Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Адвокат Ткаченко Б.Р. за допомогою підсистеми "Електронний суд" звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова в інтересах [PERSON] з позовом до ТОВ "Дакорд Фінанс", треті особи: приватний нотаріус КМНО Остапенко Є.М., приватний виконавець ВО Черкаської області Недоступ Д.М. в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 53813 від 21.05.2021 р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Дакорд Фінанс" заборгованості за кредитним договором № 1-20170621-6096 від 21.07.2017 року в розмірі 8900 грн. В обґрунтування позову зазначає, що позивач дізналась, що у провадженні приватного виконавця Недоступа Д.М. перебувають матеріали виконавчого провадження № 67391282 з примусового виконання виконавчого напису № 53813 від 21.05.2021, що вчинений приватним нотаріусом Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАКОРД ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором № 1-20170621-6096 від 21.07.2017 з ТОВ «Компанія Афінаж» за період з 30.04.2021 по 20.05.2021 в загальній сумі 8900 грн. [PERSON] не отримувала від ТОВ «ДАКОРД ФІНАНС» будь-яких повідомлень та вимог оплати боргу, як і не отримувала ніяких листів чи вимог щодо виконавчого напису, не має власного примірника кредитного договору. Всі долучені до цього позову докази [PERSON] отримала з Автоматизованої системи виконавчого провадження. Ніякої заборгованості перед ТОВ «ДАКОРД ФІНАНС» [PERSON] не визнає. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, та таким, що суперечить вимогам матеріального та процесуального права. В момент вчинення виконавчого напису 21.05.2021 р. нормативно- правовий акт, який допускав вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, був визнаний незаконним та не чинним за рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, що набрало законної сили, законних підстав для можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі не існувало, були порушені ст. 129-1 Конституції, ст. 18 ЦПК України, ч. 2 ст. 265 КАС України. Позивачу ніяких вимог від відповідача чи ТОВ «Компанія Афінаж» не надходило. Позивач не має власного екземпляра такого договору і вважає, що його оригіналу та виписки по ньому не існує. Вчинення напису на паперовій копії договору, а не на його оригіналі, законом взагалі не передбачено, а тому оскаржуваний напис не міг бути вчинений і заборгованість не є безспірною ні якісно, ні кількісно. За відсутності оригіналу кредитного договору підписаного сторонами та вищезгаданої виписки з банківського рахунку позивача із зазначенням номера рахунку та інших передбачених законом реквізитів нотаріус позбавлений був можливості встановити безспірність вимог, у тому числі суму основної заборгованості позивача, так само як і похідні суми. В зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просить визначити виконавчий напис № № 53813 від 21.05.2021 р. таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.08.2023 року зазначена позовна заява була залишена без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.08.2023 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.08.2023 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Матеріали справи містять заяву представника позивача Ткаченко Б.Р., в якій він просить позов задовольнити, розглядати справу без його участі. Також зазначає, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача ТОВ "Дакорд\~Фінанс" в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Третя особа - приватний нотаріус Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Третя особа - приватний виконавець Недоступ Д.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Приватним нотаріусом Остапенко Є.М. 21.05.2021 року на підставі заяви ТОВ "Дакорд Фінанс" вчинено виконавчий напис № 53813 щодо звернення стягнення з [PERSON] за кредитним договором № 1-20170621-6096 від 21.06.2017 року, укладеним з ТОВ "Компанія Афінаж", правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ "Фінансова компанія управління активами", правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ "Фінпром Маркет", правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ "Дакорд Фінанс", заборгованості за кредитним договором № 1-20170621-6096 від 21.06.2017 року за період з 30.04.2021 року по 20.05.2021 року у розмірі 8900 грн., а саме: 3000 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням, 5850 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, комісіями, 50 грн. - за вчинення вказаного виконавчого напису. 04.11.2021 року приватним виконавцем Недоступом Д.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 67391282 з виконання виконавчого напису № 53813, виданого 21.05.2021 року. 04.11.2021 року приватним виконавцем Недоступом Д.М. винесено постанову про стягнення з боржника [PERSON] основної винагороди у розмірі 890 грн. по ВП № 67391282. 04.11.2021 року приватним виконавцем Недоступом Д.М. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 800 грн. у ВП № 67391282. 14.09.2023 року приватним виконавцем Недоступом Д.М. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій по ВП № 67391282. Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, що регулюються нормами Закону України «Про нотаріат». За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Так, згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Постановою Кабінету Міністрів № 622 від 26.11.2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили 22.02.2017 року, а тому п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня. З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та банком у простій письмовій формі. Ухвалою суду у ТОВ "Дакорд Фінанс" витребувано примірник кредитного договору № 1-20170621-6096 від 21.06.2017 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Компанія Афінаж", однак ухвалу суду не виконано, примірник договору не надано. Таким чином, посилання представника позивача на те, що договір не є нотаріально посвідченим не спростовано. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та у постанові від 02 липня 2019 року по справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц та постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд зазначає, що виконавчий напис № 53813 від 21.05.2021 року вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Дакорд Фінанс" заборгованості за кредитним договором № 1-20170621-6096 від 21.06.2017 року у розмірі 8900 грн., на примірнику кредитного договору, який нотаріально не посвідчено, що є порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис № 53813 від 21.05.2021 року вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Дакорд Фінанс" заборгованості за кредитним договором № 1-20170621-6096 від 21.06.2017 року у розмірі 8900 грн. з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а тому наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. Зокрема, при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн. і за подання заяви про забезпечення позову 429,44 грн. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, зазначені витрати підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорд Фінанс" на користь [PERSON] .

Outcome: approved