Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

У липні 2023 року позивач Акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» (далі - АТ «АКБ «Конкорд»), через представника Павленка С.В. (довіреність, а.с.80), звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № 60.15.001447 від 21 січня 2021 року у розмірі 76 077,91 грн., а також стягнути судовий збір у сумі 2 684,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу - 12 172,47 грн. На обґрунтування позову вказується, що 21 січня 2021 року між АТ «АКБ «Конкорд» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 60.15.001447 шляхом підписання заяви про надання кредиту, прийнявши пропозицію Банку укласти Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб на умовах, визначених даним договором. Кредит надано шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок у розмірі 50 000,00 грн. строком на 24 місяці (до 20 січня 2023 року), з щомісячною сплатою процентів у розмірі 39 % річних, пільговий період 0,01% річних, плата за супроводження простроченої заборгованості по кредиту/несанкціонованої заборгованості 7%, санкції за порушення зобов`язань за кредитом 7% на місяць від суми простроченої заборгованості плюс 10,00 грн. щоденно. Банк виконав своє зобов`язання за кредитним договором, перерахував на поточний рахунок [PERSON] кредитні кошти, проте відповідачка умов кредитного договору не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 76 077,91 грн., що складається із: заборгованості за прострочене тіло кредиту в сумі 50 000,00 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 17 334,62 грн, плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості - 8 743,29 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 липня 2023 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено сторонам строк і порядок подачі відзиву, відповіді, заяв, заперечень (а.с.86,87). З дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства, відповідачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками за зареєстрованим місцем проживання, отриманим з Єдиного державного демографічного реєстру у порядку ч.8ст.187 ЦПК України (а.с.85 зворот). Поштове відправлення двічі повернулось до суду без вручення з поштової відміткою «за закінченням терміну зберігання» від 12 вересня 2023 року, від 28 жовтня 2023 року (а.с.93,101). Судом 03 листопада 2023 року також розміщено на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет оголошення про розгляд даної справи (а.с.102). Судом вжито передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідача та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін. Відзиву на позов та клопотань відповідачем не подано. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 січня 2021 року відповідач [PERSON] підписала заяву про надання кредиту/кредитний договір № 60.15.001447 (а.с.24, 25). За умовами розділу 13 параметри кредиту, бажана сума у розмірі 50 000,00 грн, строк кредиту - 24 місяці з пільговим періодом. Також, розділом 13а визначено, що відсоткова ставка в пільговий період становить 0,01% річних, щомісячна комісія за надання кредиту не передбачена, відсоткова ставка 39% річних, сума наданого кредиту становить 50 000,00 грн, плата за супроводження простроченої заборгованості за кредитом/несанкціонованої заборгованості становить 7% на місяць, санкції за порушення зобов`язань за кредитом становлять 7% на місяць від суми простроченої заборгованості + 10 грн щоденно, дата надання кредиту 21 січня 2021 року, дата повного погашення кредиту - 20 січня 2023 року. Розділом 14 визначено інші умови, зокрема, вказується, що подання і підписання заяви, позичальник розуміє/запевнює/погоджується/надає згоду/ознайомлена з умовами підписаної заяви, Публічним договором та Тарифами банку (а.с.24,25). Стороною позивача надано копії тарифів банку, затверджених рішенням тарифного комітету № 76 від 07 липня 2020 року, паспорту споживчого кредиту, які підписано відповідачкою 21 січня 2021 року (а.с.28.29). Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № 60.15.001447 від 21 січня 2021 року, заборгованість відповідачки становить 76 077,91 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмір 50 000,00 грн., простроченої заборгованості за відсотками по кредиту - 17 334,62 грн., заборгованість за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості - 8 743,29 грн. (а.с.10-14). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідачем до матеріалів справи додано Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ Конкорд», затверджений протоколом засідання правління АТ «АКБ Конкорд» від 23 листопада 2020 року (а.с.31-49). У заяві відповідачки від 21 січня 2021 року зазначено, що остання ознайомлена з публічним договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Публічного акціонерного товариства «АКБ «Конкорд». Натомість наданий суду публічний договір банку не містить підтвердження, що саме з ним відповідач ознайомився та погодилась з його умовами, а тому такий не може вважатися складовою частиною спірного договору. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин положення ч.1ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки зміст публічного договору повністю залежить від волевиявлення однієї сторони (банку) і неможливо перевірити редакцію такого на час укладення наведеного вище кредитного договору. Щодо наданого стороною позивача паспорта споживчого кредиту, суд виходить з наступного. Частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VШ визначено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. З огляду на ці приписи паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон № 1734-VIII включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13). Згідно висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №393/126/20 про застосування норми права: «Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту». Таким чином, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про розмір відсотків за анкетою-заявою. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається у заяві про надання кредиту/кредитний договір № 60.15.001447 від 20 січня 2021 року сторони погодили відсоткову ставку у розмірі 39% річних, плату за супроводження простроченої заборгованості по кредиту/несанкціонової заборгованості у розмірі 7% на місяць, санкції за порушення зобов`язань за кредитом - 7% на місяць від суми простроченої заборгованості + 10,00 грн. щоденно. Таким чином, кредитним договором було погоджено розмір процентів за користування кредитом, враховуючи положення ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, а також те, що відповідачем не спростовано існування заборгованості за відсотками, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині наявності заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 17 334,62 грн, заборгованості за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості у розмірі 8 743,29 грн. Відповідно до положення ст.ст.12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях. Відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив на позовну заяву, в якому викласти свої заперечення та надати докази на підтвердження належного виконання договірних зобов`язань. Таким чином, встановлено, що позивачем виконані умови договору в повному обсязі, однак відповідач свої зобов`язання по зазначеному договору належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості по кредиту в загальній сумі 76 077,91 грн., що є доведеною та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у зв`язку із сплатою судового збору у розмірі 2 684,00 грн., що документально підтверджено Що стосується заявленої позивачем вимоги про відшкодування за рахунок відповідача 12 172,47 грн. на професійну правничу допомогу, суд дійшов такого висновку. За умовамист.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. Крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. У ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Види робіт або послуг адвоката, витрат, про відшкодування яких у справі заявлено вимогу, мають відповідати умовам договору про надання правової допомоги, положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і процесуального закону. Витрати на оплату робіт та послуг адвоката, про відшкодування яких заявлено вимогу, мають бути виконані саме тим адвокатом, з яким укладено договір про надання правової допомоги, інакше суд не матиме підстав для вирішення питання про їх відшкодування (постанова Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 910/23210/17). На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 11/2022 від 25 листопада 2022 року; довіреність позивача № 41/2023 від 22 лютого 2023 року, відповідно до якого позивач уповноважує [PERSON] представляти інтереси Банку у справах щодо стягнення заборгованості (а.с.77-80). Надано свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката Павленка С.В. (а.с.81). Позов поданий до суду адвокатом Павленка С.В., якого вказано як представника позивача на підставі довіреності № 41/2023 від 22 лютого 2023 року (а.с.80). Договір про надання правової допомоги № 11/2022 від 25 листопада 2022 року позивачем укладено із адвокатським об`єднанням «Бізнес і право», де сторонами у п.2.1 погоджено, що правова допомога надається адвокатами об`єднання, їх помічниками, іншими адвокатами, залученими до виконання договору об`єднанням відповідно до ч.6 ст.15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також фахівцями у галузі права у випадках, не заборонених законодавством України. Розмір гонорару за наданням правової допомоги визначено у п.4.1 договору. Проте, матеріали справи не містять доказів, що адвокат Павленко С.В. входить до складу адвокатського об`єднання «Бізнес і право», чи залучався останнім до виконання згаданого договору правової допомоги, чи видався адвокатським об`єднанням ордер адвокату на участь у даній справі. Довіреністю позивача № 41/2023 від 22 лютого 2023року уповноважено тільки адвоката Павленка С.В. на представлення інтересів банку, посилання на договір про надання правової допомоги не йдеться. За відсутністю доказів витрат на оплату робіт та послуг адвоката Павленка С.В. за вказаним договором про надання правової допомоги, відсутні підстави для стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу.

Outcome: partial