Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

В позові вказано, що на обліку Служби у справах дітей з 16.03.2022 року перебувають діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які перебувають в складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] , [INFO] , одинока мати щодо чотирьох своїх дітей, не працює. Про сім`ю [PERSON] стало відомо із листа Івано-Франківського міського центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді №169/49-21 від 22.12.2021 року. В листі йшлося про те, що 20.09.2021 року до них звернулася [PERSON] через відсутність житла та коштів для проживання, у зв`язку з чим сім`я була влаштована до Центру соціально-психологічної допомоги в смт. Верховина. 21.12.2021 року сім`я [PERSON] повернулася із Центру соціально-психологічної допомоги в смт. Верховина та звернулася в МЦСССДМ у зв`язку з відсутністю житла. Відповідача з дітьми скеровано в будинок нічного перебування, де вони перебували 21- 22.12.2021 року. З листа Центру соціально-психологічної допомоги в смт. Верховина №1- 01/177 від 13.12.2021 року відомо, що за час перебування в закладі [PERSON] не робила жодних спроб для виходу із складної життєвої ситуації. Мати проявляла недбале ставлення до дітей, не приділяла належної уваги харчуванню та елементарним гігієнічним потребам, не прагнула до поповнення своїх знань, розвитку умінь, якостей та почуттів стосовно процесу виховання дітей. Навіть відвідування школи дітьми для [PERSON] дуже обтяжливий обов`язок, який вона, зазвичай, ігнорувала. До рекомендацій ЦСПД жінка прислухалася вкрай рідко, на зауваження реагувала байдуже. Незважаючи на всі зусилля спеціалістів закладу, поведінка матері не піддавалася корекції, що в свою чергу створювало несприятливі умови для всебічного та повноцінного розвитку дітей. Окрім цього у жінки прослідковується низький рівень психологічного та особистісного розвитку, не сформовані життєві цінності. Також [PERSON] не вміла планувати сімейний бюджет, нераціонально використовувала кошти, соціальні виплати на дітей. Також з листа КЗДО (ясла-садок) № 26 «Барвінок» Івано-Франківської міської ради від 16.02.2022 року №23 відомо, що [PERSON] та [PERSON] поступили в заклад 20.10.2020 року. Останній день відвідування закладу в 2020році - 11 листопада. В 2021 році діти жодного дня не відвідували садок. На телефонні дзвінки мати не відповідала, на зв`язок з вихователями та адміністрацією не виходила. В кінці грудня 2021 року мати прийшла в заклад і повідомила, що діти будуть відвідувати групи з січня 2021 року. З листа Івано-Франківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 22.05.2023 року № 47.5-08/202 відомо про те, що сім`ї [PERSON] періодично надаються соціальні послуги з 23.02.2015 року. Зокрема, 22.09.2015 року сім`ю [PERSON] було влаштовано в Містечко милосердя св. Миколая в с. Горохолино, Богородчанського району, Івано-Франківської області, де вона перебувала до 17.10.2015 року у зв`язку з відсутністю постійного місця проживання і насильства з боку співмешканця. Проте мати самовільно залишила Містечко милосердя та повернулася на проживання до співмешканця. Сім`я перебувала під соціальним супроводом Івано-Франківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді шість разів. Вперше з 10.06.2016 року до 08.12.2016 року у зв`язку з реформованими навичками відповідального батьківства, відсутністю соціальної допомоги та свідоцтва про народження дитини. Вдруге з 10.07.2017 року до 10.01.2018 року у зв`язку з потребою у влаштуванні дітей в ЗДО, реєстрації матері та дітей в Будинку нічного перебування, контролем за своєчасним консультуванням у педіатра. Однак, мати відмовилася від влаштування двох старших дітей в дошкільний заклад, часто не виконувала рекомендацій фахівця щодо догляду дітей. Втретє з 22.04.2019 року до 05.06.2020 року у зв`язку з потребою у формуванню навичок відповідального батьківства. Трьох дітей було влаштовано в заклад дошкільної освіти, однак, діти навчальний заклад не відвідували. Систематично надавалася гуманітарна допомога від благодійників. Вчетверте з 19.10.2020 року до 19.04.2021 року у зв`язку з потребою у влаштуванні дітей у навчальні заклади, облаштуванні спальних місць, підвищенням виховного потенціалу матері та її безробіттям. За сприяння фахівці дітей було влаштовано в школу №9 та ЗДО №26, однак, мати не приводила дітей в навчальний заклад. Матері систематично надавалися вакансії для працевлаштування, але вона на роботу не влаштувалася. Благодійники надали ліжка, матраци, постільну білизну, письмовий стіл для дітей, продукти та одяг. Вп`яте взято під соціальний супровід з 21.01.2022 року, однак, у зв`язку з безробіттям матері та відсутністю грошей, мати не оплачувала за орендоване житло, тому вимушена була звільнити помешкання. Через відсутність житла 16.03.2022 року дітей було влаштовано в Івано-Франківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей. 06.04.2022 року соціальний супровід припинено у зв`язку з перебуванням матері за межами України. Вшосте взято під соціальний супровід з 05.10.2022 року у зв`язку з безробіттям та низьким матеріальним становищем сім`ї. Матері надавалися вакансії та рекомендовано самостійно працевлаштуватись, однак, вона не вела пошуку роботи. Систематично сім`ї надано гуманітарну допомогу речами першої необхідності. А з 14.01.2023 року діти знову були влаштовані в Івано-Франківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей. Черговий соціальний супровід сім`ї має тенденцію до негативного завершення. До Служби у справах дітей [PERSON] звернулася у зв`язку з необхідністю вирішення тимчасових труднощів, зокрема відсутністю житла та коштів на утримання дітей. 16.03.2022 року жінка написала заяву про влаштування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в Івано-Франківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей. 27.07.2023 року [PERSON] написала заяву на влаштування дітей в сім`ю патронатного вихователя. В судовому засіданні представник позивача надала перед судом пояснення про те, що зазначені в позові діти перебувають на обліку з 2015 року з тих підстав, що вони проживали в антисанітарних умовах, матір їх не виховує, не доглядає, не забезпечує, не навчає, не направляє в школу для навчання; матір з дітьми залишили місце свого проживання через насилля з боку співмешканця відповідачки, дітей влаштовано в заклади соціально-психологічної допомоги, патронатну сім?ю, а матір повернулась до співмешканця; відповідач сама склала заяву про передання дітей в патронатну сім?ю; протягом останніх двох років діти прожили рік і дев?ять місяців окремо від відповідачки; відповідач повідомила орган опіки і піклування, що виїжджає закордон на заробітки, але після повернення з закордону не взяла дітей назад до себе; відповідач просила позивача утримувати дітей в патронатній сім?ї; в помешканні відповідача немає умов для проживання дітей, приміщення антисанітарне, в ньому проживає співмешканець відповідачки, який під час огляду житла повідомив, що зловживає алкогольними напоями і надалі буде ними зловживати; характеристика відповідача негативна, не навчає дітей, не дбає за них; відповідач вже позбавлена батьківських прав щодо інших двох дітей та не подавала заяв про поновлення в батьківських правах щодо них; з 2015 року сплило занадто багато часу для того, щоб прийняти обіцянки відповідача про те, що вона змінить своє відношення до її обов?язків щодо дітей і розпочне їх доглядати, виховувати і забезпечувати; у відповідача відсутні доходи для того, щоб вона забезпечувала дітей і утримувала їх4 відповідач вже неодноразово обіцяла в органі опіки та піклування про те, що вона зробить ремонт в квартирі і створить дітям належні умови для проживання; будь-якої можливості повернути дітей відповідачці немає, оскільки у неї відсутні умови для проживання в її помешканні, а долю дітей необхідно вирішити вже зараз і негайно, оскільки сплив час перебування дітей в патронатній сім?ї; десятилітня дитина відповідача не вміла читати, не знала знаків взагалі, оскільки відповідач не здійснила будь-яких дій щоб навчити дитину читати, однак в сім?ї патронатного вихователя відповідна дитина навчилась читати лише за три місяці; вже рік діти живуть окремо; попереднього року діти не жили дев?ять місяців з відповідачкою; у разі повторного виїзду відповідача закордон відсутня можливість залишити дітей без будь-якого догляду за місцем її проживання; у разі зміни поведінки щодо дітей є завжди можливість поновитись в правах для відповідача. В судовому засіданні відповідач надала перед судом пояснення про те, що вона могла б зробити ремонт в санвузлі в її помешканні за наступні три місяці; просила суд не позбавляти її батьківських прав; позитивно характеризується на роботі; готова і планує виїхати закордон цього тижня. Відповідач вже позбавлена батьківських прав щодо інших двох дітей. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, судом встановлено, що позов в частині позбавлення батьківських прав обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. В ст. 2 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. В ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ст. 182 СК України вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В п. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так само в п. 1 ст. 13 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач просив суд про присудження аліментів саме в розмірі 1/4 частки доходів відповідача. Також в позові не вказано на чию користь позивач просив суд присудити стягнення аліментів, а тому їх слід присудити стягувати на користь позивача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved