Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить: визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] в три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили; встановити факт, що [PERSON] , який народився [INFO] в м. Золотоноша, Черкаської області та помер [INFO] у м. Харкові є батьком [PERSON] , який народився [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . На день смерті батько бува зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . (на даний час назву вулиці змінено на Олега Громадського). На день смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається з частки квартири, яка розташована за вищевказаною адресою. При житті вони з батьком були близькими людьми та після його смерті він разом з відповідачами поховали батька. Він з 2011 року є інвалідом І групи довічно та потребує постійної сторонньої допомоги, придатний до керування кріслом-візком з електроприводом. Після смерті батька він звернувся до нотаріальних органів і отримав консультацію, що має подати заяву про прийняття спадщини до 25.04.2022 року. У грудні 2021 року йому стало відомо, що 02.12.2021 року спадкова справа після смерті батька була відкрита у приватного нотаріуса. Скориставшись порадою нотаріуса він вирішив подати заяву про прийняття спадщини, та вважав, що оформленням усіх документів буде займатися [PERSON] , але став себе погано почувати та переніс ковід. Оскільки восени та взимку 2021-2022 року була складна ситуація із коронавірусом та був запроваджений карантин, він вирішив з урахування інвалідності та поганого стану здоров`я звернутись до нотаріуса на початку весни 2022 року. Однак почалась війна та він як і більшість громадян України намагався виживати. На початку війни він знаходився у Миколаєві, якій піддавався частим бомбардуванням та обстрілам, через інвалідність він міг не добігти до бомбосховища та було прийнято рішення про виїзд. В кінці березня 2022 року він покинув Україну із 21.04.2022 року офіційно був зареєстрований як біженець в місті Відень (Австрія). Відповідач [PERSON] від імені їх обох звернувся до приватного нотаріуса Літвінової Я.М. із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус порадила звернутись до відповідача [PERSON] , щоб вона дозволила долучити їх до кола спадкоємців, однак остання відмовилась це робити. [PERSON] 27.09.2022 року була отримана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Після отримання відмови нотаріуса [PERSON] звернувся до суду із позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Оскільки він знаходився за кордоном, не мав можливості пересуватись, його коляска зламалась та потрібен був час та гроші, щоб знайти нову коляску, потім він довгий час чекав черги у консульстві, де тільки 10.05.2023 року зміг скласти заяву про прийняття спадщини та направити її та довіреність на ім`я [PERSON] до м. Харкова. 14.06.2022 року [PERSON] отримав постанову приватного нотаріуса Літвінової Я.Н. про відмову в оформленні спадкових прав. Вважає, що пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Крім того, у свідоцтві про смерть прізвище його батька зазначено « [PERSON] », а його прізвище згідно паспорта громадянина України записано « [PERSON] ». Таким чином в зв`язку з перекладом з російської мови на українську виникла помилка. Вказана обставина також є перешкодою у оформленні спадкових справ, тому необхідно встановити факт, що він є сином померлого [PERSON] . Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.06.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків. 07.07.2023 року представником позивача подано уточнену позовну заяву. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.07.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 17.08.2023 року відповідачем [PERSON] подано відзиві на позовну заяву в якому зазначено, що похованням [PERSON] займалась тільки вона, про що свідчать відповідні квитанції. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження поганого самопочуття, наявність хвороби після отримання консультації у нотаріуса щодо прийняття спадщини. Через повномасштабне вторгнення позивач був вимушений виїхати за межі України до Австрії в місто Відень, де він був зареєстрований з 21.04.2022 року, однак посвідка на проживання позивачу була видана 28.03.2022 року. Позивачем надано докази про проходження лікування у Відні, однак відсутня інформація, що позивач звертався до консульської установи з заявою про прийняття спадщини до спливу шестимісячного терміну, який закінчувався 25.04.2022 року. Посилання позивача, що він не є фахівцем у галузі права та вважав, що строк для подання заяви про прийняття спадщини продовжений на 4 місяці є безпідставними. Просила у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.09.2023 року за клопотання представника позивача витребувані матеріали спадкової справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.11.2023 року закрито підготовче провадження. Представник позивача, яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надав заяву в якій позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову в частині надання додаткового строку для прийняття спадини заперечували, вважали його необґрунтованим, позовні вимоги про встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] визнали. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані докази, дійшов наступного. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] народився [INFO] у м. Мінськ, батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно довідки МСЕК серії 10 ААА № 613098, [PERSON] [INFO] є інвалідом першої групи з 22.01.2011 року безстроково. Потребує постійного стороннього догляду. Згідно посвідки на проживання [NUMBER] , [PERSON] зареєстрований у Республіці Австрія як переміщена особа. Дата видачі 28.03.2022 року. Згідно довідки про зареєстроване місце проживання з Центрального реєстру зареєстрованих осіб, виданого Муніципальною радою Відня - Муніципального управління району № 23, вбачається, що [PERSON] [INFO] проживає за адресою [ADDRESS] з 27.07.2022 року. 14.06.2023 року постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Літвінової Я.М., [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки останнім пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду для його поновлення. Крім того, нотаріус зазначила про існування розбіжностей в прізвищах спадкодавця та спадкоємця, та рекомендовано звернутись до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, згідно з ч.3 ст.1223 ЦК України. Відповідно до положень ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже законодавчо передбачено, що якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 ст.1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 17 жовтня 2018 року, справа № 681/203/17-ц, зазначив, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій». За положеннями пункту 2.1. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», відповідно до Указу Президента України, затвердженого Законом №2102-IX від 24.02.2022 року (зі змінами) в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. У період дії правового режиму воєнного стану встановлено обмеження руху транспортних засобів, введено комендантську годину. Впровадження воєнного стану є надзвичайними невідворотними обставинами - форс-мажором, що підтверджується висновком Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, яким ТПП України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) до їх офіційного закінчення. Постановою Кабінету Міністрів України № 164 від 28.02.2022 року «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. В подальшому внаслідок зміни законодавства про порядок обчислення строку на прийняття спадщини, який на рівні вищевказаної постанови КМУ спочатку був зупинений на час воєнного стану, а згодом цей порядок неочікувано змінився у гіршу сторону для спадкоємців, цей строк був обмежений відстроченням на чотири місяці. У цивільному судочинстві діє принцип верховенства права, ст. 10 ЦПК України, який передбачає, що нормативні акти мають відповідати критерію правової визначеності, щоб пересічна особа, яка не має юридичних знань могла діючи розумно та добросовісно на підставі відповідного нормативного акту визначити правила своєї поведінки. Дійсно, строки прийняття спадщини можуть встановлюватися та змінюватися лише законом, а не постановами КМУ, про що було сформовану відповідні правові висновки касаційним судом у постанові Верховного Суду від 25.01.2023 року у справі № 676/47/21, де Верховний Суд, надавши оцінку п.3 Постанови КМУ №164, вважав її такою, що суперечить ст. ст. 1270, 1272 ЦК України. На підтвердження поважності причин пропуску строку позивачем надано: медичну документацію, що він є інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього догляду, може пересуватись лише на візку, підтвердження виїзду до м. Відень (Австрія) в зв`язку із початком збройної агресії відносно України. На виконання ухвали суду, приватним нотаріусом ХМНО Коробовою І.Г. надано копію запису з реєстру для реєстрації нотаріальних дій щодо засвідчення справжності підпису [PERSON] на заяві про прийняття спадщини з реєстровим номером 2164 від 23.12.2021 року. Зазначений доказ підтверджує бажання позивача прийняти спадщину після смерті батька. Матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] містять заяву [PERSON] про бажання прийняти спадщину. Вказану заяву 10.05.2023 року засвідчено першим секретарем консульських питань Посольства України в республіці Австрія та засвідчено підпис [PERSON] . Вказана заява надійшла до приватного нотаріуса ХМНО Літвінової Я.М. 06.06.2023 року. Судом становлено, що позивач небезпідставно помилився стосовно кінцевої дати на прийняття спадщини, не звернув уваги, що така помилка є об`єктивною та істотною перешкодою для прийняття позивачем рішення про прийняття ним рішення про прийняття спадщини у визначений законом 6-ти місячний строк, а тому з урахуванням інших наведених позивачем у своєму позові негативних чинників для прийняття спадщини, пов`язаних з воєнним станом, які змістили пріоритети для кожного, хто перебуває у зоні воєнних дій у бік першочергових гарантій безпеки для життя та здоров`я, інвалідністю першої групи, станом його здоров`я, то всі вони у своїй сукупності є поважними причинами, які перешкодили позивачу вчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому відповідно до ст. 1272 ЦК України суд має надати йому додатковий строк для прийняття спадщини, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, який відповідно до загального принципу цивільного законодавства, розумності, добросовісності та справедливості суд визначає терміном у три місяці. Крім того, позовна заява містить вимог щодо встановлення факту родинних відносин між позивачем та померлим батьком. Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема копією свідоцтва про народження. Крім того, вказаний факт визнаний відповідачами у справі. З огляду на вказане, суд вважає вимоги про встановлення факту родинних відносин обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved