Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Позивач Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«РОСВЕН ІНВЕСТ\~УКРАЇНА» \~в особі\~представника позивача\~Кашпур Максима\~Леонідовича,\~звернулись до\~суду з\~позовом,\~в якому\~просять стягнути\~з відповідача\~ [PERSON] \~заборгованість за\~договором позики\~№7944389\~від 27.12.2022\~року в\~розмірі 31762,00\~грн.,\~з яких\~8000,00\~грн.\~ заборгованість\~по тілу\~кредиту;\~23762,00\~грн.\~ заборгованість\~за відсотками;\~0.00\~грн.\~ пеня та судові витрати в розмірі 2684,00 грн. В позовній заяві зазначають, що 27 грудня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №7944389. Договір підписано електронним підписом позичальника. 11 липня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу №01.02-36/23, у відповідності до умов якого, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №01.02-36/23 від 11.07.2023 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 31762,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою надав клопотання про розгляд справи за його відсутность. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання не з`явилася, але надала заяву просить провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає частково. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В судовому засіданні встановлено, що 27 грудня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №7944389 відповідно до якого позичальник зобов`язувався надати [PERSON] на умовах договору кошти в сумі 8000,00 гривень терміном на 30 днів зі сплатою відсотків у розмірі 2,70 % за день користування. Позика надавалась 27 грудня 2022 року до 26 січня 2023 року. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70 %, орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 1081,20 гривень, проценти за користування кредитом 1800,00 грн., орієнтовна загальна сума позики 9800,00 грн. В договорі зазначено, що він укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. В договорі зазначено анкетні дані, які відповідають даним відповідача, а саме: серія та номер паспорта, ІПН, номер телефону, та номер рахунку. Договори засвідчено електронним підписом позичальника 11 липня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» був укладений Договір факторингу №01.02-36/23, у відповідності до умов якого, ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників від 11 липня 2023 року (а.с.13-17). Відповідно договору факторингу, перехід від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-36/23 від 11.07.2023 року та розрахунку заборгованості за кредитним договором №7944389 від 27.12.2022 [PERSON] має заборгованість в розмірі 31762,00 грн., з яких: 8000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 23762,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.19). Відповідно до листа про детальний опис дій, вчинених сторонами для укладення договору №7944389 від 21.12.2022 [PERSON] отримала один примірник договору, що договір підписаний (електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатором. З внутрішніми Правилами надання коштів позики ознайомилась в повному обсязі [PERSON] , підписано електронним підписам позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. Договір та\~додаток до\~договору підписаний\~електронним підписом\~ [PERSON] (а.с.10). Відповідно розрахунку заборгованості за договором станом на дату складання розрахунку з урахуванням погашень, які здійснював боржник, що тіло видане 8000,00 грн., тіло сплачене 00,00 грн., відсотки нараховані 25600,00 грн., відсотки сплачені 1838,00 грн., залишок тіло 8000,00 грн., залишок відсотків 23762,00 грн., заборгованість станом на дату складання розрахунку 31762,00 грн. (а.с.11-12). 27 грудня 2022 року після підписання договору ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»було перераховано кошти на платіжну карту номер [NUMBER] [PERSON] , ІНН [NUMBER] (а.с.10-11). В ст.627 ЦК України зазначено, що відповідно до\~ст. 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В ст.6 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Таким чином, сума наданої позики, розмір процентів, порядок їх нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якшо поведінка сторін засвідчує їхню волю настання відповідних правових наслідків. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підтавою для визнання правочину нікчемним. З статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» слідує,що відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Законону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказані положення закону передбачають альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій особі цього договору. Оскільки договір про надання позики підписаний [PERSON] шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому він укладний з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір між позикодавцем та позичальником [PERSON] не був би укладений, а отже сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до наступних висновків. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягнню річні проценти відповідно до ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах прав та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Договір позики№\~7944389\~від 27\~грудня 2022\~року на\~суму 8000,00\~гривень укладено\~строком на\~30\~днів,\~тобто до\~26\~січня 2023\~року, орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 1081,20 гривень, орієнтовна загальна сума позики 9800,00 грн. Таким чином, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії позики, є необґрунтованими. Правові підстави для стягнення відсотків, нарахованих після закінчення строків дії договору відсутні. Зазначений висновок зроблений з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.02.2019 року в справі №175/4753/15-ц. За таких обставин, зважаючи на те, що позичальник [PERSON] не виконала свої зобов`язання за договором, а нарахування процентів продовжувалося поза межами дії договорів суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З відповідачки [PERSON] підлягають стягненню: сума отриманої позики та відсотки за користування коштами у межах строку дії договору. Отже з відповідача на користь ТОВ ТОВ «РОСВЕН\~ІНВЕСТ УКРАЇНА» за договором позики №7944389 від 27 грудня 2022 року сума необхідно стягнути 8000,00 гривень суму позики, проценти за користування кредитом 1800,00 гривень. Всього на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 9800,00 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням На підставі ст.141,142 ЦПК України з відповідача на користь банку підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог, в сумі 1342,00 грн.

Outcome: partial