Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом, за яким просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 49\~196 грн. 49 коп., судовий збір та витрати на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, 14.09.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № Z70.211.73901, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 17\~810 грн. 03.12.2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 12/90 , відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. До ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 03.12.2020 року відповідно до договору факторингу №12/90 перейшло право за Договором № Z70.211.73901 від 19.04.2017 року, що укладено між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . У зв`язку із не виконанням [PERSON] зобов`язань за Договором кредиту, станом на 03.12.2020 року відповідно до довідки розрахунку заборгованості сума боргу складає 41722,58 грн. (з яких: заборгованості за основним боргом -15155,71 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 8934,79 грн.; заборгованість на нарахованими та несплаченими комісіями - 17632,08 грн.) Позивач, вправі здійснити нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, що складають: заборгованість за 3% річних за користування кредитом - 1536,03 грн.; заборгованість за інфляційними втратами - 5937,87 грн.; Так, загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 23.02.2022 року, включаючи тіло кредиту, проценти 3% річних та інфляційні втрати становить - 49196,49 грн. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просив суд стягнути кредитну заборгованість, а також понесені судові витрати по справі.\~ Ухвалою суду відкрито провадження і справа призначена до розгляду спрощеного позовного порядку з повідомленням сторін, сторони у судове засідання не явилися. При цьому, сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Матеріалами справи\~встановлено,\~що 19.04.2017\~відповідач відповідач\~підписав заяву\~ анкету,\~заяву про\~акцепт публічної\~оферти та\~цього ж\~дня між\~ПАТ «Ідея\~Банк» та\~відповідачем було\~укладено кредитний\~договір № Z70.211.73901. У відповідності до умов цього договору, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 17\~810 грн. строком на 19.04.2020 р. За користування кредитом позичальник сплачує річну фіксовану процентну ставку в розмірі 15 % річних від залишку суми кредиту. За обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує щомісячно плату. Позичальник повертає кредит разом із процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 19 днів/числа кожного місяця, у відповідності до графіку щомісячних платежів. Згідно із ордером розпорядженням №1 від 19.04.2017 відповідач отримав кошти у кредит на підставі кредитного договору. Також відповідачем 19.04.2017 було укладено договір добровільного страхування життя . Відповідно до довідки розрахунку заборгованості відповідача за даним кредитним договором, загальна заборгованість становить 41722,58 грн., з яких: -заборгованості за основним боргом -15155,71 грн.; -заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 8934,79 грн.; -заборгованість на нарахованими та несплаченими комісіями - 17632,08 грн. 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу №12/90, за яким, АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги, які визначені в реєстрі боржників, серед яких є і відповідач. Окрім того, позивачем нараховано 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, що складають: -заборгованість за 3% річних за користування кредитом - 1536,03 грн.; -заборгованість за інфляційними втратами - 5937,87 грн.; На адресу відповідача 13.07.2023 представником позивача було надіслано досудову вимогу, яка відповідачем залишена без реагування. Між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору. Дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані стороною позивача на обґрунтування своєї позиції, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим до виконання сторонами. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Так, в судовому засіданні встановлено, що 19.04.2017 між ПАТ «Ідея Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Профіт Капітал», було укладено кредитний договір. Відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим виникла заборгованість. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною 4 статті 263 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 18.03.2020 у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016, справа №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02.10.2019 у справі №740/4328/14. Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п. 17 і 23 ст. 1). Отже, послугою з надання кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 у справі №6-2071цс16. З урахуванням вимог ст. 549 - 552, 1046, 1048, 1050 ЦК України, можна зробити висновок, що наслідками укладення кредитного договору є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. А тому\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню заборгованість\~за кредитним\~договором в\~розмірі 24090,50 грн., з яких: -заборгованості за основним боргом -15155,71 грн.; -заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 8934,79 грн.; Щодо стягнення із відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке. Згідно з ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16.05.2018 в справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30.03.2016, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначає, що суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних (чи інший розмір, визначений договором) визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних за основу має братися саме прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Такий правовий висновок, викладений, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. Поряд з цим, суд звертає увагу, що 15.03.2022 був прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022. Вказаним законом доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. До розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Оскільки представником позивача здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період по лютий 2022 року, відтак, позивач має право на отримання вказаних сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Таким чином, із відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» слід стягнути 28405,61 грн., з яких: -заборгованості за основним боргом -15155,71 грн.; -заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 8934,79 грн.; -заборгованість за 3% річних за користування кредитом 887,04 грн. (24090,50 грн.х 3 %/365х448); -заборгованість за\~інфляційними втратами\~ 3428,07\~грн. (24090,50 грн.х14,23 %). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вимогами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 684 грн., що підтверджується платіжною інструкцією. Також, позивачем понесено витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 7 000 на підтвердження чого надано: договір про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021, укладеного між клієнтом ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Правовий діалог»; акт №1 прийому передачі за договором про надання правової допомоги; платіжну інструкцію від 14.09.2023 №265 про оплату правової допомоги. Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. В той же час, відповідачем [PERSON] не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені ним також і обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала б задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату послуг адвоката, є доведеним, обґрунтованим та співмірний, зокрема, із складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання. Однак суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі вищевикладеного, ст. 1, 3, 509, 625, 626, 628, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. 12, 141, 178, 211, 247 ЦПК України, та

Outcome: partial