Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

15 листопада 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з використанням засобів поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за: - договором № 018/3730074-СК від 10 липня 2017 року в сумі 33921 грн. 17 коп.; - договором № 018/7086693 від 03 жовтня 2019 року в сумі 4753 грн. 32 коп. Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за укладеними договорами належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, а тому позивач, який набув право вимоги до відповідача за вказаними договорами, звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання відповідача та витребувано у позивача докази. У судове засідання представник позивача не з`явилася, з використанням системи «Електронний суд» подала додаткові пояснення з клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщалася завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою її місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 10 липня 2017 року [PERSON] звернулася до Акціонерного товариства «Таскомбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву-договір\~№ 018/3730074-СК\~на відкриття\~поточного рахунку\~з використанням\~електронних платіжних\~засобів та\~оформлення платіжної\~картки (з\~встановленням кредитного\~ліміту),\~згідно з\~якою акцептувала\~публічну пропозицію Акціонерного товариства «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку: www.tascombank.com.ua, на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (договір), і приєдналася до умов договору (а.с. 9). У пунктах 2, 3 заяви-договору відповідач просила банк відкрити поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів на її ім`я та оформити платіжну картку згідно інформації, наведеної у заяві на випуск електронного платіжного засобу. Також, просила банк встановити на її поточний рахунок у гривні кредитний ліміт в рамках пакету послуг «Кредитка» для здійснення операцій за рахунком, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку, в межах якого вона має право здійснювати операції за рахунок наданого банком кредиту та здійснювати у відповідності до статті 1069 Цивільного кодексу України кредитування рахунку в розмірі та на умовах згідно інформації, наведеній у цій заяві-договорі, та на умовах, визначених договором, при цьому зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, згідно умов договору. На підставі вказаної заяви-договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі строком дії електронного платіжного засобу 36 місяців. 07\~липня 2017\~року відповідач підписала паспорт споживчого кредиту за продуктами («Велика П`ятірка», «Weekend») (Інформація, яка надається до укладення договору про споживчий кредит) (а.с. 12). Також, 03 жовтня 2019 року відповідач підписала заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «Таскомбанк»\~на укладання\~Договору про\~комплексне банківське\~обслуговування фізичних\~осіб №\~018/7086693-СК,\~на підставі\~якого отримала\~кредит у\~вигляді встановленого\~кредитного ліміту на\~поточний рахунок (а.с. 16). У вказаній заяві-договорі зазначено, що відповідач згодна, що дана заява-договір, а також Тарифи банку є невід`ємними частинами договору. Крім того,\~03\~жовтня 2019\~року відповідач підписала паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка» (а.с. 16 на звороті). 21 березня 2023 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) було укладено договір факторингу № НІ/11/9-Ф, за яким клієнт відступив факторові право грошової вимоги до боржників (а.с. 20-21). Згідно з актом прийому-передачі Реєстру прав вимоги за Договором факторингу № НІ/11/9-Ф від 21 березня 2023 року клієнт передав, а фактор прийняв: Реєстр прав вимоги кількістю 2656 (а.с. 22). З витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу НІ/11/9-Ф від 21 березня 2023 року слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги, зокрема, до відповідача за договорами № 018/3730074-СК в сумі 33921 грн. 17 коп. та № 018/7086693 в сумі 4753 грн. 32 коп. (а.с. 23). Позивачем зазначено, що відповідач свої зобов`язання за укладенеми договорами належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за: - договором № 018/3730074-СК від 10.07.2017 у сумі 33921 грн. 17 коп., до якої входить: 15420 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 17710 грн. 40 коп. загальна заборгованість по відсоткам; 790 грн. 77 коп. загальна заборгованість по комісії; - договором № 018/7086693 від 03.10.2019 у сумі 4753 грн. 32 коп., до якої входить: 2280 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 2473 грн. 21 коп. загальна заборгованість по відсоткам. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України). Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Статтею 10561 Цивільного\~кодексу України\~визначено,\~що процентна\~ставка за\~кредитом може\~бути фіксованою\~або змінюваною.\~Тип процентної\~ставки визначається\~кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення договору позики/кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У заявах-договорах від 10 липня 2017 року та від 03 жовтня 2019 року, підписаних відповідачем, процентна ставка не зазначена. При цьому, позивач у додаткових поясненнях зазначає, що проценти за користування коштами за договорами нараховувалися відповідачу у розмірах, які зазначені в Паспортах споживчого кредиту. Згідно із частиною другою статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Підписані відповідачем заяви-договори не містить умов про те, що паспорт споживчого кредиту є складовою укладеного договору. Крім того, суд звертає увагу на те, що надані позивачем до позовної заяви паспорти споживчого кредиту, які підписані відповідачем 07 липня 2017 року та 03 жовтня 2019 року, містять зауваження про те, що інформація зазначена в них зберігає чинність та є актуальною лише до 06 серпня 2017 року та до 02 листопада 2019 року відповідно. Більш того, зі змісту цих паспортів вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в них, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У паспортах також зазначено, що наведені у них обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Отже, підписання паспорта споживчого кредиту, який містить узагальнену інформацію про умови кредитування є передумовою укладення кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача і цей документ не є складовою укладеного договору. Таким чином, суд вважає, що банк на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» ознайомив відповідача, як споживача, з інформацією, необхідною для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, вказавши при цьому, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту. Суд зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Зважаючи на викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. За вказаних обставин, оскільки заяви-договори, які підписані відповідачем, не містять посилання на конкретні умови кредитування, нарахування відсотків та порядок повернення кредиту, а тому саме по собі підписання відповідачем паспортів споживчого кредиту, які не є складовою частиною укладеного договору, без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не підтверджує узгодження сторонами договору умов кредитування. Подібні за змістом висновки містяться в постановах від 18 січня 2021 року в справі № 748/2011/20, від 28 січня 2021 року в справі № 390/1088/20, від 26 січня 2021 року в справі № 485/1317/20, від 01 лютого 2021 року в справі № 128/715/20, від 13 січня 2021 року в справі № 607/7831/20, від 15 січня 2021 року в справі № 348/1837/20 та інших. Також, Об`єднана палата Верховного Суду в постанові від 23 травня 2022 року в справі № 393/126/20 вказала, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми. Враховуючи наведене, суд дійшов виноску про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за вказаними договорами. Щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії за договором № 018/3730074-СК від 10 липня 2017 року суд зазначає наступне. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Зокрема, згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» у разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування (управління) кредитом може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць, а в іншому випадку відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» така інформація надається безоплатно. Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 та Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21. Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У договорі порядок нарахування комісії та її розмір не визначено. Також, з матеріалів справи не вбачається, що в себе включає комісія та які конкретно послуги мають надаватися позичальнику і періодичність їх надання та чим вона передбачена. Більш того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що взагалі відповідачу щомісячно надавалися будь-які послуги, за які могло б бути встановлено нарахування комісії, а тому підстав для її стягнення суд не знаходить. При цьому, досліджуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту за договорами суд виходить з наступного. Згідно з розрахунками, наданими позивачем, заборгованість відповідача за тілом кредиту за договором\~№ 018/3730074-СК\~від 10.07.2017\~складає 15420\~грн.,\~а за договором № 018/7086693 від 03.10.2019 - 2280 грн. Розмір заборгованості за тілом кредиту за даними договорами відповідачем не спростовано. Разом з\~тим,\~з розрахунків\~слідує,\~що відповідачем за договором № 018/3730074-СК від 10 липня 2017 року сплачено проценти на загальну суму 13766 грн. 39 коп., а також комісію на загальну суму 1348 грн. 26 коп., а за договором № 018/7086693 від 03 жовтня 2019 року - відсотки на загальну суму 2104 грн. 66 коп. Враховуючи викладене та те, що частина грошових коштів, внесених відповідачем за договорами, зараховувалася також на погашення заборгованості по процентам та комісії, беручи до уваги, що вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів та комісії є безпідставними, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту за вирахуванням тих коштів, які зараховані як сплата процентів та комісії. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № 018/3730074-СК від 10 липня 2017 року в сумі 305 грн. 35 коп. (15420 грн. (заборгованість за тілом кредиту) - 13766 грн. 39 коп. (сплачені відповідачем кошти, які зараховані як сплата процентів) - 1348 грн. 26 коп. (сплачені відповідачем кошти, які зараховані як сплата комісії); - за договором № 018/7086693 від 03 жовтня 2019 року в сумі 175 грн. 34 коп. (2280\~грн. (заборгованість за тілом кредиту) - 2104 грн. 66 коп. (сплачені відповідачем кошти, які зараховані як сплата процентів). За вказаних обставин, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved