Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Філії-Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа [PERSON] , в якому просить припинити обтяження речових прав на нерухоме майно, що міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а саме заборону на нерухоме майно - будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 3572492, що належить їй [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.06.2023 року та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позову вона зазначила, що [INFO] померла її сестра [PERSON] і після її смерті вона в установленому законом порядку звернулась до нотаріуса для оформлення Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається із житлового будинку [ADDRESS] , який належав померлій на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконкомом Південноміської ради 16.07.2012 року. 02.06.2023 року вона отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане майно. В той час при оформленні спадщини з`ясувалося, що на вищевказаний житловий будинок існує обтяження №3572492 у виді заборони відчуження на нерухоме майно на підставі договору застави від 12.03.1997 року, укладений між «Сбербанком» («Ощадбанком») та попереднім власником будинку [PERSON] . Позивач зазначає, що дійсно її сестра [PERSON] 04.08.1997 року придбала за договором купівлі-продажу у [PERSON] частини та у [PERSON] частину житлового будинку [ADDRESS] . Оскільки будинок був дерев`яним і вітхим, 1934 року побудови, її сестра побудувала новий будинок, отримавши рішення Південної міської ради Харківського району від 22.03.2000 року, яким їй було дозволена перебудова існуючого жилого будинку новим домоволодінням та будівництво господарчих будівель. При цьому старий технічний паспорт на будинок був погашений у зв`язку із знесенням будинку. 18.06.2012 року [PERSON] отримала Декларацію про готовність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на будинок [ADDRESS] , а 16.07.2012 року отримала Свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Таким чином [PERSON] не тільки не мала жодних боргових зобов`язань перед [PERSON] , але було відсутнє нерухоме майно, на яке була оформлена застава. На звернення позивача щодо отримання відомостей про договір застави майна, укладеного між [PERSON] і [PERSON] та погашення останньою боргових зобов`язань, їй було відмовлено, оскільки дані відомості містять банківську таємницю. Оскільки позивач позбавлена права реалізувати свої права власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб, вона звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 вересня 2023 року провадження у справі було відкрите і призначено підготовче засідання. 23.10.2023 року від представника відповідача АТ «Державний ощадний банк України» І.Погорєлова надійшов відзив на позов, в якому він зазначив, що 26.12.1996 року між Харківським відділенням №5483 Ощадбанку та [PERSON] , було укладено кредитний договір №437 про надання грошових коштів у сумі 5000,00 грн. на будівництво та ремонт житла і будівель за нестандатиризованими умовами та продуктами згідно договору застави майна від 12.03.1997 року зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 26.12.2006 року. У зв`язку із кредитними зобов`язаннями [PERSON] , Харківське відділення №5483 Ощадбанку звернулося до Першої ДНК Харківського району Харківської області для оформлення обтяження на будинок [ADDRESS] , що був у власності позичальника. На день написання відзиву заборгованість за кредитним договором №437 від 26.12.1996 року погашена в повному обсязі, договірні відносини між Банком і [PERSON] вважаються припиненими. Між позивачем і відповідачем відсутній спір щодо майна, на яке накладений арешт, Банк не має матеріальних претензій до позивача, тому Банк не заперечує проти зняття арешту з майна. 24.10.2023 року позивач подала заяву про зміну позовних вимог, в якій просила не стягувати з відповідача судові витрати. Від позивача надійшла до суду заява, в якій вона свої позовні вимоги підтримала, і просила проводити розгляд справи без її участі. Представник АТ «Ощадбанк» І.Погорєлов у відзиві на позов просив справу розглянути без участі представника Банку. Третя особа [PERSON] в судове засідання повторно не прибула, про дату та час судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку. Жодних клопотань від неї до суду не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.06.2023 року, номер інформаційної довідки 334423631, житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] . Також відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] існує обтяження №3572492 у виді заборони відчуження на нерухоме майно на підставі договору застави від 12.03.1997 року, укладений із «Сбербанком» №5483. Вказане майно [PERSON] набула у власність за договором купівлі-продажу від 04.08.1997 року, укладеному між нею і [PERSON] та [PERSON] . Також рішенням виконавчого комітету Південної міської ради Харківського району Харківської області від 14.12.1999 року №559 [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель у [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0888 га для ведення особистого господарства у [ADDRESS] , з видачею державних актів на право власності на землю. Як вбачається із технічного паспорта на жилий будинок за адресою [ADDRESS] , виданого в листопаді 1992 року, його було погашено у зв`язку із зносом будинку. Відповідно до рішення виконавчого комітету Південної міської ради Харківського району Харківської області від 22.03.2000 року №116 [PERSON] було дозволено перебудову існуючого жилого будинку новим по типовому проекту та будівництво господарчих будівель в [ADDRESS] та зобов`язано оформити технічну документацію та закінчити будівництво за 5 років. 10.07.2012 року виконавчим комітетом Південноміської ради Харківського району Харківської області №134 було вирішено переоформити право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 125,70 кв.м, житловою площею 61,60 кв.м в цілому на ім`я [PERSON] . 18.06.2012 року у інспекції ДАБК у Харківській області була зареєстрована Декларація про готовність об`єкта до експлуатації - індивідуальний (садибний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . 16.07.2012 року в Комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» було зареєстроване право власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Південною міською радою Харківського району Харківської області 26.07.2022 року, [PERSON] померла [INFO] . За життя вона склала заповіт, який посвідчений 09.09.2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рибкіною О.М., яким заповідала усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті рідній сестрі [PERSON] , [INFO] . 02.06.2023 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рибкіна О.М. видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] її рідній сестрі [PERSON] , яка складається із житлового будинку [ADDRESS] . Як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав, номер витягу 334435814 від 02.06.2023 року, право власності на вищевказаний будинок зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом ХМНО Рибкіною О.М. Надаючи правову оцінку встановленим фактам суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленої вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом Арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг). Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Оскільки наявність заборони на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] порушує права та законні інтереси позивача щодо оформлення, користування та розпоряджання своїм майном, які він не може захистити в іншому порядку, враховуючи, що з часу накладення заборони на майно минуло близько 25 років,відсутність будь-яких матеріальних претензій від відповідача стосовно цього майна, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Outcome: approved