Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , до Покровської сільської ради Нікопольського району, треті особи [PERSON] та [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 09 червня 2016 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено Договір позики (реєстровий № 2314), відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 2 768 340,00 гривень 00 коп., що на момент укладення договору є еквівалентом 111 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю зазначені грошові кошти в термін до 01 квітня 2018 року включно. Відповідно до п.5 зазначеного договору, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, згідно п.1 цього договору, позикодавець вправі пред`явити цей договір до стягнення. Звернення стягнення здійснюватиметься як за рішенням суду, так і на підставі виконавчого напису нотаріуса. Одночасно з цим, 09 червня 2016 року між [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки, відповідно до якого, цей договір забезпечує всі вимоги іпотеко держателя, які випливають з договору позики від 09 червня 2016 року за реєстровим номером 2314 та предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями і приватизована земельна ділянка, площею 0,0960 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.3.1.6 Договору, у разі невиконання позичальником умов договору позики, у тому числі, порушення строку погашення позики, звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи суму позики, процентів, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання тощо. Відповідно до п.6.4 Договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або з окремим договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У п.6.6. зазначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інакше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. 27 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про відступлення майнових прав, відповідно до якого [PERSON] відступає, а [PERSON] приймає майнові права, які виникли або можуть виникнути та включають: права вимоги до боржників на підставах наведених у договорі позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 09 червня 2016 року, реєстраційний № 2314. Одночасно із цим, 27 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про відступлення майнових прав, відповідно до якого [PERSON] відступає, а [PERSON] приймає майнові права, які виникли або можуть виникнути та включають: права вимоги до боржників на підставах наведених у договорі позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 09 червня 2016 року, реєстраційний № 2316. На даний час [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором позики та не повернув надані йому грошові кошти. Позивачем, на виконання вимог ст.35 ЗУ «Про іпотеку», була пред`явлена вимога про усунення порушення зобов`язання позики та про попередження звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання основного зобов`язання. Відповідно до ст.35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш, ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання цієї вимоги. При цьому, представник, як на підставу звернення до суду з позовом, посилається на те, що зобов`язанням позики позивач бажає захистити свої права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, який забезпечує виконання зобов`язання позики. Виходячи з того, що договором іпотеки зазначена узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки, позивач бажає визначити саме таку суму реалізації предмета іпотеки. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , змушений звернутись до суду та просить звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 09 червня 2016 року в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 09 червня 2016 року, шляхом визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та приватизовану земельну ділянку, площею 0,0960 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , паспорт [NUMBER] , ІПН [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не прибула, від її представника на адресу суду надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та на їх задоволенні наполягає (а.с.70). Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, проте, 27 грудня 2023 року на адресу суду надав заяву, в якій зазначає, що Покровська сільська рада Нікопольського району Дніпропетровської області не є юридичною особою та не може бути відповідачем по даній справі, а тому просять замінити неналежного відповідача на належного. Проте, суд, оглянувши матеріали справи, вважає, що саме Покровська сільська рада повинна бути відповідачем по даній справі, оскільки предметом по даній справі є нерухоме майно, яке розташоване в с.Олексіївка Нікопольського району Дніпропетровської області, що відноситься до території, яку обслуговує Покровська сільська рада Нікопольського району (а.с.95-97). Треті особи, які, на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2024 року, були залучені до участі у справі, про розгляд справи були повідомлені належним чином, однак, своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, не скористались та будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надали. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, 09 червня 2016 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) було укладено нотаріально посвідчений Договір позики (реєстровий № 2314), відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 2 768 340,00 гривень 00 коп., що на момент укладення договору є еквівалентом 111 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю зазначені грошові кошти в термін до 01 квітня 2018 року включно (а.с.52-53). 09 червня 2016 року, між [PERSON] (іпотекодержателем) та [PERSON] (іпотекодавцем) було укладено нотаріально посвідчений Договір іпотеки, відповідно до якого, цей договір забезпечує всі вимоги іпотеко держателя, які випливають з договору позики від 09 червня 2016 за реєстровим номером 2314, предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та приватизована земельна ділянка, площею 0,0960 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.54-56). 27 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений Договір про відступлення майнових прав, відповідно до якого [PERSON] відступає, а [PERSON] приймає майнові права, які виникли або можуть виникнути та включають: права вимоги до боржників на підставах наведених у договорі позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 09 червня 2016 року, реєстраційний № 2314. Одночасно із цим, 27 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про відступлення майнових прав, відповідно до якого [PERSON] відступає, а [PERSON] приймає майнові права, які виникли або можуть виникнути та включають: права вимоги до боржників на підставах, наведених у договорі позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 09 червня 2016 року, реєстраційний № 2316 (а.с.57-59). Як вбачається з матеріалів справи, станом на 24 жовтня 2023 року (на момент звернення до суду з даним позовом) [PERSON] (позичальник) не виконав свої зобов`язання за договором позики та не повернув надані йому грошові кошти. Хоча, у відповідності до умов договору позики, останній зобов`язувався повернути позикодавцю зазначені грошові кошти в термін до 01 квітня 2018 року включно. Відповідно до п.5 зазначеного договору, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, згідно п.1 цього договору, позикодавець вправі пред`явити цей договір до стягнення. Звернення стягнення здійснюватиметься як за рішенням суду, так і на підставі виконавчого напису нотаріуса. При цьому, суд враховує ту обставину, що договором до іпотеки, укладеного 09 червня 2016 року між [PERSON] (іпотекодержателем) та [PERSON] (іпотекодавцем), було передбачено, що цей договір забезпечує всі вимоги іпотеко держателя, які випливають з договору позики від 09 червня 2016 року. Тобто, в момент укладання вищевказаних договорів його сторони погодили всі умови, про що свідчать їй підписи та будь-які дії щодо визнання повністю або частково недійсним сторонами не визнавались. Згідно п.3.1.6 Договору, у разі невиконання позичальником умов договору позики, у тому числі, порушення строку погашення позики, звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи суму позики, процентів, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання тощо. Відповідно до п. 6.4 Договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або з окремим договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У п.6.6. Договору зазначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інакше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Відповідно до\~ статті 1 Закону України «Про іпотеку»,\~іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»). Статтею 37 Закону України «Про іпотеку»\~ визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється, згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до цього\~ Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини третьої\~ статті 33 Закону України «Про іпотеку»,\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~ Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга\~статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже,\~Закон України «Про іпотеку»\~прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються нормами та вимогами чинного законодавства, а враховуючи той факт, що іпотекодавець помер [INFO] (а.с.44-45), в зв`язку з чим нотаріально звернути стягнення на предмет іпотеки неможливо, треті особи в права спадкування не вступили (а.с.79-89) і можливості звернутись до них з вимогами про стягнення боргу у позивача не уявляється можливим, суд приходить до висновку, що пред`явленні позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved