Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа Державний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєва Любов Віталіївна про визнання спільним майном подружжя та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] та [PERSON] батьки [PERSON] та дідусь і бабуся [PERSON] , перебували в зареєстрованому шлюбі з 1960 року. 06.12.2005 року [PERSON] склав заповіт на ім`я [PERSON] , відповідно до якого заповідав їй все його майно. [INFO] [PERSON] помер, внаслідок чого за заявою [PERSON] була відкрита спадкова справа. 11.11.2010 року [PERSON] склала заповіт на ім`я [PERSON] , відповідно до якого заповідала [PERSON] частину з належного їй на праві спільної сумісної власності подружжя житлового будинку з господарськими спорудами та з відповідною часткою земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , після якої за заявою [PERSON] була відкрита спадкова справа. Постановами державного нотаріуса Дніпровської районної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину, оскільки не підтверджується факт спільної сумісної власності спадкового майна подружжя. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17.07.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі в судове засідання не з`явилися,через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням, наявним в матеріалах справи. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Державний нотаріус Дніпровської районної нотаріальної контори Кобрусєва Л.В. надала заяву про розгляд справи без її участі. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2023 року постановлено провести заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00036812187 від 13.09.2022 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05.08.1960 року, про що Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції складено актовий запис №984. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 01.08.1960 року, [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено актовий запис №1616. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Дніпропетровська від 18.10.1980 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18.10.1980 року, про що зроблено актовий запис №1588.Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] . 14.04.1992 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що зроблено актовий запис №473, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, повторно виданого 13.09.2022 року Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 28.11.1992 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №19. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] . 26.08.1998 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що зроблено актовий запис №121, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, повторно виданого 13.09.2022 року Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 26.12.1998 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26.12.1998 року, про що зроблено актовий запис №15. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00036769975 від 08.09.2022 року, [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено актовий запис №2951. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дніпропетровська від 05.03.1990 року, [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено актовий запис №645. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] . 06.12.2005 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за №231, відповідно до якого останній заповідав [PERSON] все своє майно. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 08.12.2009 року, [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено актовий запис №44. 11.11.2010 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3-3234, відповідно до якого остання заповідає [PERSON] , [INFO] , частку з належного їй житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами з відповідною часткою земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 22.01.2018 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що зроблено актовий запис №02. Відповідно до довідок №19 та 22, виданих Центром надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради від 26.04.2022 року, за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] - з 25.02.1988 року по день смерті [INFO] та [PERSON] з 25.02.1988 року по день смерті [INFO] . Також за вищевказаною адресою були зареєстровані [PERSON] з 06.05.1993 року, [PERSON] з 20.04.2006 року, [PERSON] з 09.08.1993 року, що підтверджується довідками №20 та №25, виданих Центром надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради від 26.04.2022 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадкова справа №191/2010 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. від 01.12.2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки спадкове майно не належить особисто спадкодавцю. Після смерті [PERSON] відкрилася спадкова справа №123/2018 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини. В матеріалах спадкової справи №123/2018, відкритої після смерті [PERSON] , міститься заява [PERSON] про те, що йому відомо про наявність заповіту від імені [PERSON] , [INFO] та про те, що останній не буде отримувати спадщину за законом. Постановою державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. від 30.11.2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки не підтверджується факт спільної сумісної власності подружжя спадкового майна, а саме житлового будинку. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, складеного 30.05.1983 року, за адресою: [ADDRESS] розташоване домоволодіння, яке складається з: житлового будинку А - загальна площа 141,8 кв.м.,житлова площа 72,9кв.м, матеріал стін - шлакобетон, цегла, рік побудови н/в; літньої кухні -; сіни -б; гаражу - В; сарай -Г; вхід в погріб -Д; літнього душу- Е; вбиральні - Ж; споруд - №1-5. У відповідності до домової книги, розпочатої з 25.02.1988 року, за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 06.05.1993 року, [PERSON] з 20.04.2006 року, [PERSON] з 09.08.1993 року. Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, видане 12.09.1990 року Дніпропетровською районною радою на підставі рішення виконкому №163/6 від 29.06.1990 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] та записаний в реєстровій книзі в БТІ за №199-1. На підставі рішення Олександрівської сільської ради ІІ сесії V скликання від 21.07.2006 року №28-II-V, [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №161070 від 05.09.2007 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010712003611, відповідно до якого останній надано земельну ділянку площею 0,1696 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1696 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1221481000:02:002:0029 також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5300724842022. Згідно довідки №26, виданої Центром надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради від 26.04.2022 року, відповідно до Рішення сесії Олександрівської сільської ради №37-24-IV від 04.11.2005 року та Рішення Олександрівської сільської ради №58-19-V від 18.04.2008 року, з метою упорядкування, проведена пере нумерація окремих домоволодінь на населених пунктах сільської ради. Адреса місця розташування домоволодіння змінилася з « [ADDRESS] » на « [ADDRESS] ». Щодо вимоги про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, суд виходив з наступного. Порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися\~Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими\~СК України. Положеннями ст. 22 Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР\~закріплено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а саме майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до\~ст. 28 Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні положення закріплені у\~ст. ст. 60,\~70 СК України\~та\~ст. 368 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 16 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Судом встановлено, що спірний будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в подальшому перенумерований на буд. [ADDRESS] , зареєстрований на праві власності за [PERSON] . При цьому, згідно державного акту на земельну ділянку, будинок фактично побудований у період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , які зареєстрували шлюб 05.08.1960 року. З урахуванням відсутності належних та допустимих доказів спростування презумпції спільності майна подружжя та рівності їх часток, суд доходить висновку, що спірний будинок та земельна ділянка є спільним майном подружжя, у зв`язку з чим підлягає поділу в рівних частках. Щодо визнання права власності в порядку спадкування, суд виходив з наступного. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частинами 1, 2 ст. 1234 ЦК України встановлено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.\~Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до\~ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку управі спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, судом встановлено, що на [PERSON] та [PERSON] були складені заповіти. Судом також визнано спірний будинок за адресою: [ADDRESS] , в подальшому перенумерований на буд. [ADDRESS] , спільним майном спадкодавців [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд доходить висновку, що вимога позивачів про визнання за кожним права власності на частину будинку в порядку спадкування за заповітом підлягає задоволенню. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147 грн 20 коп., по 1073 грн 60 коп. на користь кожного.

Outcome: approved