Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що у них різні погляди на життя, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, немає згоди у вирішенні спільних сімейних питань. Сім`я фактично розпалася, а шлюб носить формальний характер. Крім того, позивач просить неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишити на його вихованні. Ухвалу про відкриття провадження у справі від 19.12.2023 сторонам надіслано по місцю реєстрації. Відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив, що не перешкоджає подальшому розгляду справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, згідно позовного клопотання просить суд розглядати справу у його відсутності, та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, протии ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, , хоч належним чином повідомлялася про час та дату розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази, встановив наступні обставини. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 14 жовтня 2005 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відділом реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 120, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області. У даному шлюбі сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального упраалвння юстиції у Тернопільській області). В Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до п.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд прийшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Щодо позовної вимоги про залишення дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на вихованні позивача, то ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ч.1,2 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В зв`язку з наведеним, оскільки, виховання дитини є обов`язком батьків незалежно від того чи перебувають батьки в шлюбних відносинах, суд, визнає недоцільним покладати обов`язок виховання лише на одного з батьків, а тому така вимога до задоволення не підлягає.

Outcome: partial