Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.09.2015, вона успадкувала майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме 1/3 частки квартири [ADDRESS] . 2/3 частки квартири, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, належить [PERSON] , яка є донькою [PERSON] та [PERSON] , який є біологічним сином [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] відповідно до рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.12.2002 було усиновлено громадянкою Франції [PERSON] . Посилаючись на викладене, позивач просить суд, визнати за нею право власності на 2/3 квартири [ADDRESS] за набувальною давністю. Ухвалою судді від 07.12.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 23.01.2024 закрито підготовче провадження у справі. До початку розгляду справи від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов підтримує та просить його задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Від представника відповідача Луцької міської ради надійшло клопотання про розгляд справи в її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада». Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд установив таке. Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.02.1998 (а.с. 09). [INFO] померла [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 10). Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано в реєстрі за № 3-7461 від 03.092015 випливає, що [PERSON] успадкувала 1/3 частки квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] (а.с. 05). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зареєстровано за [PERSON] право власності на 1/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 08). Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.12.2002 [PERSON] був усиновлений громадянкою Франції [PERSON] (а.с.14-17). Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.11). Згідно з ч.2 ст.1260 ЦК України усиновлений та його нащадки не спадкують за законом після смерті батьків усиновленого, інших його родичів за походженням по висхідній лінії. Оскільки, [PERSON] був усиновленим, то він не спадкує після смерті матері [PERSON] . Із досліджених судом доказів, вбачається, що [PERSON] з 29.07.1998 по день смерті перебувала в Берестечківському психоневрологічному інтернаті (а.с. 21). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, доказуванню підлягають, зокрема, такі обставини: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Таким чином, зміст статті 344 ЦК України встановлює, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 червня 2018 року (справа №293/312/15-ц). Враховуючи зазначене, позивач повинен довести, насамперед, законність об`єкта володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона з часу успадкування 1/3 частки квартири [ADDRESS] , добросовісно та відкрито користується іншою часткою квартири, несе витрати по утриманню квартири, здійснює оплату житлово-коменальних послуг, право власності [PERSON] на вказану квартиру протягом усього часу ніким не оспорювалося. Доказів іншого суду надано не було. Таким чином, суд вважає доведеним, що [PERSON] набула право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] , за набувальною давність, оскільки остання володіла вказаним майном відкрито та безперервно протягом тривалого часу. Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved