Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ніколенко М.Є., звернулася до суду з позовом,\~який у\~подальшому було\~уточнено, до відповідача виконавчого комітету Криворізької міської ради, третя особа: виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради та просить суд встановити факт прийняття нею спадщини після свого померлого батька [PERSON] та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] батько позивача, [PERSON] , отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (після перейменування - 44). З моменту народження та до моменту вступу у шлюб у 1962 році позивач, [PERSON] , проживала разом з батьками за вищевказаною адресою. З 1987 року позивач проживала разом зі своїм другим чоловіком за адресою: [ADDRESS] . Проте, вважаючи на похилий вік батька, його погане самопочуття та неможливість самостійно поратися по господарству, починаючи з 1998 року позивачка проживала разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . [INFO] батько позивача - [PERSON] , помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з вищевказаного житлового будинку. Спадкова справа 123/2021 (номер у Спадковому реєстрі 67527876) після смерті [PERSON] відкрита 22.10.2021 у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Болозенко Т.О. на підставі заяви позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину. 03.11.2023 нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з огляду на те, що строк на прийняття спадщини позивачкою пропущено, доказів фактичного прийняття немає та відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Ухвалою суду від 11 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Після їх усунення ухвалою суду від 14 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі та витребувано докази. Ухвалою суду від 31 січня 2024 року замінено неналежного відповідача - Криворізьку міську раду, на належного відповідача - виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради та виключено виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради з числа третіх осіб. У судове засідання сторони у справі не з`явились. Представник позивача адвокат Ніколенко М.Є. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача - виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради Таборовець Н.В. просила розглянути справу за відсутності представника виконкому, при відсутності інших спадкоємців заперечень щодо вимог позивача не мають, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Оскільки відповідачі визнали пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, суд, враховуючи положення статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с. 20-23 - копії свідоцтв про народження, про укладання шлюбу, про смерть, копія витягу з державного реєстру). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (після перейменування - 44) (а.с. 26-29, 34 копії свідоцтва про право власності, рішення виконкому, довідок, рішення виконкому від 23.01.2024, рішення суду від 13.01.2009). Відповідно до матеріалів спадкової справи №123/2021, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем першої черги за законом є [PERSON] , яка подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с. 60). Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок позивачу нотаріусом було відмовлено, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 листопада 2023 року, у зв`язку з тим, що у спадкоємцем не надано документів, що підтверджують своєчасний факт прийняття спадщини за законом, та документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові правовідносини регулюються ЦК України після 1 січня 2004 року, якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, то такі правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно з п. 23 вищезазначеної Постанови, у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 ЦК УРСР. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р, № 18/5, яка діяла на час виникнення спірних правових відносин, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: -довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; -довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; -копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; -запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», «Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини)», «У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред`явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні», «Судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР)». Згідно із Постановою Пленуму ВСУ №4 від 24.06.1983 (із змінами внесеними Постановами від 25.12.1992, 25.05.1998, що діяла на час відкриття спадщини), п. 4 визначено, що якщо в шестимісячний строк позивач фактично вступив в управління спадковим майном, або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Відповідно до акту від 15.11.2023 (а.с. 41) [PERSON] з 1998 року проживала разом зі своїм батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті позивач проживає у будинку сама, утримує його в належному санітарно-технічному стані та сплачує комунальні послуги, про що свідчать надані позивачем роздруківки історії платежів щодо сплати комунальних послуг за спірною адресою (а.с. 35-40). За положеннями п. 3.21. глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 553 Цивільного кодексу УРСР, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач прийняла спадщину, оскільки фактично проживала зі спадкодавцем, своїм батьком, на момент його смерті та у подальшому вступила у володіння та управління майном. Відповідно до ст. 15 та ст. 16 ЦК України, зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу та одним із способів захисту прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Згідно із ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, але у позивача наразі виникли реальні умови, які обмежують його право у реалізації ним своїх прав на належне йому нерухоме майно. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 392 ЦК України встановлює, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Ураховуючи викладене, суд вважає встановленим, що батько позивача [PERSON] , який помер [INFO] , на законних підставах володів спірним домоволодінням, та його донька, [PERSON] , фактично прийняла спадщину після його смерті шляхом вступу в управління\~та володіння спадковим майном, оскільки з 1998 року проживала без реєстрації з батьком та доглядала за ним, тому є підстави для встановлення факту прийняття позивачем спадщини. Та відповідно суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька. Оскільки іншого шляху для захисту прав позивача немає, позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 200, 206, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

Outcome: approved