Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що він є власником нерухомого майна у вигляді житлового будинку, який за постановою державного виконавця перебуває під арештом. Посилаючись на ту обставину, що такий арешт перешкоджає йому у здійсненні прав власника в повному обсязі, позивач просить скасувати вказаний арешт (а.с. 48 56). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Оскільки відповідач, який отримав судове повідомлення про розгляд справи разом із копією ухвали про відкриття провадження та примірником позовної заяви з додатками, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с. 89, 91). Представник третьої\~особи надав\~суду заяву\~у якій\~не заперечив\~проти позовних\~вимог (а.с. 110). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. За договорами купівлі-продажу від 22 грудня 2021 року позивач набув право власності на житловий будинок і земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17 20, 21 24). Дана обставина також підтверджується витягами від 20.12.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 25, 26). При цьому, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.09.2022 року, містяться відомості про реєстрацію 21.04.2016 року за № 24236527 державним реєстратором Кострубіцькою А.М. Виконавчого комітету Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області арешту нерухомого майна боржника [PERSON] за постановою державного виконавця від 21.04.2016 року (а.с. 27 29). Також, на підтвердження своїх доводів позивачем додано до позову копію постанови від 21 квітня 2016 року головного державного виконавця відділу ДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції Назаренко О.Ю. про відкриття виконавчого провадження № 50913049 у якому боржником був [PERSON] (а.с. 14). Потім, постановою головного державного виконавця відділу ДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції Назаренко О.Ю. від 21 квітня 2016 року у даному виконавчому провадженні було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника [PERSON] (а.с. 15). Надалі, постановою головного державного виконавця відділу ДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції Назаренко О.Ю. від 12 липня 2018 року, виконавчий документ у даному виконавчому провадженні № 50913049 було повернуто стягувачу (а.с. 16). Адвокатським запитом № 1/03/60 від 12 червня 2023 року, представник позивача просила орган ДВС зняти арешт у виконавчому провадженні № 50913049 (а.с. 30 32). Проте, за змістом відповіді № 29604 від 21 червня 2023 року, орган ДВС не задовольнив прохання представника позивача (а.с. 36 37). Отже, внаслідок зазначеного запису про арешт нерухомого майна, позивач, як власник, не може в повному обсязі реалізувати свої права власника вказаного нерухомого майна. Зокрема, вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із нормами статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник; боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Під час розгляду справи за змістом договорів купівлі-продажу від 22 грудня 2021 року встановлено, що позивач набув право власності на зазначені житловий будинок і земельну ділянку від [PERSON] який був боржником у виконавчому провадженні № 50913049. Тобто, позивач у встановлений законом спосіб набув права власності на вказане нерухоме майно, однак арешт житлового будинку у виконавчому провадженні № 50913049, є таким, що не стосується боргових чи інших зобов`язань нового власника житлового будинку та безпідставно обтяжує належне позивачу нерухоме майно. Воднораз, суд не вирішує питання про скасування арешту земельної ділянки, оскільки позивачем не надано відомостей про те, що вказана земельна ділянка також перебуває під арештом; зокрема наявна в матеріалах справи інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.09.2022 року, містить відомості про реєстрацію обтяження лише житлового будинку (а.с. 27 29). Частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, заборона відчуження належного позивачу нерухомого майна, порушує права останнього щодо реалізації своїх прав як власника нерухомого майна, а тому таке право позивача слід захистити шляхом скасування арешту вказаного нерухомого майна. Одночасно, суд звертає увагу на норму частини другої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якої, про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Натомість, виносячи постанову про повернення виконавчого документа стуягувачу, державний виконавець не виконав наведених вимог спеціального закону та не зазначив про зняття арешту з майна у постанові від 22 вересня 2017 року про повернення виконавчого документа, в день її винесення не надіслав органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника та не вчинив дій щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Тобто, саме у зв`язку із невиконанням державним виконавцем прямих вимог норми частини другої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», існує зазначений арешт нерухомого майна та позивач мусить звертатися до суду за захистом своїх прав. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому,\~на підставі\~пункту 1\~частини другої\~статті 141\~ЦПК України,\~у зв`язку\~із задоволенням\~позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на відповідача (а.с. 9). На підставі викладеного,

Outcome: approved