Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У листопаді 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Менського відділу державної виконавчої служби у Корюківському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Менська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі і на земельну ділянку площею 1,3439 га, яка розташована на території Бірківської сільської ради Корюківського (колишнього Менського) району Чернігівської області. Позивач, як спадкоємець другої черги за законом, звернулася до Менської державної нотаріальної контори за свідоцтвом про право на спадщину, проте їй було роз`яснено, що видати вказане свідоцтво не має можливості у зв`язку з накладенням арешту на спадкове майно [PERSON] , та рекомендовано звернутися до суду для зняття арешту з майна. Відповідно до повідомлення Менського ВДВС у Корюківському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі 23827,81 грн та 119,13 грн, в рамках яких було накладено арешт на належне боржнику майно, про що 12 квітня 2010 року винесено відповідну постанову. 30 грудня 2011 року виконавчі провадження були завершені на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», а виконавчі документи повернуто стягувачу без виконання у зв`язку з невиявленням належного боржнику майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу. Позивач, посилаючись на ст.1216, 1296, 1297 ЦК України, ст.39, 59, 60 ЗУ «Про виконавче провадження». просить зняти арешт, накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції від 12 квітня 2010 року на нерухоме майно, що належало [PERSON] , виключивши з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис номер 9716453 від 12 квітня 2010 року. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання на 18 грудня 2023 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 січня 2024 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 16 січня 2024 року за клопотанням позивача у даній справі в якості співвідповідача залучено Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», як правонаступника ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», судове засідання відкладено на 12 лютого 2024 року, ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивачка та її представник, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він просить розглянути справу без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача - Менського відділу державної виконавчої служби у Корюківському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача - акціонерного товариства «Райффайзен Банк», будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його участі, відзиву на позовну заяву суду не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Менської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі. За таких обставин, суд дійшов висновку, що справу можливо розглянути без учасників справи за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [INFO] с. Бірківка Корюківського району Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі і на земельну ділянку площею 1,3439 га, розташовану на території Бірківської сільської ради Менського району Чернігівської області, яку він за життя успадкував після померлого [INFO] батька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.17). Позивач, як спадкоємець другої черги за законом, що підтверджується матеріалами справи (а.с.34-37), звернулася до Менської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] рідного брата [PERSON] (а.с.29). Державним нотаріусом Менської державної нотаріальної контори Петрикей К.І. 16 жовтня 2023 року позивачу [PERSON] повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] через наявність обтяження (арешту) всього нерухомого майна спадкодавця [PERSON] , підстава обтяження постанова про відкриття виконавчого провадження від 12 квітня 2010 року ВДВС Менського РУЮ (а.с.11). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 06 квітня 2023 року за №328229002, 12 квітня 2010 року об 11:43:39 Чернігівською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внесено запис за №9716453 про арешт всього нерухомого майна, невизначеного майна [PERSON] на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, б/н, від 12.04.2010 ВДВС Менського РУЮ (а.с.13-16). За повідомленням №19.10-32/41404 від 13 грудня 2023 року Менського ВДВС у Корюківському районі Чернігівської області, згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів №2-853, виданих Менським районним судом Чернігівської області від 05 січня 2010 року, про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 23824,81 грн та 119,13 грн, під час виконання яких 12 квітня 2010 року було накладено арешт на належне боржнику [PERSON] майно, про що винесено відповідну постанову. 30 грудня 2011 року виконавчі провадження були завершені на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на день прийняття рішення), про що були винесені відповідні постанови, а виконавчі документи повернуто стягувачу ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» без виконання, у зв`язку з не виявленням майна належного боржнику, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу. Вказані виконавчі документи повторно для примусового виконання до відділу не надходили. Зазначено, що у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту, який було накладено в межах виконавчого провадження. Одночасно, у даному листі роз`яснено, що підстави для зняття арешту визначені статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.38). Відповідно до акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 02 лютого 2015 року виконавчі провадження стосовно боржника [PERSON] були знищені у зв`язку із закінченням трирічного строку зберігання (а.с.39-41). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Положеннями ст. 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). У силу вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з вимогами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до положень статті 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Зобов`язання за кредитними договорами входять до складу спадщини. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно з положеннями статті 22 Закону (у редакції чинній на час відкриття та завершення виконавчого провадження) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (статт 23 Закону). Згідно з положеннями статті 12 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. За повідомленням №19.10-32/41404 від 13 грудня 2023 року Менського ВДВС у Корюківському районі Чернігівської області, 30 грудня 2011 року виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів №2-853, виданих Менським районним судом Чернігівської області від 05 січня 2010 року, про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 23824,81 грн та 119,13 грн, були завершені на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на день прийняття рішення), про що були винесені відповідні постанови, а виконавчі документи повернуто стягувачу ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» без виконання, у зв`язку з не виявленням майна належного боржнику, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу. Вказані виконавчі документи повторно для примусового виконання до відділу не надходили. Відповідно до вказаних норм Закону строки пред`явлення до виконання виконавчих листів сплили. У силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У даній ситуації наявність існуючого арешту, накладеного на все нерухоме майно [PERSON] , який помер [INFO] , при тому, що виконавчі листи №2-853, видані 05 січня 2010 року, повернуті стягувачу згідно з постановами від 30 грудня 2011 року, а виконавче провадження є завершеним, що підтверджується відомостями з автоматизованої системи виконавчого провадження, призводить до порушення прав та інтересів позивача, а саме перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] .. Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно особи, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Враховуючи викладене і те, що наявність арешту на майно спадкодавця позивача суттєво обмежує її права, як спадкоємця, на оформлення спадкових прав та розпорядження спадковим майном, вона позбавлена іншого способу захисту своїх прав, аніж зняття арешту із належного [PERSON] майна в судовому порядку, суд дійшов до висновку про необхідність здійснити захист прав позивача шляхом задоволення її позовної заяви.

Outcome: approved