Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

До Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача з подальшим уточненням просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] , інформацію поширену відповідачем у відео сюжеті програми «Новини АТН» від 07.08.2019, яка стосується [PERSON] , а саме: інформація щодо винуватості дільничного поліцейського у вчиненні скандалу та побитті пенсіонера у конфлікті 30.07.2019, що мав місце в трамваї на території Слобідського району м. Харкова, при цьому зобов`язати її спростувати шляхом публічного спростування, через випуск в ефір відео сюжету в програмі «Новини АТН» на телеканалі «АТН» з озвученням наступного тексту спростування: « [INFO] в ефірі «телеканалу АТН» у відео сюжеті програми «Новини АТН» під назвою: «участковый подрался с пенсионером за место в трамвае», озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно причетності дільничного поліцейського до вчинення скандалу та побиття пенсіонера 30.07.2019 в трамваї на території Слобідського району м. Харкова»; та стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму 500000 грн. завданої моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач характеризується позитивно, має повну вищу освіту, та з 18.06.2016 працював на посаді дільничного офіцера поліції СППП Слобідського ВП ГУНП в Харківській області, в ОВС з 18.06.2013, та був протиправно звільнений з посади 04.09.2019. 30.07.2019 приблизно в 14.30 год. на території Слобідського району м. Харкова відносно позивача як працівника правоохоронного органу був здійснений напад, якому передували провокаційні дії, направлені на дискредитацію особисто позивача в зв`язку зі здійсненням його діяльності на посаді дільничного офіцера поліції СППП Слобідського ВП ГУНП в Харківській області, але в зв`язку зі виставленням його винним в ЗМІ, керівництвом позивача прийнято рішення про його незаконне звільнення. Після цих подій, в цей же день, 30.07.2019 позивач звернувся за медичною допомогою в КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», де в нього виявлені тілесні ушкодження та надано йому необхідну першу медичну допомогу. Під час подій 30.07.2019 позивач знаходився в тверезому стані, що підтверджується дослідженнями на алкотест №12045 від 30.07.2019, яке позивач пройшов в КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова». На наступний день, 31.07.2019 позивач пройшов судово-медичне освідування в приміщенні ХОБСМЕ та отримав висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи №1045-2019 від 31.07.2019, згідно з яким, у позивача у зв`язку з подіями 30.07.2019 були виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких. В зв`язку з чим, позивач звернувся до органів поліції з заявою про спричинення йому тілесних ушкоджень, внаслідок чого були внесені відомості до ЄРДР за №12019220540001810 від 02.08.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за фактом нанесення позивачу [PERSON] легких тілесних ушкоджень, де позивач є потерпілим. Крім того, з заявою до поліції звернувся [PERSON] з заявою про вчинення кримінального правопорушення, за якою були внесені відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження №12019220540001783 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, де останній є потерпілим. В зв`язку з подіями, які відбулись в трамваї на території Слобідського району м. Харкова, в деяких ЗМІ вийшли відео сюжети про виниклий конфлікт між позивачем з однієї сторони та [PERSON] і його дружини [PERSON] з іншої сторони. 07.08.2019 про цей конфлікт у телеефірі вийшов відео сюжет в новинах «АТН» (телеканал АТН), цей сюжет готувала журналіст новини АТН [PERSON] , коментує сюжет саме журналіст «новини АТН». З незрозумілих причин журналіст [PERSON] висвітлила відео сюжет в негативному світлі про позивача. Ще до проведення службового розслідування та розслідування вищезазначених кримінальних проваджень у відео сюжеті та в програмі новини АТН [PERSON] виставляють винуватим у вчиненні злочину, прямо ствержуючи, що він наніс [PERSON] тілесні ушкодження, упереджуючи рішення суду, тобто порушуючи презумпцію невинуватості. Автором вказаного сюжету є колектив програми «новини АТН». Не погоджуючись з діями, брехнею та наклепом [PERSON] , його дружини [PERSON] та журналістів телеканалу АТН, позивач пройшов експертне психофізіологічне дослідження із застосуванням поліграфа, який підтверджує винуватість позивача у цьому конфлікті 30.07.2019. Тому, журналісти телеканалу АТН у своєму відео сюжеті безпричинно виставили позивача винуватим у цьому конфлікті, передчасно без будь-яких доказів, без проведення слідства та суду, цей сюжет вплинув на те, що позивач був звільнений з органів поліції та вплинув на те, що обвинувальний відносно позивача було спрямовано до суду, що спричинило позивачу моральну шкоду. Також, у відео сюжеті були розголошені інформацію про позивача, його анкетні дані, фотознімки, що є порушенням його прав. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 500000 грн. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні вказаного позову, посилаючись на те, що не надано жодного доказу поширення відповідачем інформації, та події за участю позивача на трамвайній зупинці дійсно мали місце. Підставою звільнення позивача з посади є вчинення ним дисциплінарного проступку. ЗМІ лише висвітлили зазначену подію за участю працівника поліції. Крім того, позивач був публічною особою, та відповідач не має жодного відношення до звільнення позивача, а тому посилання позивача не грунтуються на жодному доказі. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якому він просить задовольнити позов, посилаючись на те, що поширення інформації підтверджується витягом з сайту відповідача, та відповідач поширив неправдиву інформацію до винесення будь-яких рішень, та проведення розслідувань, та журналісти новин АТН проявили ступінь непрофесіоналізму, так як показали інформацію про позивача, яка відноситься до конфеденційної. Позивач в судове засідання не з`явився, від представника позивача адвоката Гулієва І.М. огли на адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, на адресу суду спрямував заяву про розгляд справи за відсутності представника за наявними в справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників судового розгляду, та за наявними в справі доказами. 11.12.2019 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Чередник В.Є. Ухвалою судді від 16.12.2019 відкрито загальне позовне провадження по вказаній справі. Протокольною ухвалою суду від 27.02.2020 залучено уточнену позовну заяву. 07.09.2020 здійснено перерозподіл вказаної справи, справу перерозподілено судді Божко В.В. Ухвалою суду від 26.02.2021 закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду. 21.09.2020 здійснено перерозподіл вказаної справи, справу перерозподілено судді Зубу Г.А. Ухвалою судді від 04.11.2021 вказану справу прийнято до провадження судді. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, позивач наголошував на тому, що інформація, яка, на його думку, підлягає спростуванню відповідачем, як недостовірна, була поширена в сюжеті програми «Новини АТН» від 07.08.2019 було показано в ефірі телевізійного каналу АТН. На підтвердження факту поширення відповідачем інформації про позивача, останнім було надано 1 компакт-диск із відеороликом, в якому зазначено в верхньому куту «АТН» , який, як зазначено у позовній заяві, скопійовано з ютуб-каналу відповідача у мережі Інтернет. Судом, за результатами вивчення вказаного компакт-диску та перегляду у судовому засіданні відеофайлу, збереженого на ньому, встановлено, що на відповідному відео-ролику було показано сюжет про позивача, та відповідний відеоролик не є записом самого сюжету програми. Своїм правом на звернення до телерадіоорганізації зі скаргою щодо змісту відповідних програм та передач та, відповідно, на отримання копії запису фрагмента зі спірною інформацією, позивач не скористався. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно приписів ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. У свою чергу, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У відповідності до положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується cудовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Як встановлено положеннями ч.ч. 4, 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: доведення обставин поширення спірної інформації; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширена інформація є недостовірною, тобто такою, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Під поняттям честі слід розуміти особисте немайнове благо, що є позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності поведінки до загальноприйнятих уявлень про добро і зло та усвідомлення особою цієї оцінки. Під поняттям гідності слід розуміти чинник моральної свідомості, який, водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе та суспільства до нього. У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим. Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст.2 Закону України «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. За змістом частин першої та другої статті 7 цього Закону право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Статтею 27 Закону України «Про інформацію» передбачено, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України. За положеннями ст.59 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» телерадіоорганізація, зокрема, зобов`язана: а) дотримуватися законодавства України та вимог ліцензії; в) поширювати об`єктивну інформацію. Відповідно до змісту ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» кожна телерадіоорганізація-ліцензіат зобов`язана вести журнал обліку передач, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій). У журналі обліку передач фіксуються: дата випуску, час початку і закінчення передачі; назва і тема передачі; прізвище авторів і ведучих передачі; мова передачі. Журнал обліку передач зберігається телерадіоорганізацією протягом року з дня останнього запису в ньому. Усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку. За змістом ч.ч. 1, 3, 5 ст. 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Заяву з вимогою спростування має бути подано до телерадіоорганізації у письмовій формі протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей з письмовим повідомленням про це Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення. На вимогу заявника телерадіоорганізація зобов`язана надати йому можливість безкоштовного прослуховування (перегляду) відповідного фрагмента програми чи передачі або надати копію запису фрагмента з відповідною оплатою. Однак звернення громадянина або юридичної особи до телерадіоорганізації зі скаргою в порядку ст.64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» не є обов`язковою передумовою звернення до суду за захистом недоторканості ділової репутації, адже передбачає право, а не обов`язок особи на звернення до телерадіоорганізації зі скаргою щодо змісту відповідних програм та передач та, відповідно, на отримання копії запису фрагмента зі спірноюінформацією. Право на судовий захист ділової репутації не залежить від того, чи скористалися громадянин чи юридична особа правом вимагати від телерадіоорганізації спростування недостовірної інформації в позасудовому порядку. Тому сплив установленого законом 14-денного строку зберігання трансльованої передачі та незвернення заявника до телерадіоорганізації протягом цього строку з відповідною (відповідними) вимогою (вимогами) у порядку частин третьої, п`ятої статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» про спростування недостовірної інформації та/або про надання копії запису фрагмента передачі не позбавляє його можливості захистити свої права у судовому порядку з дотриманням принципу змагальності сторін. Так, за правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства, можна дійти висновку, що для досягнення мети здійснення судового розгляду, позивач має право надати або відеозапис, отриманий у порядку ст. 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», або відеозапис з електронного інтернет-джерела (електронної платформи), на якому (якій) розміщено відеоролик. Такий правовий висновок викладено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 року у справі № 905/902/20. Крім того, згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові №1 від 27.02.2009 року «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації», належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. При цьому, дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Оцінюючи зміст позовної заяви, доводи позивача щодо необхідності захисту його честі, гідності та ділової репутації, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт поширення саме ТОВ «Телекомпанія «АТН» недостовірної негативної інформації щодо нього у телевізійному ефірі телеканалу «АТН » у випуску програми «новини АТН» 07.08.2019, оскільки при перегляді долученого позивачем до позову компакт-диску судом було вказані обставини не встановлені, інші докази матеріали справи не містять. Крім того, наданий позивачем компакт-диск, який міг би підтвердити поширення інформації у мережі Інтернет, не є доказом такого поширення, адже позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що саме відповідач поширив інформацію на порталі www.youtube.com в мережі Інтернет, а також не надано доказів реєстрації відповідача, як засобу масової інформації в мережі Інтернет на відповідному інформаційному ресурсі. При цьому, посилання позивача на наявність у відповідача своєї сторінки на порталі «ютуб», з якої він і скопіював відеозапис, що міститься на компакт-диску у матеріалах справи, тобто є офіційним ресурсом відповідача, не дають підстав для висновку, що власником веб-сайту є відповідач і що він поширив інформацію на цих ресурсах, оскільки доказів за вказаним посиланням позивачем суду надано не було. При цьому, суд вважає також зазначити, що ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу; та надають «достовірну та точну» інформацію, як того вимагає журналістська етика (Рішення ЄСПЛ у справі «Ліндон, Очаковський Лоруенс і Джулай проти Франції» і «Педерсен Баадсгаард проти Данії»). За положеннями\~статті 29 Закону України «Про інформацію»\~суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. Повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства» (рішення у справі «The Observer and the Guardian v. The United Kingdom", від 26.11.1991 року). У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин (рішення ЄСПЛ «Йерзільд проти Данії» та «Тома проти Люксембурга». Оскільки виловлювання журналіста, якщо вони і мали місце, засновані на коментарях, що, у свою чергу, свідчать про добросовісну реалізацію журналістами професійних обов`язків згідно з ч. 6 ст. 17 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальну підтримку журналістів», то вказане є підставою для звільнення від відповідальності навіть у випадку, коли розповсюджена інформація є недостовірною. У рішенні ЄСПЛ у справі «DE HAAS AND GIJSELS v. BELGIUM» стаття 10 Конвенції захищає не лише висловлені відомості і судження, але й форму, в якій це робиться. У той же час свобода журналістів включає право на можливу долю перебільшення і навіть провокації. Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» зазначено наступне: «... на пресу не лише покладено обов`язок поширювати таку інформацію та ідеї: суспільство також має право отримувати їх. Якби було інакше, преса була б неспроможна відігравати свою важливу роль «вартового суспільства...», «журналістська свобода передбачає також використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або, навіть провокаційних...», «....у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яка охороняється статтею 10 Конвенції...» Наданий до суду висновок №23365 експертного психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа складеного 16.12.2019 ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса за заявою позивача не стосується предмету спору по даній справі. За вказаних обставин, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що у процесі судового розгляду не знайшли свого підтвердження факти порушення прав позивача, які полягали б у приниженні його честі та гідності, та суд позбавлений можливості достовірно встановити джерело походження спірного відеоматеріалу та факт його поширення саме відповідачем, тому приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а від так відмовляє в їх задоволенні в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed