Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надання послуг по теплопостачанню за період з 01.10.2017 року по 01.12.2021 року в сумі 11879 грн. 41 коп., які отримані за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на не виконання зобов`язань відповідачем. Ухвалою від 22 липня 2022 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання свого представника не направив, попередньо звернувся до суду із заявою про проведення розгляду справи за відсутності їх представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву до суду не подавав. У заяві про перегляд заочного рішення вказував, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . При цьому ні він, ні будь-які інші особи з 2010 року в даній квартирі не проживають, а тому не користуються послугами позивача, крім того позовна заява про стягнення заборгованості за період з 01.10.2017 по 01.12.2021 була подана до суду в 2022 році, тобто вже після спливу позовної давності за частиною вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.\~\~ Судом встановлено, що відповідач\~\~користуються послугами з теплопостачання, які\~\~надаються йому ПОКВПТГ „Полтаватеплоенерго" відповідно до „Правил надання населенню послуг з\~\~централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених\~постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року\~за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п. 18 „Правил..." споживачі зобов`язані оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця. В зв`язку з тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та не оплачує послуги з теплопостачання, за ним утворилась заборгованість, яка за період\~\~з 01.10.2017 року по 01.12.2021 року, становить 11879 грн. 41 коп.. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст.ст.\~9,10\~Закону\~України\~«Про\~житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Нормою\~статті 67 ЖК України\~передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами\~ст. 68 ЖК України\~споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. \~Статтею 525 ЦК України\~встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відсутність укладеного між сторонами відповідного договору не звільняє відповідача від сплати послуг. Сам по собі факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг у повному обсязі, оскільки згідно зі\~статтею 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують такі права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Зазначену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951 цс 15 та від 30 жовтня 2013 року № 6-59 цс 13, від 07 лютого 2018 року справа № 521/6969/15-ц. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи заяву [PERSON] про застосування позовної давності, суд виходить з наступного. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четвертастатті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачем наданих позивачем послуг з теплопостачання. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 \~Закону\~України «Про\~житлово-комунальні\~послуги»). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Як установлено судом відповідач з жовтня 2017 року жодного разу не оплачував за надані позивачем послуги. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Суд вважає, що платежі відповідач мав вносити до 20 числа відповідного місяця. Таким чином термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Оскільки з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01 жовтня 2017 року по 01 грудня 2021 року позивач звернувся 07 липня 2022 року, в межах трирічного строку позовної давності перебувають позовні вимоги про стягнення заборгованості, починаючи з червня 2019 року. Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.10.2017 року по 01.05.2019 року подані до суду поза межами строків позовної давності, а їх задоволенні необхідно відмовити. Залишок заборгованості за послуги опалення, отримані відповідачем, в межах строку позовної давності, за період 01 червня 2019 року по 01 грудня 2021 року становить 3503 грн. 05 коп.. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення в межах строку позовної давності. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (29,48 %), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 731,39 грн. (2481/100*29,48), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial