Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

08.01.2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 300 Євро, що еквівалентно 12516,27 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 04.02.2022 р. вона (позивачка) надала [PERSON] в борг 300 Євро за умови повернення їй (позивачці) зазначеної суми до 26.02.2022 року, про що [PERSON] власноручно написала розписку. Однак відповідачка до 26.02.2022 року грошові кошти їй не повернула, на неодноразові звернення не реагує, тому вона (позивачка) звернулася до суду з вказаним позовом. Позивачка в\~судове засідання\~не з`явилася,\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи повідомлена\~належним чином,\~в письмовій\~заяві просить\~ розглядати\~справу у\~її відсутності,\~позовні вимоги\~підтримує,\~не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву не надала, справа розглядається в порядку заочного провадження. В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлені. В зв`язку з чим справа розглядається відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відсутність учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Згідно з\~статтею 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. \~ \~ \~ \~Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). \~ \~ \~ \~Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~ \~ \~ \~Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. \~ \~ \~ \~За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей. \~ \~ \~ \~Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. \~ \~ \~ \~Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Судом встановлено, що 04 лютого 2022 року відповідачем [PERSON] була написана розписка наступного змісту: «Я, [PERSON] , [INFO] , паспорт № [NUMBER] , номер запису 19690330-05666, беру в борг у [PERSON] , проживаючої в [ADDRESS] . Зобов`язуюсь повернути 300 Євро до 26 лютого 2022 року. Дата 04.02.2022. Підпис. [PERSON] » (а.с. 6). 30.11.2023 р. позивачкою [PERSON] було направлено [PERSON] вимогу про повернення позики (а.с.7). Матеріали справи не містять доказів і судом не встановлено факту неотримання позичальником [PERSON] грошових коштів від [PERSON] . Судом встановлено, що відповідачкою позика за борговою розпискою від 04.02.2022 року в сумі 300 Євро позивачці не повернута. Належних та допустимих доказів на підтвердження повернення позивачу вказаної суми позики відповідачка не надала. \~ \~ \~ \~Оскільки факт виникнення зобов`язання про повернення грошових коштів підтверджений власноручно підписаною нею розпискою, [PERSON] не надала доказів про іншу правову природу цього зобов`язання, ніж позикові правовідносини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Відповідно до частин першої-третьої\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. \~ \~ \~ \~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). \~ \~ \~ \~Ураховуючи викладене, суд вважає, що матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що між сторонами виникли договірні зобов`язання щодо повернення грошових коштів за договором позики, укладання якого та передача коштів підтверджується розпискою від 04 лютого 2022 року, в якій своїм підписом відповідачка підтвердила, що позикодавець передала, а позичальник отримала грошові кошти у розмірі 300,00 євро. Статтею 524\~ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533\~ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вказані висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 14-446цс18. \~ \~ \~ \~Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду висловила правову позиці ю з цього приводу, яку викладено у постанові від\~04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. \~ \~ \~ \~У справі, що розглядається та у розписці від 04 лютого 2022 року зобов`язання виражене у валюті - Євро, а грошовий еквівалент, тобто\~сума коштів у національній валюті України, не визначався. \~ \~ \~ \~Вказаним договором позики не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 300 Євро за офіційним курсом НБУ не вбачається. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідачки на користь позивачки слід стягнути заборгованість за договором позики в сумі 300 Євро. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати у сумі 1211,20 грн. \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved