 3020550656147, [PERSON] є винуватцем ДТП, яка сталася 22 липня 2020 року о 17:40 в м.Києві, вул.Борщагівська, 189. ДТП сталась за участю автомобілів: «Deo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . За змістом даної довідки, відсутні відомості про наявність у водія [PERSON] страхового полісу відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.21-24). Крім того, за відомостями Централізованої бази даних МТСБУ, відсутні страхові поліси за транспортним засобом з державним номером транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 28). Власник пошкодженого автомобіля «Volkswaqen Golf», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА» з заявою № 00365202 про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО № 030202/4605/0000133 (а.с.8). Відповідно до ремонтної калькуляції № 00365202 від 06 серпня 2020 року, загальна сума ремонтних робіт застрахованого автомобіля склала 7 936,93 грн. (а.с.14-18). Згідно страхового акту № 00365202 від 07 серпня 2020 року, сума страхового відшкодування становить 6 161,93 грн. (а.с.7). На виконання умов договору страхування ПрАТ «СК «УНІКА» здійснило виплату ФОП- [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 7 939,93 грн., за рахунком № [NUMBER] від 08 серпня 2020 року (а.с.13). Відповідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно положень статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 27 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами статті 1191 ЦК України. З наведеного слідує, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора, до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. У зв`язку з вищевикладеним, позивач в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1194 ЦК України, набув права зворотної вимоги до відповідача, як винуватця ДТП. Відповідний обов`язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення ст. 1166 ЦК України є деліктним зобов`язаннями. Отже, за змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статті 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 684,00 грн., сплата якого документально підтверджено випискою від 17 лютого 2023 року про зарахування судового збору до спеціального фонду бюджету України (а.с.34). На підставі викладеного,

Outcome: approved