Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач зазначила, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , [INFO] , а 31.10.2021р. батько [PERSON] , [INFO] . Після їх смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини квартиру [ADDRESS] . Власником іншої 1/3 частини цієї квартири є позивач, яка 25.11.2021р. звернулася до приватного нотаріуса Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Царьової Інни Валентинівни із заявою про прийняття спадщини, але не отримала свідоцтва про право на спадщину через введення в Україні з 24.02.2022р. воєнного стану та окупації м. Маріуполя. За відсутності доступу вже заведеної спадкової справи через окупацію м. Маріуполя, що перешкоджає отриманню свідоцтва про право на спадщину в позасудовому порядку, просить, уточнивши позовні вимоги, визнати за собою як за єдиним спадкоємцем 1 черги за законом право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батьків, питання розподілу судових витрат не вирішувати. Представник відповідача Маріупольської міської ради Донецької області подав відзив, яким позов не визнав, зазначивши, що державна реєстрація місця проживання позивача не є беззаперечним доказом її проживання зі спадкодавцями. Третя особа [PERSON] заявою позов визнала із зазначенням, що є повнорідною сестрою позивача, проти задоволення позову не заперечує, із заявою про прийняття спадщини після батьків не зверталася, примати спадщину та звертатися до суду не буде. До категорії осіб, передбачених ст. 1241 ЦК України не відноситься. Всі учасники процесу подали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач та третя особа є дочками [PERSON] та [PERSON] (а.с.92-94). Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачці та її батькам, по 1/3 частині кожному (а.с.97, 103). Згідно інформації № 09-13.07-1000 від 18.11.2020р. Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради Донецької області [PERSON] (за життя), [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована з 02.04.1979 по 18.11.2020р.р. в м. Маріуполі за адресою: [ADDRESS] , та знята з реєстрації в зв?язку зі смертю [INFO] (а.с.109). Згідно інформації № 09-13.07-1749 від 10.11.2021р. Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради Донецької області [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , був зареєстрований з [INFO] на території Маріупольської міської територіальної громади за адресою: [ADDRESS] , та знятий з реєстрації в зв?язку зі смертю [INFO] (а.с.110). Згідно паспорту позивача, вона є зареєстрованою за тією ж адресою з 28.07.2015р. (а.с.5). Її рідна сестра [PERSON] з 05.06.2009р. зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.98-101). Згідно копій свідоцтв про смерть, [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] 31.10.2021р. (а.с.7-8). 25.11.2021р. позивач звернулася до приватного нотаріуса Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Царьової Інни Валентинівни із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с.12). Згідно витягів зі спадкового реєстру (заповіти, спадкові договори), [PERSON] та [PERSON] заповітів не складали, свідоцтва про право на спадщину після їх смерті не видавалися (а.с.139-141). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст.355, ч. 1 ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно із ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло, спірна квартира належала на праві спільної часткової власності позивачці та її батькам. Згідно із ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст.1268 ЦК України). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст.1273 ЦК України). Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На звернення позивачки Східне міжрегіональне управління юстиції повідомило, що у зв?язку з відсутністю доступу до вже заведеної спадкової справи, що перешкоджає на теперішній час отриманню свідоцтва про право на спадщину, вона може можете визнати право власності на спадкове майно в судовому порядку (а.с.10-11). Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отримати відмову нотаріуса позивач не може через окупацію м. Маріуполя Донецької області. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відтак виник цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Під час розгляду справи судом встановлено, що спадкодавці були співласниками квартири, співласником якої є також і позивачка, яка є дочкою спадкодавця та спадкоємицею спадкового майна, а інша дочка спадкодавців з заявою про прийняття спадщини після їх смерті не зверталися, отже є такою, що відмовилася від спадщини. Також судом встановлено, що у позивачки існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі вона не може, при цьому є єдиною спадкоємицею першої черги за законом. Статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що коли спадкоємець постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Враховуючи викладене, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved