Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

01 березня 2023 року [PERSON] через свого представника адвоката Ракицьку\~І.\~М. та підсистему "Електронний суд" ЄСІТС звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого позивач посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, в тому числі й на грошові виплати у вигляді недоотриманої пенсії. Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим\~І. С. йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з недоотриманої пенсії у розмірі 21 293,60 грн., зазначені грошові кошти він отримав. Однак, пізніше він дізнався про те, що пенсія його спадкодавцеві за період з 19\~грудня 2014 року по 30 листопада 2017 року в розмірі 59 202,25 грн. сплачена не була, а в період з 01 серпня 2014 року по 18 грудня 2014 року навіть не нараховувалась. Позивач вважає, що відповідач неправомірно припинив нарахування пенсії його спадкодавцеві у вказаний період, а також те, що пенсія його спадкодавцем у період з 19\~грудня 2014 року по 30 листопада 2017 року не була отримана не з його вини, що пов`язано із бойовими діями на територіях Донецької та Луганської областей України, у зв`язку із чим вважає, що відповідачем порушено вимоги чинного законодавства України, а тому він звернувся до суду із цим позовом та просить: - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області нарахувати пенсію [PERSON] за період з 01 серпня 2014 року по 18\~грудня 2014 року зі сплатою зазначених сум на його користь в порядку спадкування за законом; - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на його користь недоотриману пенсію за період з 19 грудня 2014 року по 30 листопада 2017\~року в розмірі 59 202,25 грн. померлого 25 квітня 2019 року [PERSON] в порядку спадкування за законом. Не погоджуючись із пред`явленим позовом, 11 квітня 2023 року відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подало суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Зазначає, що з 19 грудня 2014 року [PERSON] перебував на пенсійному обліку, 20 грудня 2017 року останній, як внутрішньо переміщена особа звернувся до управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області. [INFO] [PERSON] помер. Відповідач зазначає про те, що позивачеві у цій справі (спадкоємцеві) [PERSON] за його заявою від 13 березня 2020 року було виплачено 21 293,60 грн. недоотриманої пенсії, яка за життя належала його спадкодавцеві, що було посвідчено відповідним свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06 лютого 2020 року. Водночас, відповідач, посилаючись на положення ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначає про часові обмеження виплати недоотриманої пенсії, уразі виникнення останньої за вини пенсіонера, вважаючи, що в даному випадку єдиною підставою для виплати недоотриманої пенсії є лише свідоцтво про право на спадщину із зазначенням розміру такої пенсії, що було виплачено позивачеві у цій справі (а.с. 16-20). Відповіді на відзив на адресу суду не надходило. Ухвалою судді від 08 березня 2023 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку загального позовного провадження і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання у справі. Цією ж ухвалою були установлені строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень (а.с. 13). Ухвалою суду від 25 липня 2023 року постановлено про закриття підготовчого провадження у справі, останню призначено до судового розгляду по суті (а.с.\~28). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Ракицька І. М. у судове засідання не з`явились, в прохальній частині пред`явленої позовної заяви останні просили про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 1-2). Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області у судове засідання не з`явився, у поданому суду 11 квітня 2023 року відзиві на позовну заяву, останній просив про розгляд справи за його відсутності (а.с. 16-20). У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених таких обставин. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , з 19 грудня 2014 перебував на пенсійному обліку, 20 грудня 2017 року останній звернувся із заявою про взяття його на облік до управлінні Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області як внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується відповідним повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 1200-0202-8/2825 від 15 лютого 2023 року, наданого у відповідь на адвокатський запит представника позивача і наданим суду у засвідченій представником копії (а.с. 4). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 серпня 2019 року і наданим суду у засвідченій представником позивача копії (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 лютого 2020\~року, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І. С., зареєстрованого в реєстрі за №\~717 (спадкова справа №\~153/2019), і наданим суду в засвідченій представником позивача копії, спадкоємцем майна [PERSON] , 1950 року народження, який помер [INFO] , є його син [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії в розмірі 21 293,60 грн., яка належала спадкодавцеві, що підтверджується листом Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області від 24 грудня 2019 року за № 10520/03-23 (а.с. 5). Згідно з повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 1200-0202-8/2825 від 15 лютого 2023 року, наданого у відповідь на адвокатський запит представника позивача і наданим суду у засвідченій представником копії, [PERSON] , [INFO] , 20 грудня 2017\~року звернувся до управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (далі - управління) із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та відповідно на облік пенсійну справу взято з урахуванням норм статті 46 Закону з 19\~грудня 2014 року. Пенсію за період з 01 серпня 2014 року по 18\~грудня 2014 року органами Пенсійного фонду України не нараховано та відповідно не виплачено. Відповідно до пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", в редакції чинній на дату звернення [PERSON] , та з урахуванням норм статті 46 Закону саме суму пенсії за період 19 грудня 2014 року по 30\~листопада 2017 року обліковано в органах Пенсійного фонду. Сума пенсії за зазначений період нараховувалася, але не виплачувалася відповідно до прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Розмір пенсії [PERSON] за період з 19 грудня 2014 року по 30\~листопада 2017 року; складав: з 19 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року 684,71\~грн.; з січня 2014 року по березень 2015 року 1632,78 грн.; з квітня 2015 року по серпень 2015 року 1423,50\~(провадилося відрахування з пенсії у період роботи); з вересня 2015 року по квітень 2016 року 1611,00 грн. (провадилося відрахування з пенсії у період роботи); з травня 2016 року по вересень 2017 року 1676,18 грн.; з жовтня 2017 року по листопад 2017 року 2559,32 грн. За період з липня 2014 року по квітень 2019 року органами Пенсійного фонду України фактично виплачено пенсію за липень 2014 року, за період з грудня 2017 р по квітень 2018 року та за період з травня 2018 року по серпень 2018\~року. Загальна сума облікованої пенсії [PERSON] за період з 19\~грудня 2014 року по 30 листопада 2017 року 59202,25 грн. Додатково повідомлено, що відповідно до вимог чинного законодавства с недоотриманої пенсії розраховано за заявою від 13 березня 2020 року [PERSON] за період з вересня 2018 по квітень 2019 (виплачено у липні 2020 рок сумі 21293,60 грн.) (а.с. 4). Отже, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу ненарахування та невиплати пенсії спадкодавцеві позивача за період з 01 серпня 2014 року по 18 грудня 2014\~року, а також з приводу невиплати позивачеві пенсії померлого батька в порядку спадкування за законом за період з 19 грудня 2014 року по 30 листопада 2017 року в розмірі 59 202,25 грн. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У силу\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до\~ст.\~1227 ЦК України\~суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.\~46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до\~ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"\~сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій\~статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями\~Закону України "Про пенсійне забезпечення", де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Суд зазначає, що положення частин другої, третьої\~статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1ст. 46\~Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Відповідно до ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється:\~якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;у разі смерті пенсіонера;у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;в інших випадках, передбачених законом. Будь-яких доказів законності припинення виплати відповідачем пенсії [PERSON] з 19 грудня 2014 року по 30 листопада 2017 року суду надано не було, як і не було надано рішення щодо припинення виплати пенсії [PERSON] у зазначений період. Крім того, відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6). Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року №1706-VII "Про забезпечення прав свобод внутрішньо переміщених осіб" (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції. Відповідно до ст. 2 Закону України від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №\~243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18)зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України. Тому припинення виплат за життя спадкодавця та не оскарження дій Пенсійного фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень\~статті 1227 ЦК України\~ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Вищевказана правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року в справі №\~243/13575/19. Вищенаведені положення законодавства з урахуванням сталої судової практики у спірних правовідносинах свідчать про те, що спадкодавець [PERSON] мав право на отримання (виплату) пенсії за період з 19 грудня 2014 року до 30 листопада 2017 року. А тому, позивач [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання безпідставно невиплаченої відповідачем пенсії у порядку спадкування за законом. За викладених обставин, проаналізувавши законодавство, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми неотриманої його спадкодавцем пенсії за період з 19\~грудня 2014\~року по 30 листопада 2017 року в розмірі 59 202,25 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача провести нарахування пенсії [PERSON] і проведення її виплати [PERSON] за період з 01\~серпня 2014 року по 18 грудня 2014 року, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 81\~ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з\~вимогами\~ч.\~1-3\~ст.\~83\~ЦПК України\~сторони\~та інші\~учасники справи\~подають докази\~у справі\~безпосередньо до\~суду. Позивач,\~особи,\~яким законом\~надано право\~звертатися до\~суду в\~інтересах інших\~осіб,\~повинні подати\~докази разом\~з поданням\~позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Суду не було надано відомостей, й відповідно доказів, дати, коли спадкодавцеві позивача [PERSON] вперше призначено пенсію, а також коли останній вперше став на облік в органах Пенсійного фонду України, як і не надано будь-яких доказів припинення нарахування і виплати йому пенсії в період з 01 серпня 2014 року по 18\~грудня 2014 року, а тому, суд дійшов висновку про те, що останній не набув права на пенсію у цей період і, відповідно, позивач, як його спадкоємець, також не набув права на такі пенсійні виплати в порядку спадкування, що фактично були відсутні у його спадкодавця, у зв`язку із чим у задоволенні позову в цій частині належить відмовити. Згідно з приписами\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial