Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просив: стягнути солідарно зі [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 3 відсотки річних в розмірі 3900,43 доларів США, що за курсом НБУ складає 114\~087, 58 грн станом на 17.05.2022 та понесені судові витрати. Вимоги позивач обґрунтував наступним. 04 липня 2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір 16КН на суму 20 000 доларів США. Договором передбачено строк повернення кредиту до 03 липня 2009 року. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а Відповідач в порушення умов кредитного Договору свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. Оскільки [PERSON] не здійснював вчасно встановлені Договором кредиту платежі щодо погашення боргу та процентів, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення боргу. Заочним рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25 травня 2011 року по справі № 2-91 (провадження 2-п/354/2/15) позов задоволено. Однак, відповідачем рішення суду не виконано по даний час. Позивач вважає, що на підставі статті 599 ЦК України винесення рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25.05.2011 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Відтак, сума заборгованості за тілом кредиту станом на 04.02.2011 становить у розмірі 12111, 19 доларів США та яка у подальшому змінюється по періодам, які зазначені нижче у розрахунку заборгованості та станом на 17.05.2022 становить у розмірі 11\~985, 29 доларів США. Оскільки з Відповідачів було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25.05.2011 року, тобто за період з 04.07.2006 року по 21.01.2011 року, то за період після подання позовної заяви від 25.01.2011 року, з 04.02.2011 по 17.05.2022 року Відповідач має заборгованість у розмірі 3900, 43 долари США, яка складається з 3900, 43 долари США 3% річних від простроченої суми. Зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язання за Договором 16КН між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачами було укладено договір поруки, згідно з яким поручителем виступає [PERSON] . Тому, просить стягнути суму заборгованості 3% річних у солідарному порядку з відповідачів, а також судові витрати у справі, які становлять 2481, 00 грн. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2022 року відкрито провадження в справі. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2022 року витребувано докази по справі. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2023 року справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні категорично заперечив позовні вимоги. Зазначив, що дійсно заочним рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25 травня 2011 року по справі № 2-91 (провадження 2-п/354/2/15) було задоволено позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАЬБАНК» та стягнуто з нього та його дружини [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 194\~174 грн 17 коп. Однак, в подальшому, ухвалою цього ж суду від 09.01.2015 було скасовано вказане рішення суду. Справа призначена до розгляду у загальному порядку. В подальшому, ухвалою суду від 27 серпня 2015 року позов ПАТ «ПРИВАТБАНК» залишено без розгляду, через неявки представника позивача у судові засідання. А тому вважає, що відсутні підстави для стягнення з нього та його дружини відповідачки 2 заборгованість за кредитним договором. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідачка [PERSON] у судові засідання не з`являлась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи,суд приходить до висновку. У відповідності до\~статті 55 Конституції України\~та\~статті 3 ЦК України\~може звертатися до суду за захистом свої порушених прав. Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень\~статті 5 ЦПК України\~суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно частини першої- четвертої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно частини першої першої\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами. Згідно із статтями 525,\~526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599\~ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629\~ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Згідно з положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини другої статті 615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Судом встановлено, що заочним рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25 травня 2011 року по справі № 2-91 (провадження 2-п/354/2/15) стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №\~16КН від 04.07. 2006 року в розмірі 194\~174 грн 17 коп. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 09 січня 2015 року заяву відповідачки [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Зазначене вище заочне рішення Яремчанського міського суду скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. В подальшому, за результатами розгляду цієї справи, ухвалою суду від 27 серпня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» до відповідачів залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача. Відтак, станом на сьогодні відсутнє рішення суду, яким стягнено заборгованість з відповідачів на користь Позивача за кредитним договором №\~16КН від 04.07. 2006 року. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів, змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі статті 625 ЦК України (3% річних), яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 зазначено, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625ЦК України не можуть застосовуватись одночасно. Тому, за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення - підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що також узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 03.05.2022 (справа № 625/41/16ц). Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Разом з тим, аналіз положень статті 625 ЦК України свідчить, що нарахування 3% річних здійснюється від простроченої суми зобов`язання. Як встановлено, в ході судового розгляду, про що зазначалося вище, рішення про стягнення заборгованості з відповідачів на даний час не має: заочне рішення скасоване, а позовна заява ПАТ «ПРИВАТБАНК» залишена без розгляду через неявки самого Позивача. Зі змісту ухвали суду від 09 січня 2015 року вбачається, що відповідачка [PERSON] була не згідна із заочним судовим рішення, зазначала, що не укладала договір поруки, що свідчить про спірність заборгованості відносно неї. З огляду на те, що питання про стягнення заборгованості з відповідачів не було вирішено, Сторона відповідачів заперечує позовні вимоги, Суд вважає, що даний позов про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості є передчасним. А тому, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача у солідарному порядку три проценти річних від простроченої суми заборгованості слід відмовити.

Outcome: dismissed