Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] через свого представника - адвоката Ведмедовську Г.О. звернулась до суду із позовом до Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у 2012 році вона разом з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] вселилася й проживає у будинку [ADDRESS] . У зв`язку із повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України та введенням на підставі Указу Президента України № 64 від 24.02.2022 воєнного стану, позивач вирішила привести документацію на будинок відповідно до вимог чинного законодавства. Під час збирання документації було з`ясовано, що в жодній державній структурі та органі місцевого самоврядування не міститься інформації щодо даного будинку та його власника. Незважаючи на те, що рік будівництва будинку припадає на 1934 рік, жоден із попередніх користувачів не виявив бажання щодо його оформлення. Останнім користувачем будинку була [PERSON] , яка й вселила позивача з рожиною до даного будинку. Протягом останніх 11 років позивач з родиною вільно та відкрито користується даним будинком, сплачує земельний податок за користування земельною ділянкою, розташованою під даним житловим будинком. Позивач використовує вказаний будинок для проживання, зберігає у ньому свої речі, оскільки іншого житла вона не має. На підставі викладеного, позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. Ухвалою суду від 17.11.2023 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 17.01.2024 на адресу суду від представника відповідача Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області надійшло клопотання, у якому представник відповідача просить розглянути справу за його відсутності за наявними в матеріалах справи документах, проти задоволення позову не заперечує. Ухвалою суду від 17.01.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити на тих підставах, що зазначені в позовній заяві. Від представника відповідача Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області надійшло клопотання, у якому представник відповідача просить розглянути справу за його відсутності за наявними в матеріалах справи документах, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Вимогами ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно зі ст. 328 ЦК України, набувальна давність є однією із підстав набуття права власності. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст.2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю, відповідно до ст. 344 ЦК України, необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абз. 2 ч. 3 ст. 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18. У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Судом встановлено, що [PERSON] постійно проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , та є користувачем земельної ділянки за вказаною адресою, про що свідчить довідка № 2-160 від 08.08.2023, видана Виконавчим комітетом Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Відомості про об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні, про що свідчить інформаційна довідка щодо об`єкта нерухомості № 350695994 від 17.10.2023. Матеріали справи містять технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно з яким на території домоволодіння розташованій житловий будинок літ. А, гараж літ. Б, сараї літ. В, Г, Д, душ літ. Е, вбиральня літ. Ж, погріб літ. пг, ворота № 1, паркани № 2, № 3, зливна яма № 4. Згідно акту підтвердження, складеного сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , засвідченого представником Михайло-Лукашівської сільської ради, громадянка [PERSON] разом з чоловіком та дітьми, з 2012 року проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Жодних інших доказів щодо предмета спору суду не надано. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 335 ЦК України визначено, що безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, що вказане спірне домоволодіння має статус безхазяйної речі та передано у комунальну власність Михайло-Лукашівської сільської ради, що в свою чергу унеможливлює задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed