Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

20 грудня 2023 року Акціонерне товариство «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» (далі по тексту - АТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ») через свого представника за довіреністю Серебрянської М.В. звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (заявою-договором) від 19 лютого 2021 року № 17902 в розмірі 98169,90 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 51750 грн та заборгованості за комісіями в сумі 46419,90 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача послалася на те, що 19 лютого 2021 року між АТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» та [PERSON] було укладено заяву-договір № 17902 про надання споживчого кредиту. За кредитним договором, позивач надав відповідачці кредит в розмірі 51750 грн строком на 36 місяців для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Крім того, відповідно до п. 1 кредитного договору, розмір процентної ставки за користування кредитом складає 0,0001 відсотків річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості встановлена у розмірі 2,99 % від суми кредиту. Відповідачка зобов`язалася здійснювати погашення кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом, комісії банку та здійснити кінцеве погашення кредиту в строки і в сумах, згідно умов кредитного договору, в тому числі згідно Додатку № 1 «Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту». Згідно кредитного договору та графіку дата остаточного повернення кредиту - 19 лютого 2024 року. З усіма умовами надання кредиту відповідачка була ознайомлена 19 лютого 2021 року, однак, в порушення умов кредитного договору, починаючи з 19 березня 2021 року, нею прострочено та не сплачено в повному обсязі платежі на погашення заборгованості. Так, станом на дату подання позовної заяви, відповідачка має заборгованість за кредитним договором від 19 лютого 2021 року № 17902 в розмірі 98169,90 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 51750 грн та заборгованості за комісіями в сумі 46419,90 грн. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просив суд стягнути кредитну заборгованість, а також понесені судові витрати по справі. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Позивач АТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, представник в судове засідання не з`явився, однак від представника позивача [PERSON] надійшла заява (вх. № 70/24 від 03 січня 2024 року), в якій остання позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розгляд справи здійснювати у відсутності представника позивача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій позовні вимоги визнала частково, а саме в частині стягнення з неї тіла кредиту, розгляд справи просила проводити у її відсутності. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 лютого 2021 року між АТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» та [PERSON] було укладено заяву-договір № 17902 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит в розмірі 51750 грн зі сплатою відсотків в розмірі 0,0001 % річних та щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99 % від суми кредиту, строк кредитування - 36 місяців, дата остаточного повернення кредиту - 19 лютого 2024 року. Надання кредиту підтверджується випискою за особовим рахунком та платіжними інструкціями від 19 лютого 2021 року № TR.394581.2482.1230 на суму 6750 грн, від 19 лютого 2021 року № 17902/1 на суму 36990,40 грн та від 19 лютого 2021 року № 17902/2 на суму 8009,60 грн. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом, який доданий позивачем до позовної заяви, за відповідачкою станом на 15 серпня 2023 року згідно кредитного договору від 19 лютого 2021 року № 17902 рахується заборгованість в розмірі 98169,90 грн, з яких: 51750 грн - заборгованість за кредитом та 46419,90 грн - заборгованість за комісіями. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З аналізу наведених норм слідує, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені договором (заявою-договором), і сплатити проценти за користування кредитними коштами. Отже, виходячи з того, що відповідачка [PERSON] допустила неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за заявою-договором № 17902, який є договором приєднання в розумінні приписів матеріального права, тому з неї на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 51750 грн. Що ж стосується вимоги про стягнення заборгованості за комісіями, то суд виходить із наступного. Так, на момент укладення сторонами заяви-договору від 19 лютого 2021 року № 17902 діяли положення Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІ, що набрав чинності 10 червня 2017 року. Вказаний Закон є спеціальним законом, який регулює кредитні правовідносини у сфері споживчого кредитування. В п. 3 ч. 3 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону зазначено, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. З наведеної вище ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що один раз на місяць споживач має отримати вказану інформацію безоплатно. З врахуванням положень ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», плата за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Як встановлено ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частина 3 визначає, які умови договору є несправедливими. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Отже, несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Звідси слідує, що положення кредитного договору в частині обов`язку позичальника здійснювати плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно один раз на місяць, є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Крім цього, положеннями абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга, це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року в справі № 6-2071цс16. Також Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 708/195/19. Така ж позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), де зазначено, що: відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Як вбачається із заяви-договору від 19 лютого 2021 року № 17902 позичальнику - відповідачці [PERSON] було встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості, яка в розумінні приписів Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування» не залежить від потреби позичальника: тобто позичальник взагалі може не звертатися до банку за отриманням такої дії, однак повинен платити за неї, оскільки вона є складовою частиною платежу. При цьому, пунктом 1 кредитного договору відповідачці [PERSON] встановлено плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем, складових та обсягу запитуваної інформації тощо. Відтак, оскільки банком в заяві-договорі № 17902 була встановлена плата за ті дії, які не є послугою у розумінні приписів діючого законодавства і повинні надаватися безоплатно, тому заявлена до стягнення складова заборгованості, а саме заборгованість за комісіями в розмірі 46419,90 грн, не підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягує з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1414,86 грн, виходячи з обрахунку: (51750 грн (розмір задоволеного позову) х 2684 грн (розмір сплаченого позивачем судового збору) : 98169,90 грн (сума пред`явленого позову)).

Outcome: partial