Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Адвокат Сінкевич Антон Олегович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та визначення її місця проживання. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, під час якого народився син [PERSON] , [INFO] . Наразі триває розгляд справи про розірвання шлюбу між подружжям. З серпня 2022 року дитина мешкає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , яка створила усі умови для її проживання, піклується про її здоров`я. Дитина відвідує дошкільний навчальний заклад. Позивач працює та має стабільний дохід у вигляді заробітної плати, характеризується позитивно. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Просив суд: визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. 28.09.2022 судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано строк для усунення ї недоліків. 24.10.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі і здійснення її розгляду в порядку загального позовного провадження. 23.12.2022 судом постановлено ухвалу про прийняття до спільного розгляду зустрічного позову з первісним позовом та об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом з первісним позовом. 23.12.2022 судом постановлено ухвалу про залучення до участі в цивільній справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору. 23.12.2022 судом постановлено ухвалу про забезпечення зустрічного позову. 23.12.2022 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 11.01.2023 судом постановлено ухвалу про відмову скасувати заходи забезпечення зустрічного позову та ухвалу про відмову в роз`ясненні судового рішення (ухвали). 29.03.2023 судом постановлено ухвалу про визнання обов`язковою особистої участі учасник справи. 25.07.2023 судом постановлено ухвалу про застосування до позивача заходів процесуального примусу. 08.09.2023 судом постановлено ухвалу щодо учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 13.10.2023 судом постановлено ухвалу за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця. Адвокат Татарченко Костянтин Володимирович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що проживання дитини з батьком якнайкраще відповідатиме інтересам дитини та її повноцінному розвитку. Матір дитини [PERSON] 10.08.2022 самовільно забрала дитину і вивезла її в невідомому напрямку. Позивач намагається встановити місце перебування дитини, проте відповідач перешкоджає йому в цьому, чим порушує його права як батька дитини та рідної баби на побачення з дитиною, на участь у її вихованні, розвитку та утриманні. Наразі існують обґрунтовані хвилювання батька та баби малолітнього [PERSON] , [INFO] , в забезпеченні матір`ю належних умов проживання, приділення сину достатньої уваги, враховуючи те, що дитина не відвідує дошкільні навчальні заклади та коло його спілкування зводиться, в тому числі з близькими родичами, протиправно розірване матір`ю. Доводи [PERSON] про те, що позивач вчинив відносно неї домашнє насильство, не відповідають дійсності. Відповідач, скориставшись відсутністю [PERSON] , вивезла з місця їх проживання меблі, посуд, речі, також забрала автомобіль, придбаний в шлюбі, та продала його. [PERSON] працює, позитивно характеризується, забезпечений житлом, в якому створені умови для проживання дитини, має постійний дохід, який забезпечить утримання сина всім необхідним. Його матір також готова брати участь у вихованні онука. Орієнтовний розмір витрат на правову допомогу складає 50000 грн. Просив визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Позивач [PERSON] та її представник адвокат Сінкевич А.В. підтримали заявлений позов, заперечували проти задоволення зустрічного позову, згодом до суду не з`явились. Представник позивача адвокат Шурхно К.А. підтримав заявлений позов, заперечував проти задоволення зустрічного позову. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Татарченко К.В. підтримали зустрічний позов, заперечували проти задоволення первісного позову. Представник третьої особи [PERSON] підтримала вимоги первісного позову в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю, щодо вимог про стягнення аліментів зазначила, що вони відповідають інтересам дитини. Не підтримала вимоги зустрічного позову. Інші учасники справи до суду не з`явились. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] - це її син, а [PERSON] - колишня невістка. До Києва вона приїхала 25.02.2022. У них були нормальні сімейні стосунки. В квітні 2022 року син та його дружина вийшли на роботу, вона була дома з онуком. Все було добре, вона гуляла зі [PERSON] , доглядала його, потім дитина пішла до дитячого садочку. Непорозуміння сина з невісткою відбулось через бажання останньої поїхати з дитиною на тимчасово окуповану територію України. Вона вважає, що [PERSON] неякісно виконувала свої обов`язки як матір. Одного разу вранці 09.08.2022 [PERSON] під час сніданку вийшла з квартири. А повернулась разом з поліцією через ніби то домашнє насильство. 10.08.2022 [PERSON] забрала сина і з невідомими чоловіками кудись поїхала, після цього онука вона не бачила. Батько також не міг спілкуватись з сином, бо вона заблокувала їх телефонні номери. Одного разу вони випадково зустрілись зі [PERSON] і його матір`ю, хлопчик був радий бачити її та батька. Після 10.08.2022 батько з сином не бачився. Одного разу від [PERSON] прийшло повідомлення про необхідність купити одяг дитині і прислати його на відділення Нової пошти. Батько погодився купити одяг разом з дитиною. [PERSON] дуже любить свого сина, він його ніколи не ображав. На її думку, онук більше прив`язаний до батька, ніж до матері, дитині з батьком було цікавіше. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] в період з 03.08.2013 перебували в шлюбі, під час якого народився син [PERSON] , [INFO] . [PERSON] на підставі договору-купівлі - продажу квартири від 18.11.2014 є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивачка працює в КНП «Консультативно-діагностичний центр дитячий Дарницького району м. Києва» на посаді лікаря-стоматолога дитячого з 17.12.2018, розмір її заробітної плати за 2019 рік становив 64686,15 грн., за 2020 рік - 79651,61 грн., за 2021 рік - 114670,50 грн., за 2022 рік - 102558,51 грн. За місцем роботи [PERSON] характеризується позитивно. [PERSON] , [INFO] , отримує первинну медичну допомогу у лікаря [PERSON] відповідно до декларації №0001-854Т-8М00. Дитина відвідувала приватний міні-сад «Малята-соколята» в період 04.05.2018 по 08.08.2022. Згідно з характеристикою дитячого закладу як мати, так і батько приводили та забирали дитину з навчальних занять, приділяли належну увагу, зацікавленість і турботу щодо виховання та різностороннього розвитку дитини. 