Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON] , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніщенко Анастасії Петрівни про визнання договору дарування квартири та заповіту недійсними. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме, на квартиру [ADDRESS] . Після відкриття спадщини позивачу стало відому, що 02 грудня 2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніщенко Анастасією Петрівною посвідчено заповіт, за яким [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , заповіла відповідачу належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . Крім того, 05 квітня 2018 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніщенко Анастасією Петрівною посвідчено договір дарування квартири, за яким [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Вважає вказаний заповіт та договір дарування недійсними, оскільки спадкодавець, починаючи з 2017 року мала психічне захворювання та на момент укладення спірних заповіту та договору дарування не усвідомлювала значення своїх дії та не могла керувати ними. У зв`язку з чим просить визнати недійсним заповіт, посвідчений 02 грудня 2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніщенко Анастасією Петрівною, зареєстрований в реєстрі за № 2312, за яким [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , заповіла відповідачу належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] та визнати договір дарування квартири, посвідчений 05 квітня 2018 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніщенко Анастасією Петрівною, зареєстрований в реєстрі за № 401. 12 лютого 2021 року ухвалою суду у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про звільнення від сплати судового збору відмовлено повністю. Крім того, 12 лютого 2021 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON] , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніщенко Анастасії Петрівни про визнання договору дарування квартири та заповіту недійсними залишено без руху. Ухвалою суду від 25 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Крім того, вказаною ухвалою суду витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніщенко Анастасії Петрівни (02192, бул. Дарницький, 5, м. Київ): належним чином завірені матеріали посвідчення заповіту від 02 грудня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2312, складеного [PERSON] ; належним чином завірені матеріали посвідчення договору дарування, укладеного 05 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 401. Протокольною ухвалою суду від 15 квітня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача про виклик та допит свідків [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 19 травня 2021 року витребувано у Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 Дніпровського району м. Києва» медичні карти амбулаторного/стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] . 20 липня 2021 року відповідач надіслав до суду заяву про відмову від свідків (а.с. 147а, т.1). Ухвалою суду від 20 липня 2021 року призначено по цивільній справі судову-психіатричну (посмертну) експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: Чи страждала [PERSON] , яка померла [INFO] , психічним захворюванням на момент укладання договору дарування № 401 від 05 квітня 2018 року? Чи страждала [PERSON] , яка померла [INFO] , психічним захворюванням на момент складання заповіту від 02 грудня 2017 року на користь [PERSON] ? Чи могла [PERSON] , яка померла [INFO] , усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними на момент укладання договору дарування № 401 від 05 квітня 2018 року? Чи могла [PERSON] , яка померла [INFO] , усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними на момент складання заповіту від 02 грудня 2017 року на користь [PERSON] ? Проведення експертизи доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричних експертиз, розташованому за адресою: 04655, вул. Фрунзе, 103-а, м. Київ. Провадження по справі зупинено. 22 вересня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - [PERSON] про відновлення провадження по справі з метою встановлення місцезнаходження медичних карток [PERSON] , оскільки матеріали цивільної справи № 755/18365/19 містять письмову розписку відповідача - [PERSON] про отримання трьох медичних карток [PERSON] на руки. Ухвалою суду від 22 вересня 2021 року провадження по справі поновлено та призначено підготовче засідання. 10 листопада 2021 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача, відповідно до яких останній дійсно отримував на руки медичні картки [PERSON] , однак куди вони поділися він не пам`ятає. 10 листопада 2021 року до суду надійшла заява представника позивача про надання згоди на проведення експертного дослідження по матеріалам цивільної справи 755/2572/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON] , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніщенко Анастасії Петрівни про визнання договору дарування квартири та заповіту недійсними та матеріалам цивільної справи № 755/18365/19 за заявою [PERSON] за участю заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] , Органу Опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна. Ухвалою суду від 11 листопада 2021 року направлено цивільну для проведення судово-психіатричної (посмертної) експертизи, яка призначена відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року; провадження по справі зупинено. 02 вересня 2022 року Державною установою «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» повернуто цивільну справу без виконання експертного дослідження на вимогу суду у зв`язку з надходженням заяви позивача про неможливість оплати вартості експертного дослідження до кінця 2022 року. Ухвалою суду від 02 вересня 2022 року провадження по справі поновлено та призначено підготовче засідання. 01 грудня 2022 року до суду надійшла заява представника позивача про призначення по справі судово-психіатричної (посмертної) експертизи, проведення якої доручити експертам Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України, яка знаходиться за адресою: вул. Кирилівська, 103, м. Київ 04655. Ухвалою суду від 01 грудня 2022 року направлено цивільну справу для проведення судово-психіатричної (посмертної) експертизи, яка призначена відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року, провадження по справі зупинено та постановлено судово-психіатричну (посмертну) експертизу проводити по матеріалам цивільної справи 755/2572/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON] , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніщенко Анастасії Петрівни про визнання договору дарування квартири та заповіту недійсними та матеріалам цивільної справи № 755/18365/19 за заявою [PERSON] за участю заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] , Органу Опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна. 15 листопада 2023 року матеріали цивільної справи повернулися до суду разом із висновком експерта. Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року поновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання. Проктольною ухвалою суду від 28 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представника позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги.. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ніщенко Анастасія Петрівна в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно заповіту, посвідченого 12 квітня 2014 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Партолою Маєю Дмитрівною, зареєстрованого в реєстрі за № 370, [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , заповіла позивачу належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] (а.с. 18, 19, 21, т. 1). Згідно заповіту, посвідченого 02 грудня 2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніщенко Анастасією Петрівною, зареєстрованого в реєстрі за № 2312, [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , заповіла відповідачу належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] (а.с. 86, 87, 88, 89 т. 1). 05 квітня 2018 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніщенко Анастасією Петрівною посвідчено договір дарування квартири, за яким [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 90, 91, 92, 94, 95, 96-97, 98, 99 т. 1). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 22, т. 1). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року, яке набрало законної сили 04 грудня 2020 року, по справі № 755/18365/19 визнано [PERSON] , [INFO] , недієздатною (а.с. 31-33, т. 1). Позивач просить визнати недійсними заповіт від 02 грудня 2017 року, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніщенко Анастасією Петрівною, зареєстрований в реєстрі за № 2312, за яким [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , заповіла відповідачу належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] ; визнати недійсним договір дарування квартири № 401 від 05 квітня 2018 року, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніщенко Анастасією Петрівною за яким [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Підставою для задоволення позовних вимог позивач визначає те, що волевиявлення спадкодавця, дарувальника не було вільним і не відповідало його волі, оскільки останній не усвідомлював своїх дій внаслідок стійкого психічного розладу. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що оскаржувані заповіт від 02 грудня 2017 року та договір дарування квартири підписані заповідачем та посвідчені нотаріусом, тобто процедура складання заповіту, укладання договору дарування нерухомого майна, їх нотаріальне посвідчення дотримана, а державна реєстрація прав власності нового власника проведена відповідно до вимог чинного законодавства. Заповіт від 02 грудня 2017 року скасував заповіт від 12 квітня 2014 року. [PERSON] набула статусу недієздатної особи 04 грудня 2020 року, тобто з дати набрання відповідного рішення суду. Отже, оскаржувані правочини вчинені [PERSON] при повній цивільній дієздатності (а.с. 64-67, т. 1). Позивач скористався процесуальним правом подачі відповіді на відзив на позовну заяву у встановлений строк, в якій зазначає, що відповідач чинив перешкоди позивачу у спілкуванні зі [PERSON] , яка станом на день укладення оскаржуваного заповіту та договору дарування знаходилась під впливом відповідача (а.с. 77-81, т. 1). Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним. За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Статтею 1247 ЦК України визначено загальні вимоги до форми заповіту. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 1, 2 ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 1 ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Згідно ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відповідно до ч. 2, 3 якої визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Стаття 1257 ЦК України, передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою (ст. 44 Закону України «Про нотаріат»). Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 06 листопада 2011 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Справи про визнання правочину недійсним вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220,частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Згідно п. 7 зазначеної Постанови правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 105 ЦПК, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи призначення експертизи є обов`язковим. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 817 від 08 серпня 2023 року на момент укладання договору дарування своєї квартири № 401 від 05 квітня 2018 року [PERSON] , 1940 р.н., яка померла [INFO] , виявляла ознаки психічного розладу у вигляді: «Органічного емоційно-лабільного (астенічного) розладу» (згідно з МКХ-10: F06.6) і за своїм психічним станом в зазначений період часу усвідомлювала значення своїх дії та могла керувати ними; на момент складання заповіту від 02 грудня 2017 року (на користь свого сина [PERSON] ) [PERSON] , 1940 р.н., виявляла ознаки психічного розладу у вигляді: «Органічного емоційно-лабільного (астенічного) розладу» (згідно з МКХ-10: F06.6) і за своїм психічним станом в зазначений період часу усвідомлювала значення своїх дії та могла керувати ними; на момент укладання договору дарування своєї квартири №401 від 05 квітня 2018 року [PERSON] , 1940 р.н., яка померла [INFO] , виявляла ознаки психічного розладу у вигляді: «Органічного емоційно-лабільного (астенічного) розладу» (згідно з МКХ-10: F06.6) і за своїм психічним станом в зазначений період часу усвідомлювала значення своїх дії та могла керувати ними; на момент складання заповіту від 02 грудня 2017 року (на користь свого сина [PERSON] ) [PERSON] , 1940 р.н., виявляла ознаки психічного розладу у вигляді: «Органічного емоційно-лабільного (астенічного) розладу» (згідно з МКХ-10: F06.6) і за своїм психічним станом в зазначений період часу усвідомлювала значення своїх дії та могла керувати ними (а.с. 2-12, т. 2). Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Висновок експерта є повним, обґрунтованим, під час проведення експертизи досліджувались всі обставини стосовно психічного стану [PERSON] , висновки експертів містять докладний опис отриманих експертами матеріалів, та відомостей, які встановлені при дослідженні об`єктів експертизи, обґрунтування даних про психічний стан особи. На кожне з поставлених судом питань надано відповіді по суті, які є повними, зрозумілими, вичерпними та науково обґрунтованими. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо спростування висновку судово-психіатричної експертизи, абсолютної неспроможності спадкодавця в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій, чим не виконано вимоги ч. 3 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, підстав для відхилення висновку експерта судом не встановлено. Оскільки позивачем не надано доказів абсолютної неспроможності спадкодавця та дарувальника в момент вчинення оскаржуваних правочинів розуміти значення своїх дій, відсутні правові підстави для визнання оспорюваного заповіту недійсним, відтак, у задоволенні позовних вимог по цій справі слід відмовити повністю. У відповідності до ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed