Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Представник позивача адвокат Єгоров С.О. звернувся до Олевського районного суду Житомирської області із позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики в сумі 80000 доларів США та 173894,33 грн. три проценти річних від простроченої суми за користування грошовими коштами. В обґрунтування вимог представник позивача зазначив, що 22.12.2018 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого позивачем було передано відповідачу у борг 80000 доларів США. Проте, у встановлений договором строк відповідач свої зобов`язання не виконав. Станом на день складання позовної заяви сума заборгованості за договором позики становить: 80\~000 доларів США основного боргу та 173894,33 гривень \- 3% річних. 25.10.2022 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Касьяненка Д.Л. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову. У відзиві представник відповідача зазначає, що у 2018 році між сторонами було досягнуто згоди щодо спільної діяльності у будівництві та подальшій реалізації дванадцяти житлових будинків з метою отримання прибутку. Договором позики від 22.12.2018 року сторони фактично зафіксували передачу грошей, як майновий вклад у спільну діяльність, та приховали укладення договору про спільну діяльність. У сторін не було волевиявлення на укладення договору позики, оскільки вони не бажали настання відповідних наслідків за цим договором. У 2021 році, завершивши будівництво житлових будинків, сторонами досягнуто нової домовленості в усній формі щодо передачі у власність позивача п`яти житлових будинків в рахунок погашення боргу за договором позики. Виконання такої домовленості підтверджується договорами купівлі-продажу земельних ділянок та договорами купівлі-продажу житлових будинків від 27.02.2021 року, які посвідчені [PERSON] , приватним нотаріусом Олевського районного нотаріального округу за реєстровими №№ 322-331. Також представник відповідача зазначає, що ціна продажу житлових будинків у договорах купівлі-продажу є заниженою і фактично гроші за цю нерухомість відповідачу (продавцю) не передавались. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Олевського районного суду Житомирської області від 20.06.2023 року, проведеного у зв`язку із звільненням судді [PERSON] з посади, головуючим суддею визначено суддю Олевського районного суду Винара Л.В. Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 20.06.2023 року задоволено самовідвід судді Винара Л.В. Розпорядженням №05 від 21.06.2023 року вказану справу передано на розгляд до Ємільчинського районного суду Житомирської області, оскільки в Олевському районному суді не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи. Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 03.08.2023 року справу прийнято до провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 23.08.2023 року на адресу суду від представника позивача адвоката Зарицького М.А. надійшла відповідь відзив. Представник позивача просить відхилити наведені у відзиві доводи та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що відповідач не заявляв вимог про визнання договору позики удаваним правочином, договори позики та купівлі-продажу нерухомого майна в судовому порядку не оспорюються. Окрім того, вказує на суперечливість доводів відзиву, оскільки в одному випадку представник відповідача заперечує щодо наявності обов`язку повернути суму позики (договір простого товариства, за своєю правовою природою, не передбачає передачі вкладу у власність іншого учасника та виникнення у нього обов`язку щодо повернення такого вкладу), а в іншому визнає наявність зобов`язань за договором позики, вказуючи на погашення боргу за рахунок нерухомого майна. 23.08.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла також заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16, уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача 85214,25 доларів США заборгованості за договором позики, з яких: 80000 доларів США основний борг та 5214,25 доларів США 3% річних. Ухвалою суду від 19.10.2023 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Також вказав, що заборгованість відповідача підтверджено належними доказами, розрахунки заборгованості відповідачем та його представником не оспорено, доказів визнання недійсним договору позики чи погашення заборгованості до суду не надано. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, зіславшись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 22.12.2018 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики. За умовами цього договору [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 80000 доларів США. Договір позики набирає чинності з моменту передання грошей позикодавцем позичальнику під розписку. Зазначену вище суму боргу позичальник зобов`язується повернути готівкою у повному обсязі в строк до 22.12.2019 року. Доказом про проведення повного розрахунку за цим договором буде розписка від позикодавця про повернення боргу позичальником. Сторони підтвердили, що цей договір не носить характеру мнимої та удаваної угоди. (а.с. 4). 22.12.2018 року [PERSON] склав розписку, якою підтвердив, що він отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 80000 доларів США згідно договору позики, укладеного між ними 22.12.2018 року. (а.с. 5). 27 лютого 2021 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договори купівлі-продажу нерухомого майна, які посвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Олевського районного нотаріального округу за реєстровими №№ 322-331. За умовами цих договорів, [PERSON] продає (передає у власність покупця) за оплату, а [PERSON] купує (приймає у власність) зблоковані житлові будинки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , 11и, [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та земельні ділянки із кадастровими номерами: 1824455100:01:025:0051, 1824455100:01:025:0053, 1824455100:01:025:0054, 1824455100:01:025:0056, 1824455100:01:025:0059, та зобов`язується сплатити продавцю грошові кошти в порядку та на умовах визначених цим договором. За продаж зазначеного нерухомого майна покупець сплатив продавцю гроші повністю до підписання та нотаріального посвідчення цього договору. Своїм підписом на цих договорах продавець підтвердив факт повного розрахунку за продане нерухоме майно і відсутність до покупця будь-яких претензій фінансово-матеріального характеру. Сторони підтвердили, що ці договори не носять характеру мнимої чи удаваної угоди. Правові наслідки недійсності правочинів нотаріусом сторонам роз`яснено. (а.с. 76-85). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності\~правочину є\~недодержання в\~момент вчинення\~правочину стороною\~(сторонами)\~вимог,\~які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті\~203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч.1 ст.1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України). Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У своїй постанові від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. За змістом частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: approved