Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

У січні 2023 року позивач звернувся в суд до ТОВ «БІЗ ЕЙРЛАЙН» про розірвання договору, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди. Посилається на те, що 23 січня 2022 року на сайті авіакомпанії «Bees Airline» він оформив бронювання (договір) № 3819BF36 та придбав авіаційні квитки на рейси: - 18 липня 2022 року рейс № 7В501 «Київ-Барселона» - 2 квитки вартістю 2831 гривня 81 копійка; - 25 липня 2022 року рейс № 7В502 «Барселона-Київ» - 2 квитки вартістю 2786 гривень 50 копійок. 23 січня 2022 року він перерахував грошові кошти по бронюванню № 3819BF36 у сумі 5618 гривень 31 копійка. 16 травня 2022 року відповідач електронним листом повідомив його про скасування бронювання № 3819BF36 через запровадження в Україні військового стану. 10 січня 2023 року він звернувся до відповідача з досудовою претензією від 10 січня 2023 року щодо повернення грошових коштів у сумі 5618 гривень 31 копійка за скасоване перевізником бронювання № 3819BF36. Відповідач зазначену претензію проігнорував та кошти не повернув, у зв`язку з чим він змушений звернутись до суду. Просить суд ухвалити рішення, яким: - розірвати договір (бронювання) № 3819BF36 між ним та ТОВ «БІЗ ЕЙРЛАЙН»; - стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 5618 гривень 31 копійки та моральну шкоду в сумі 3000 гривень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що вона просить відмовити в задоволення позову. Зазначено, що зазначені позивачем рейси були скасовані у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року та закриттям повітряного простору України. Про скасування рейсів відповідач повідомив позивача шляхом надсилання листа на його електронну адресу та запропонував позивачу опції, передбачені авіаційними правилами України «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу» затверджених наказом ДАСУ від 26 листопада 2018 року № 1239. У листі відповідач повідомив позивача про те, що опція повернення коштів буде доступна після закінчення дії надзвичайних обставин. Основним видом діяльності авіакомпанії є «Пасажирський авіаційний транспорт». З 24 лютого 2022 року авіакомпанія тимчасово призупинила свою діяльність, не здійснює польотів та не отримує дохід. Торгово-промислова палата України листом від 28 лютого 2022 року підтвердила, що введення воєнного стану є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору. Авіакомпанія не відмовляється повертати кошти за невикористані квитки, проте повідомляє, що повернення коштів буде здійснене після закінчення дії надзвичайних обставин. У позові [PERSON] просить стягнути кошти за власний невикористаний квиток та квиток [PERSON] . Проте, другий пасажир не повідомив відповідача про обрану опцію відшкодування вартості повітряного перевезення. [PERSON] не є співпозивачем у справі, а [PERSON] не є представником його інтересів. Вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню також не підлягає, оскільки моральна шкода та непрямі збитки не передбачені міжнародними нормами та не підлягають стягненню у відносинах міжнародного авіаперевезення. З додаткових пояснень позивача вбачається, що він підтримує викладене у позові та просить його задовольнити у повному обсязі. Зазначено, що він уклав з відповідачем договір повітряного перевезення на користь третьої особи ( [PERSON] ) згідно зі ст. 636 ЦК України. Отже, він має право вимагати від відповідача повернення на його рахунок коштів за невикористані авіаквитки, видані на ім`я [PERSON] . Представником відповідача не надано доказів на підтвердження припинення відповідачем здійснення своєї господарської діяльності, не отримання авіакомпанією доходу та відсутності на її рахунках коштів для забезпечення виконання зобов`язання щодо повернення вартості невикористаних коштів. Крім того, невиконання зобов`язання через вплив форс-мажорних обставин звільняє виключно від відповідальності за порушення зобов`язань та не звільняє від виконання самого зобов`язання. Крім того, на правовідносини, що склались між сторонами, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 23 січня 2022 року на сайті авіакомпанії «Bees Airline» [PERSON] оформив бронювання (договір) № 3819BF36 та придбав авіаційні квитки на рейси: - 18 липня 2022 року рейс № 7В501 «Київ-Барселона» - 2 квитки вартістю 2831 гривня 81 копійка; - 25 липня 2022 року рейс № 7В502 «Барселона-Київ» - 2 квитки вартістю 2786 гривень 50 копійок. 23 січня 2022 року позивач перерахував грошові кошти по бронюванню № 3819BF36 у сумі 5618 гривень 31 копійки, що підтверджується квитанцією № 19932918273 від 23 січня 2022 року. 16 травня 2022 року відповідач електронним листом повідомив позивача про скасування бронювання № 3819BF36 через запровадження в Україні військового стану. З цього листа вбачається, що для відшкодування вартості квитків на скасовані рейси відповідач пропонує наступні варіанти: - перерахування коштів, сплачених за квиток, на потребу воїнів ЗСУ; - безкоштовну зміну дати вильоту на рейси з 01 вересня 2022 року; - повернення коштів у вигляді промок оду для придбання наступних квитків на всі регулярні рейси авіакомпанії; - у зв`язку з тимчасовим припиненням операційної діяльності авіакомпанії через військовий стан та закриття повітряного простору на території України опція повернення коштів наразі не є доступною і буде доступна після відновлення діяльності авіакомпанії. 10 січня 2023 року позивач звернувся до відповідача з досудовою претензією від 10 січня 2023 року щодо повернення грошових коштів у сумі 5618 гривень 31 копійка за скасоване перевізником бронювання № 3819BF36. З позову вбачається, що відповідач зазначену претензію проігнорував та кошти не повернув, у зв`язку з чим він змушений звернутись до суду. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Згідно зі ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Відповідно до частин 2, 4 ст. 100 Повітряного кодексу України правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів, багажу, вантажу і пошти авіаперевізником, суб`єктами з наземного обслуговування, а також галузеві стандарти та нормативи якості такого обслуговування встановлюються авіаційними правилами України та мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів. Авіаперевізник на підставі зазначених у частині другій цієї статті правил повітряних перевезень повинен встановити свої правила, спрямовані на підвищення ефективності та якості перевезень, які не можуть містити стандартів чи нормативів якості, відповідальності за обслуговування пасажирів, нижчих за рівень установлених вимог, попередньо погодивши їх з уповноваженим органом з питань цивільної авіації. Згідно з частинами 1, 2 ст. 104 Повітряного кодексу України у разі якщо авіаперевізник мотивовано очікує на відмову пасажирам у посадці на рейс, він зобов`язаний провести опитування з метою виявлення пасажирів, готових відмовитися від свого підтвердженого бронювання в обмін на узгоджену між пасажиром, який за власним бажанням відмовляється від посадки на рейс, та перевізником винагороду. Крім виплати винагороди, авіаперевізник зобов`язаний запропонувати пасажиру на вибір: 1) відшкодування впродовж семи днів, яке має бути виплачено готівкою, електронним банківським переказом, банківськими дорученнями або банківськими чеками чи, за наявності засвідченої у письмовій формі згоди пасажира, у вигляді дорожніх чеків, повної вартості квитка за ціною, за якою його придбано, за невикористану частину квитка та за використану частину або частини квитка, якщо рейс більше не задовольняє потреби пасажира, а також за потреби забезпечити зворотний рейс у початковий пункт відправлення за першої можливості; 2) зміну маршруту, яка здійснюється за відповідних транспортних умов: до кінцевого пункту призначення - за першої можливості або у пізніший час за бажанням пасажира та за наявності вільних місць. З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та закриттям повітряного простору України, рейси, на які позивачем були придбані квитки, скасовано. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача (10 січня 2023 року) з претензією про повернення грошових коштів за сплачені авіаквитки, однак станом на момент подання позову до суду відповідачем не було повернуто вартість сплачених, але невикористаних квитків. Згідно з п.п. 1, 4 глави 1 розділу XVIII Авіаційних правил України повернення коштів за невикористаний квиток (його частину) авіаперевізник здійснює за місцем придбання квитка або в головному офісі авіаперевізника (офісі з продажу перевезень авіаперевізника) і в тій валюті, у якій квиток було оплачено. Повернення коштів в Україні авіаперевізник здійснює в національній валюті. Повернення коштів у представництвах авіаперевізника в інших країнах здійснюється відповідно до законодавства країни місцезнаходження представництва. У разі якщо оплату було здійснено електронними засобами переказу коштів (банківською карткою), кошти повертаються на платіжну картку, з якої було здійснено платіж за квиток. Повернення коштів здійснюється, зокрема, на рахунок власника банківської картки, якою оплачено перевезення (у разі припинення діяльності банку перерахування коштів може бути здійснено на рахунок в іншому банку). Відповідно до п. 5 глави 1 розділу XVIII Авіаційних правил України повернення коштів авіаперевізник здійснює у день розірвання договору повітряного перевезення (пред`явлення квитків до каси за місцем їх оформлення, отримання авіаперевізником інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане повітряне перевезення, оформлене електронним квитком), а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору повітряного перевезення - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Строк повернення коштів розраховується з дня, наступного за днем отримання авіаперевізником або агентом з продажу документів, необхідних для здійснення операції повернення коштів. Відповідач зазначає про те, що у зв`язку з форс-мажорними обставинами, а саме, військовою агресією та введенням воєнного стану на території України, які встановлені такими листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, авіакомпанія не здійснює рейсів та не генерує доходів, тому не може повернути кошти у встановлений строк. Водночас, ТОВ «БІЗ ЕЙРЛАЙН» не відмовляється від виконання зобов`язань щодо повернення коштів, а повідомило позивача, що кошти будуть повернуті після закінчення надзвичайних обставин. Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15 червня 2018 року у справі № 915/531/17, від 26 травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 913/785/17. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано доказів, які підтверджують, що ним припинено здійснення своєї господарської діяльності, авіакомпанія не отримує дохід та на її рахунках відсутні кошти для забезпечення виконання зобов`язання щодо повернення вартості невикористаних коштів. Крім того, невиконання зобов`язань через вплив форс-мажорних обставин звільняє виключно від відповідальності за порушення зобов`язань та жодним чином не звільняє від виконання самого зобов`язання. Відповідач зазначив, що договором повітряного перевезення передбачено два зобов`язання авіакомпанії: здійснити перевезення або повернути кошти. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем не порушується питання відповідальності за невиконання зобов`язань, а заявлені вимоги про повернення коштів як виконання зобов`язання відповідача перед позивачем. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання зобов`язання щодо повернення коштів позивачу за невикористані квитки, тому вимога позивача про повернення сплачених ним грошових коштів з підстав ненадання відповідних послуг є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Також відповідач зазначає, що позивач не має права звертатися з вимогою повернути кошти, які були сплачені ним за авіаквитки на ім`я [PERSON] , оскільки договір повітряного перевезення був укладений не тільки з відповідачем, а й [PERSON] , не надав належних доказів, що підтверджують його право діяти в його інтересах, а також [PERSON] не було повідомлено відповідача про обрану опцію відшкодування вартості повітряного перевезення. Судом встановлено, що позивач 23 січня 2022 року здійснив бронювання та оплату авіаквитків на своє ім`я та на ім`я [PERSON] , тобто уклав з відповідачем договір повітряного перевезення на користь третьої особи згідно зі статтею 636 ЦК України Відповідно до статті 636 Цивільного кодексу України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. Таким чином, позивач мав право як відмовитися від договору на авіаперевезення, так й вимагати від компанії повернення на його рахунок коштів за невикористані авіаквитки, видані на ім`я третіх осіб. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). З позову вбачається, що станом на день подачі позовної заяви відповідачем умови договору не виконуються. Враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, відповідач, наведені позивачем доводи і докази не спростував, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем не надав, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо повернення коштів, сплачених за невикористані авіаквитки. Позивач також просить суд розірвати договір (бронювання) № 3819BF36 між ним та ТОВ «БІЗ ЕЙРЛАЙН». Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. На виконання умов договору 23 січня 2022 року позивач сплатив на користь відповідача оплату за авіаквитки в сумі 5618 гривень 31 копійка, що підтверджується квитанцією № 19932918273 від 23 січня 2022 року. За таких обставин, вимога про розірвання договору та стягнення коштів у розмірі 5618 гривень 31 копійки підлягає задоволенню. Позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 3000 гривень. Виходячи з положень статей 16 та 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц. Суд вважає, що в результаті невиконання відповідачем зобов`язань за договором позивач зазнав душевних страждань, оскільки він отримав негативні емоції, порушення звичного способу життя, необхідності звернення до суду за захистом порушеного права. При вирішенні питання щодо розміру суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, оскільки порушені його права. Разом з тим, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині в розмірі 500 гривень. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення вимог позивача та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави також підлягає судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Outcome: partial