Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

12.04.2023 року [PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за аліментами, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовна заява мотивована тим, що з 26.12.2008 р. по 26.10.2010 р. вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у них народився син: [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №363 від 26.01.2021 р.). Рішенням Старобільського районного суду від 26.10.2010 р. шлюб було розірвано, що підтверджується копією рішення суду. З відповідача [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] . Крім того, у позивача є дитина від другого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачкою Відповідно до виконавчого листа № 216/6501/19 виданого 09.03.2021 р. Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу, Радомишльським ВДВС у Житомирському районі Житомирської області відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] заборгованість по аліментах в розмірі 15 089,80 грн. Станом на 23.02.2023 р. відповідачем заборгованість по несплаті аліментів не сплачена, підтверджується довідкою про наявність заборгованості від 23.02.2023 р., виданою Радомишльським ВДВС. Довідка отримана позивачем 07.03.2023 р, підтверджується копією конверта та трекінгом відправлення від «Укрпошта» на сайті https://track.ukrposhta.ua/tracking. Відомості про Відповідача внесено до Єдиного реєстру боржників, оскільки в нього наявна заборгованість зі сплати аліментів в загальній сумі 15 089,80 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці. Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідачем дані розрахунки не спростовані, будь-яких доказів, що між сторонами існує спір про розмір заборгованості по аліментам немає. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до ч. І ст. 196 СК у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі №572/1762/15-ц. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Пеня розрахована наступним чином: заборгованість по аліментам за місяць помножена на 1% та помножена на кількість днів прострочки. Залишок заборгованості в розмірі 15089,80 грн., період з 01.09.2021 року по 31.08.2022 року, кількість днів 365, розмір пені 55077,77 грн. Сума пені по несплаті аліментів за період з 01 вересня 2021 року по 31 серпня 2022 року становить 55 077,77 грн. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 вересня 2021 року по 31 серпня 2022 року в сумі 55 077,77 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч сімдесят сім гривень 77 копійок). Позивачка у жодне судове засідання не з`явилася, позовні вимоги особисто в судовому засіданні не підтримала, не надала суду особистих пояснень по справі, 04.09.2023 року та 23.12.2023 року надіслала на адресу суду заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити позов, не проти заочного розгляду справи, (адреси місця проживання позивача зазначені як [ADDRESS] , а у повторній заяві: [ADDRESS] .) Відповідач в жодне судове засідання не з`явився, не надав суду відзив на позовну заяву, або заяву, або клопотання по справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом досліджені письмові матеріали справи. З 26.12.2008 позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем, в період якого у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини. Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 26.10.2010 шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення суду. Позивач повторно вийшла заміж, та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, підтверджено факт проживання [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] . З довідки про наявність заборгованості від 23.02.2023 року вбачається наступне: довідка видана Радомишльським відділом державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) гр. [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , про те, що згідно з матеріалами виконавчого провадження № 64942993, відкритого 05.05.2021 року, про виконання виконавчого листа № 216/6501/19 від 09.03.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по аліментами за період з 21.06.2010 року по 21.11.2017 року в розмірі 15089,80 грн., та пені (неустойки) за просрочення сплати аліментів за період з 01.08.2010 року по 15.10.2019 року в розмірі 15089,80 грн., а всього - 30179,60 грн., що пред`явлено до примусового виконання 24.03.2021, станом на 23.02.2023 заборгованість за виконавчим документом не сплачена. Заборгованість з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 30179 грн. 60 коп. Згідно копії виконавчого листа від 25.01.2021 року, виданого по справі № 216/6501/19, суд ухвалив: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за аліментами за період з 21 червня 2010 року по 21 листопада 2017 року в розмірі 15089,80 грн., та пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів за період з 01 серпня 2010 року по 15 жовтня 2019 року в розмірі 15089,80 грн., а всього 30179,60 грн. (тридцять тисяч сто сімдесят дев`ять гривень шістдесят копійок). Позивачем до матеріалів справи не надано копії рішення суду про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки саме на утримання сина [PERSON] [INFO] , копії виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] , виданого на підставі рішення суду про стягнення аліментів. Відсутня також довідка державного виконавця що до розміру заборгованості по аліментам на дитину по виконавчому провадженню, відкритому саме на підставі рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] до досягнення ним повноліття, та відсутні дані у якому саме стані перебуває дане виконавче провадження. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає що позивачем, не надано суду доказів на підтвердження наявності заборгованості по виконавчому листу про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття, з якої було б розраховано суму пені за несвоєчасну сплату цих аліментів. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Судові витрати у вигляді судового збору, позивачем за подання позовної заяви до суду не сплачувалися в силу положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», крім того, позивачка є учасником бойових дій, що підтверджується документально. Враховуючи викладене, суд вважає судовий збір в розмірі 1073,60 грн. необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: approved