26.08.2022 був складений акт про потреби сім`ї щодо [PERSON] в приміщенні Центру соціальних служб, під час якого малолітній [PERSON] повідомив, що любить їжу, яку йому готує матір та відмовився відповідати на інші питання. 20.09.2022 [PERSON] , [INFO] , був оглянутий в медичній поліклініці «Добробут», встановлено діагноз - невротичні, пов`язані зі стресом і соматофічні розлади, заїкання. 14.11.2022 було проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за результатами якого встановлено, що у квартирі зроблено сучасний ремонт, чисто, охайно, наявна побутова техніка та меблі. Умови для проживання дитини створено. Факт вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] не підтверджений. [PERSON] працює в КНП «Консультативно-діагностичний центр дитячий Дарницького району м. Києва» на посаді лікаря-хірурга, розмір його заробітної плати за 2020 рік - 109867,01 грн., за 2021 рік - 154504,42 грн., за 2022 рік - 240921,94 грн. [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 10.04.2019 є власником квартири за адресою: [ADDRESS] 05.12.2022 був складений акт про потреби сім`ї щодо [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , під час якого малолітній [PERSON] повідомив, що він навчається вдома з репетиром, почувається добре, про батька говорити не бажає. В квартирі дотримані санітарно-гігієнічні норми, наявна побутова техніка, продукти харчування, речі для повноцінного розвитку та виховання. 07.02.2023 було проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за результатами якого встановлено, що житло з усіма комунальними зручностями, повноцінно обладнане меблями та побутовою технікою, санітарно-гігієнічний стан добрий, чисто, охайно, прибрано. Дитина проживає з матір`ю, за іншою адресою, мати перешкоджає батьку у побаченнях з дитиною. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.03.2023 №100-3136 за доцільне є визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. Також під час складання висновку Орган опіки з`ясував, що відповідно до протоколу бесіди від 23.12.2022 [PERSON] , [INFO] , повідомив, що хоче жити з матір`ю. Згідно з висновком фахівця-психолога від 01.05.2023 №2023/05/01 доцільним є визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком та негайне відібрання дитини від матері [PERSON] і передачі неповнолітнього батькові на виховання, доцільним є проведення психологічної діагностики матері та дитини. Частиною третьою ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Також суд враховує вимоги статті 51 Конституції України, згідно якої кожному із подружжя гарантуються рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, а також частину шосту статті 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Відповідно до положень ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд також враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. При цьому суд враховує обставини життя батька, матері, неповнолітньої дитини, наявність житла у кожного з батьків, де створено належні умови для проживання дитини, наявність стабільного доходу та постійного місця роботи, характеристики сторін, відсутність відомостей про негативну поведінку батьків щодо дитини, та вважає, що кожен із батьків здатен забезпечити належні умови проживання та виховання дитини, право дитини на здоров`я. Також приймає до уваги свідчення [PERSON] , яка позитивно характеризувала відповідача як батька, який любить свого сина та сумлінно ставиться до виконання своїх обов`язків, приділяючи час вихованню та розвитку дитини. Проте суд при вирішенні цього спору має враховувати в першу чергу інтереси самої дитини і діяти так, щоб забезпечити її найкращі інтереси з урахуванням при оцінці віку дитини, її поглядів, індивідуальність, збереження сімейного оточення і підтримання відносин, піклування, захист і безпеку дитини, вразливе положення тощо, право дитини на здоров`я. Враховуючи викладене, беручи до уваги малолітній вік, а також те, що дитина тривалий час проживає з позивачем у звичних для неї умовах, ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, проживання батька окремо, суд приходить до висновку про можливість визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю. При цьому суд враховує висновок органу опіки та піклування, який вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, а також думку самої дитини, яка висловила бажання проживати з матір`ю, що відображено у протоколі бесіди від 23.12.2022. Також суд критично оцінює наданий відповідачем [PERSON] висновок фахівця-психолога від 01.05.2023 №2023/05/01, згідно з яким доцільним є визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком та негайне відібрання дитини від матері [PERSON] і передачі неповнолітнього батькові на виховання, оскільки участь в цій діагностиці брав лише батько і висновок складений на підставі проведення дослідження психологічних характеристик батька з урахуванням повідомленої ним інформації щодо обставин життя з сином і його матір`ю. При цьому слід відзначити, що у висновку зазначено, що доцільним є проведення психологічної діагностики матері та дитини. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог первісного позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю, які є взаємовиключними з вимогами зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з батьком, то у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з підстав, наведених вище. При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд відзначає наступне. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1-2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Виходячи з визначеного законодавством обов`язку батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів слід визначити, як того вимагають положення ст. 183 СК України, в єдиній частці від заробітку (доходу) матері. Отже відповідач зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення ними повноліття. Суд вважає можливим стягнути з відповіда аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня пред`явлення позову, тобто з 26.09.2022 і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, вищевказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані суду. При цьому такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби дитини з урахуванням їх віку і стану здоров`я та є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення заявлених первісних позовних вимог, та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved