Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Черніцький І.Р., звернулася в суд з позовними вимогами до відповідача [PERSON] , в яких просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане 05 жовтня 2016 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної на ім`я [PERSON] про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , який помер [INFO] ; скасувати державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок за [PERSON] ; визнати за нею право власності на 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] , як на частку в спільному майні подружжя. Позов обґрунтовано тим, що з 26 січня 1990 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час спільного сумісного подружнього життя ними, за спільні сумісні кошти був набутий житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , відтак останній, в силу вимог закону, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. [INFO] [PERSON] помер. За життя, 29 серпня 2008 року, [PERSON] склав заповіт, яким заповів [PERSON] належну йому частку квартири за [ADDRESS] , а все інше належне йому майно - доньці [PERSON] , у тому числі частину спірного будинковолодіння. Після смерті чоловіка, який помер [INFO] , відкрилась спадщина за заповітом на належне йому майно, у тому числі на належну йому 1/2 частину будинку, який є спільним сумісним майном подружжя. У грудні 2022 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя, що становить 1/2 частину спірного житлового будинку по [ADDRESS] . Постановою нотаріуса від 30 грудня 2022 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя, що становить 1/2 частину спірного житлового будинку по [ADDRESS] , оскільки право власності на вказаний будинок, який був спільною сумісною власністю подружжя, зареєстровано за [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Тому, вважає, що нотаріусом 05 жовтня 2016 року, при видачі спадкоємцю [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну [PERSON] частину спірного будинковолодіння, не з`ясовано правовий статус такого будинку, склад спадкового майна та помилково видано свідоцтво про право на спадщину на цілу частку такого житлового будинку, хоча останній в силу вимог закону, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та 1/2 частина спірного будинку належить позивачу, як частка спільного сумісного майна подружжя. 14.03.2023 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідача, який мотивований тим, що відповідач визнає обставини зазначені у позові, зокрема, щодо перебування позивача та відповідача у зареєстрованому 26 січня 1990 року відділом РАЦС РС Тернопільського МУЮ шлюбі та наявності у сторін від даного шлюбу спільної дитини. Разом з тим, вимоги позивача про визнання права власності не підлягають до задоволення, оскільки позивачем вибрано невірний спосіб захисту, що стосується режиму майна та самого захисту прав позивача. Крім цього в позові належним чином не доведено належними та допустимими доказами, що майно право власності на яке просить визнати за нею позивач є спільним сумісним майном подружжя. Так, із доданих до позову додатків, а саме копії Рішення Байковецької сільської ради від 22 лютого 2007 року встановлено, що по-перше оформлено право власності на 1/2 частину будинку по [ADDRESS] , а по-друге право власності оформлено за громадянином « [PERSON] ». Ідентичні дані вказані у Розпорядженні РДА від 03 березня 2007 року №195. Жодного відношення ця особа до позивача не має, а тому є незрозумілим суть позову. Крім цього, як вірно звернув увагу в позові позивач - спірний будинок згідно доданого рішення знаходиться за адресою [ADDRESS] . В свою чергу право власності позивач просить визнати на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] , що не відповідає адресі за якою, за її поясненнями, набувалось спірне майно. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору поділу укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого 18 квітня 2019 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори. Внаслідок такого поділу частка будинковолодіння була виділена з житлового будинку [ADDRESS] та інтерпретувалась в житловий будинок [ADDRESS] з врахуванням земельної ділянки, яка була приватизована [PERSON] та отримана [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. Тому, на даний момент твердження позивача, що їй на праві спільної сумісної власності належить 1/2 частка у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] є помилковим та невірним. В свою чергу, [PERSON] у встановлений законом спосіб набула право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] у 2016 році. При цьому, після 2016 року [PERSON] разом із своїм чоловіком провела достатньо вартісні та об`ємні ремонтні роботи у будинку, зокрема перекриття покрівлі будинку (достатньо вартісна процедура), застеляння бруківки, облицювальні роботи, встановлення вуличної бесідки та інші роботи в надвірних будівлях і спорудах, внаслідок чого значно зросла і вартість житлового будинку та надвірних споруд, через що змінилась його площа, що фактично є реконструкцією будинку. Тобто, ствердно потрібно вважати, що частки з старого будинку фактично не залишилось. Беручи до уваги те, що [PERSON] добросовісно набула у власність будинковолодіння [ADDRESS] , після проведення поділу та реконструкції фактично утворився новий об`єкт нерухомості, який не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому в задоволенні позову просить відмовити. 16.02.2023 ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливки Л.М. відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 27.03.2023 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023 матеріали вказаної цивільної справи розподілено до розгляду судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбичу В.Л. згідно розпорядження керівника апарату суду №84 від 04.04.2023. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.04.2023 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом та державної реєстрації, прийнято до свого провадження та призначено судове засідання. Представник позивача - адвокат Ченіцький І.Р. в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив його задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Скиба В.М., щодо задоволенні позовних вимог заперечили, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Просили в задоволенні позову відмовити за безпідставністю, оскільки позовні вимоги не доведенні належними доказами. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що з 26 січня 1990 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] повторно виданим 23.02.2022 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ). Згідно рішення виконавчого комітету Шляхтинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 22.02.2007 №18 оформлено право власності на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] за [PERSON] . 13.04.2007 на підставі вказаного рішення, Шляхтинецькою сільською радою [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майна, згідно якого останньому на праві приватної власності належить 1/2 частка домоволодіння по [ADDRESS] . Як вбачається із інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №420 виданої 11.07.2016 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 11.07.2016 по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] належить: 1/2 частка [PERSON] та 1/2 частка [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 25.03.2016 Виконавчим комітетом Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. За життя [PERSON] склав заповіт посвідчений 29.08.2008 державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори, яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому на праві власності частку квартири [ADDRESS] заповів [PERSON] . Все інше майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2226/02-31, виданою 30.12.2022 державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, з 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , оскільки було виявлено, що спадкоємцю за заповітом, дочці померлого - [PERSON] , вже було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 (одну другу) частку вищевказаного житлового будинку. Як вбачається із спадкової справи №314/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] , наданої на запит суду, спадкова справа заведена за заявою дочки померлого - [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом №704 від 01.07.2016. Іншим спадкоємцем за вищевказаним заповітом на інше спадкове майно є [PERSON] . Інші спадкоємці не зверталися. Згідно матеріалів спадкової справи, дружина померлого - [PERSON] , не була зареєстрована разом з померлим чоловіком [PERSON] на день смерті, а також не подавала заяву про прийняття спадщини у встановлений термін, отже вважається такою, що не прийняла спадщину. 05.10.2016 державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. було видано на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Шляхтинецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 13.04.2007 на підставі рішення виконкому від 22.02.2007 за №18 та зареєстровано Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 13.04.2007 за номером запису №36 в реєстрову книгу №1. Як вбачається із Витягу з рішення Виконавчого комітету Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 27.02.2018 №26 «Про присвоєння адреси житловим будинкам», виконавчий комітет сільської ради вирішив: Присвоїти 1/2 частині житлового будинку, що належить на праві приватної власності гр. [PERSON] , що засвідчується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №70125519 від 10.10.2016 р. (кадастровий номер земельної ділянки 6125289800:02:001:1435), адресу: [ADDRESS] . В подальшому, 18.04.2019 державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. було посвідчено договір поділу між [PERSON] та [PERSON] . Згідно якого, відповідно до даних викладених у висновках щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна виданих Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 26.07.2018 за №№905, 906 існує технічна можливість поділу житлового будинку і відповідно до цих відомостей поділ проводиться наступним чином: [PERSON] - житловий будинок номер [ADDRESS] , загальною площею 255,4 кв.м., житловою площею 90,0 кв.м.; [PERSON] - житловий будинок номер [ADDRESS] , загальною площею 279,8 кв.м., житловою площею 93,5 кв.м. Свідок [PERSON] , який є сусідом [PERSON] та [PERSON] пояснив, що він у 2000 році купив недобудовану будівлю - котедж на дві сім`ї в [ADDRESS] . Сім`я [PERSON] , на момент придбання ним котеджу, також добудовували поряд котедж. 18 квітня 2019 року між ним та [PERSON] був укладений для того, щоб розділити нумерацію котеджів. Після підписання цього договору в котеджі нічого не змінилося. Свідок вказав, що внаслідок укладення договору жодної кімнати чи жодного приміщення він не віддав і не придбав. Перед підписанням цього договору до свідка прийшла [PERSON] і сказала, що строки вже доходять кінця і пройшло вже пів року, а тому треба присвоїти номера розділеним котеджам. З приводу оформлення документів разом із [PERSON] ходила його дружина. Вказав, що жодних замірів у будинку не проводилось. Його дружина не мала номера присвоєного котеджу і перша пішла присвоювати номер, а тому дали номер 12. Після смерті батька [PERSON] його донька [PERSON] також оформила номер будинку [ADDRESS] будинку не мінялася, залишилася така ж. У будинку [PERSON] залишилися проживати відповідачка [PERSON] , її мати та зять (тобто чоловік [PERSON] ) Свідок пояснив, що батько відповідачки з іншим чоловіком будували цей котедж, який і продав йому будинку та яку свідок сам добудував. Відповідачка свою половину добудовувала також сама. Чи будинок був поділений на рівні частини, чи була якась різниця в квадратних метрах він не знає, оскільки цим займалася його дружина. В укладеному договорі зазначалося, що власник [PERSON] придбав будинку. Також, в укладеному договорі зазначалось, що [PERSON] належить 255.4 кв. м., а [PERSON] 279,8 кв. м. Додав, що у 2016 році мати відповідачки просила його прописати в котеджі свою доньку [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що товаришувала із померлим [PERSON] . Пояснила, що [PERSON] з першого дня свого проживання в котеджі по [ADDRESS] займалася будівництвом, розгрузкою будівельних матеріалів. У 2006 році на подвір`я [PERSON] приїжджала машина «Камаз» повна цегли, яку треба було терміново розгрузити. [PERSON] прийшла до свідка і просила про допомогу, а також просила дати в позику гроші, щоб розрахуватися з шофером. Яку суму давала в позику свідок не пам`ятає, гроші давала у гривнях, розписки також не брала. [PERSON] віддала гроші на наступний день. Свідок пояснила, [PERSON] завжди брала ділянки у фермерів, які обробляла, за що получала гроші та цукор. І коли в неї проводили майстри якісь ремонтні роботи в котеджі, вона з ними розраховувалась цукром. Чоловік свідка неодноразово підвозив мішки з цукром додому цим майстрам. Таких випадків, що [PERSON] розраховувалась з майстрами було багато, але свідок не може конкретно назвати дати. Також [PERSON] тримала господарство (качки, кури, свині, індики). На питання навіщо їй стільки, вона відповідала, щоб годувати майстрів, оскільки так вона трохи здешевлювала будівництво. [PERSON] сама грузила мішки з мусором до машини, яка під`їжджала вивозити сміття, в той час, як її чоловік [PERSON] не міг допомогти, так як був хворий, у нього хворіли руки та ноги. Були випадки, коли [PERSON] кликала на допомогу сусідів. Чи майстри виконували роботи на два будинки та хто їх наймав свідок не знає. Свідок вказала, що бачила як [PERSON] з ними розраховувалась, годувала їх. Щоб їй допомагали діти свідок ніколи не бачила. Після похорону чоловіка [PERSON] - [PERSON] приходила до неї і була в розпачі, а тому вона їй допомагала із похованням. Свідок пояснила, що будівництво котеджу сім`ї [PERSON] велося пізніше і воно знаходилося по сусідству із її будинком. Свідок вказала, що вона ще не проживали в с. Гаї Гречинські, але також вела будівництво з 1991 року, яке закінчилось у 2003 році. Як закінчилось будівництво сім`ї [PERSON] , там постійно проживала [PERSON] , так як тримала господарство. Коли сім`я [PERSON] почала проживати у котеджі свідок не пам`ятає, але стверджує що [PERSON] проживала там ще раніше, ніж закінчилось будівництво, вона проживала в підвальному приміщенні, коли робився верх будинку. З якого моменту проживає в цьому будинку [PERSON] свідок не знає. Коли приходила до [PERSON] , вони завжди спілкувалися в кімнатах підвального приміщення. Хто проживав на верхніх поверхах вона не знає. Знає те, що [PERSON] проживає в цьому котеджі по [ADDRESS] з 2016 року, так як чула її постійні крики. Відношення між [PERSON] та її донькою [PERSON] дуже погані. [PERSON] погрожувала [PERSON] що вижене останню з хати і поміняє всі замки. Стосунки в них погіршились через рік, або два після смерті [PERSON] , який помер у 2016 році. На даний час в цьому будинку проживають [PERSON] , [PERSON] , онучка і зять. Чи проводились ремонтні роботи після 2016 року в цьому котеджі свідок [PERSON] не бачила. Свідок пояснила, що [PERSON] приходила до неї та просила в позику гроші, оскільки вона мала 30000 грн. і їй не вистачало на перекриття даху, який начебто хоче перекривати її донька [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є свекрухою [PERSON] , пояснила що знайома з сім`єю [PERSON] вже 11 років, з того часу як її син пішов за зятя в їх родину. Невістка разом з її сином проживають в с. Гаї Гречинські, разом і з ними проживає також мати відповідачки. Після смерті батька відповідачки [PERSON] в будинку, де проживав її син із невісткою робився ремонт в гаражі, у підвалі, вставлялась плитка, будувалася альтанка на дворі, перекривався дах будинку, переставлялася бруківка, робився ремонт в кухні та в коридорі. Син робив за свої кошти альтанку, двері міняв в гаражі, заготовлював на зиму дрова, за спільні кошти разом із [PERSON] перекривали дах, сплачували комунальні послуги на утримання будинку. Чи приймала [PERSON] фінансову участь в цьому свідку невідомо. Свідок пояснила, що після смерті свата [PERSON] чула як [PERSON] говорила до відповідачки, що вона тепер є власниця хати і нехай вона оплачує комунальні послуги. Свідок вказала, що часто до дітей не приїжджала, тільки по святах і на день народження. Невістка при одруженні з її сином не поміняла свого прізвища на прізвище чоловіка, так як був складений заповіт [PERSON] на її ім`я і відповідачка не хотіла, щоб потім виникли проблеми з цього приводу. Свідок [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою померлого [PERSON] пояснила, що її брат [PERSON] та [PERSON] познайомилися після розриву своїх перших шлюбів. В них народилася спільна дитина [PERSON] . Вони получили квартиру на [ADDRESS] , де проживали із сином [PERSON] від першого шлюбу. Жили добре, часто приходили у гості один до одного. В 90-х роках [PERSON] та [PERSON] взяли план на будівництво в с. Гаї Гречинські та почали будувати будинок. [PERSON] їздив у відрядження, оскільки був прорабом на залізній дорозі, а [PERSON] тримала господарку (свині, птиці), одночасно працювала на роботі. В них з чоловіком була спільна праця, у відрядженнях заробляв гроші, а [PERSON] також працювала та вела домашню господарку і займалась будівництвом. Всіма розрахунками, комунальними платежами займався померлий [PERSON] . Пізніше, з часом в них стосунки погіршились, виникали фінансові суперечки, зокрема через захворювання [PERSON] . Свідок вказала, що часто в розмові її брат [PERSON] говорив, що хоче переписати хату на доньку, тобто відповідачку по справі [PERSON] , що все перепише тільки на неї. Свідок пояснила, що з часом дізналась про те, що її брат [PERSON] склав заповіт на свою доньку [PERSON] . За ким був оформлений будинок свідок не знає. Після смерті чоловіка [PERSON] говорила, що ніяких комунальних послуг сплачувати вона не буде, що вона тепер вдова, що нехай це робить донька із своїм чоловіком. Орієнтовно у 2021 році до свідка подзвонила [PERSON] і жалілась на те, що важко жити з дітьми (тобто з донькою і зятем), що діти зараз не такі, що донька не працює. Після смерті брата [PERSON] , в будинку перекривався дах, приблизно у 2021 році [PERSON] робила ремонт в кухні, коридорі. За чиї кошти це все робилось свідок не знає. Перекриттям даху займалася [PERSON] , але на думку свідка, якусь певну суму коштів на дах можливо і давала [PERSON] , оскільки в розмові говорила, що має дати гроші доньці на перекриття даху. Чи вносила свої кошти [PERSON] в перекриття даху свідок стверджувати не може. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, та показання свідків вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Таким чином судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] , яка прийняла спадщину. Як було встановлено судом вище, під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] , останній набув у власність 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] . Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 69 та частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оцінюючи матеріали справи, суд вважає встановленим, що 1/2 частка житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , а відтак належить подружжю у рівних частках, тобто по 1/2 частці від 1/2 частки, житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , оскільки власником іншої 1/2 частки вказаного будинку була інша особа. З урахуванням викладеного вище суд прийшов до висновку, що спірна 1/2 частина будинку була придбана спадкодавцем під час перебування з позивачем у шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки яких є рівними. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, як і рівність часток подружжя у вказаному майні, не спростована відповідачем, а тому частка у спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив іншого, не входить до складу спадщини і не включається до спадкової маси. Таким чином, посилання відповідача та її представника на ту обставину, що відповідач [PERSON] добросовісно набула у власність будинковолодіння [ADDRESS] , не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не спростовують доводів позивача, що спірна частина домоволодіння належить позивачу та спадкодавцю на праві спільної сумісної власності подружжя. Разом із тим, частка майна іншого з подружжя, який пережив спадкодавця, тобто 1/2 частка позивача, не може бути включена до спадкової маси. Будь-яких доказів того, що позивач визнала ту обставину, що спірний будинок є особистою власністю спадкодавця, матеріали справи не містять та сторони на такі обставини не посилалися. З урахуванням викладеного вище, суд прийшов до висновку, що до складу спадкової маси після смерті [PERSON] увійшла лише частина спірного будинку, яка належала останньому, як частка у спільній сумісній власності подружжя. За змістом статті 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Проте, будь-яких доказів того, що позивач заявила або вчинила інші дії про відмову від належної частки у спірному будинку як подружжя, матеріали справи не містять. Окрім цього, навіть за умови вчинення таких дій, належна позивачу частина спірного будинку не увійшла б до складу спадкового майна, оскільки до його складу входить лише те майно, що належало спадкодавцю. Згідно з підпунктом 4.21 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи. Відсутність звернення позивача, після смерті чоловіка [PERSON] до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя не свідчать про те, що позивач не вважала дане майно спільною сумісною власністю, оскільки нормами чинного законодавства не встановлено строк протягом якого особа має звернутися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Допитані у судовому засіданні свідки не спростовують доводів позивача щодо придбання та належності спірного будинку подружжю [PERSON] та [PERSON] , а навпаки підтверджують вказаний факт. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року справа № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18). Враховуючи наведене вище та приймаючи до уваги те, що 1/2 частка позивача у спільному майні подружжя не входить до спадкової маси спадкодавця [PERSON] , а тому суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. та зареєстрованого у реєстрі за №1-8 на ім`я [PERSON] підлягає визнанню недійсним. Щодо вимог про визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу зазначеної правової норми випливає, що позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам частини другої статті 16 ЦК. З огляду на те, що спірну частину будинку було придбано подружжям [PERSON] та [PERSON] у період шлюбу та відповідно на нього поширюється режим спільної сумісної власності, частки яких в силу закону є рівними, приймаючи до уваги те, що дане майно не було розділено між подружжям за життя [PERSON] та право власності на 1/2 частки якого не визнається відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання за [PERSON] права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . При цьому, Суд звертає увагу на ту обставину, що на час придбання частки спірного будинку [PERSON] належала 1/2 частка вказаного будинку, інша 1/2 частка даного будинку належала [PERSON] , що стверджується дослідженою в судовому засіданні інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна №420 від 11.07.2016 та Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія САБ №154832. В подальшому, після того як відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. було посвідчено договір поділу від 18.04.2019 між [PERSON] та [PERSON] згідно якого, відповідно до даних викладених у висновках щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна виданих Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 26.07.2018 за №№905, 906 існує технічна можливість поділу житлового будинку і відповідно до цих відомостей поділ проводиться наступним чином: [PERSON] - житловий будинок номер [ADDRESS] , загальною площею 255,4 кв.м., житловою площею 90,0 кв.м.; [PERSON] - житловий будинок номер [ADDRESS] , загальною площею 279,8 кв.м., житловою площею 93,5 кв.м. Таким чином, належна спадкодавцю [PERSON] 1/2 частка спірного житлового будинку під номером [ADDRESS] , яка була придбана ним за час перебування у шлюбі, трансформувалась в житловий будинок під номером [ADDRESS] і є одним і тим самим об`єктом. З цих підстав, Суд приходить до переконання, що вимога позивача про визнання за нею права власності на 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] , як на частку в спільному майні подружжя, підлягає до задоволення. За умовами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Також, вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому із відповідача в користь позивача підлягає до стягнення сплачений нею при зверненні до суду із позовом, судовий збір в розмірі 5514,10 гривень.

Outcome: approved