Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

позивач АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника за довіреністю № 2043-К-Н-О від 10.08.2022 Гребенюка О.С. звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.06.2010 станом на 04.01.2023 у сумі 62646,09 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON] звернувся до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 14.06.2010. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання Банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua) або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком. При укладенні кредитного договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, якою передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.2.3, 2.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку. Розмір кредитного ліміту до 11.11.2021 становив 0,00 грн.. З 11.11.2021 банк встановив кредитний ліміт 15000 грн., з 23.11.2021 25000 грн., з 03.01.2022 35000 грн., з 11.02.2022 50000 грн. та з 26.12.2022 0,00 грн.. З посиланням на порушення відповідачем ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України позивач зазначає, що станом на 04.01.2023 [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в розмірі 62646,09 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 51242,17 грн., в тому числі простроченим тілом кредиту і заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 11403,92 грн., які в добровільному порядку відповідач не сплачує, у зв`язку з чим банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Просить, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості у зазначеній вище сумі і судових витрат задовольнити в повному обсязі. Ухвалою від 30.05.2023 зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадженняз повідомленням (викликом) сторін, та призначено судове засідання. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Від відповідача до суду надійшли письмові пояснення по суті заявлених до нього вимог, у яких відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування заперечень проти позовної заяви [PERSON] зазначив, що14.06.2010 ним підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, за якою він висловив згоду, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг. 01.06.2010 [PERSON] було підписано із позивачем паспорт споживчого кредиту із відповідними умовами, але вказаний паспорт містить узагальнену інформацію про можливі умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, що передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки, зокрема, передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача, і за вказаних обставин, підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані йому умови та правила банківських послуг не є доказом узгодження між сторонами умов кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту. [PERSON] не заперечує, що йому видавались декілька кредитних карт, а саме: 28.08.2017 кредитна картка № [NUMBER] з терміном дії до 05/21, 17.08.2017 кредитна картка № [NUMBER] з терміном дії до 07/21, які в подальшому перевипускались 01.06.2021 на кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до 05/25 та 11.11.2021 на кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до 11/25. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс https://privatbank.ua/terms. В той же час, відповідач стверджує, що долучені позивачем до матеріалів позовної заявиВитяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить його підпису, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення саме з тими Умовами та Правилами надання банківських послуг, які долучено до позову, з чого слідує, що матеріали позовної заяви не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказаний документ станом на момент укладення угоди містив умови, зокрема й щодо сплати відсотків, комісій, неустойки (пені, штрафів). [PERSON] наполягає на тому, що позивачем не дотримано вимог, передбачених ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження саме тих умов, про які вважав узгодженим банк. Відтак вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з нього заборгованості за нарахованими банком відсотками відсотками. Щодо заборгованості за тілом кредиту відповідач вказує, що наданий позивачем розрахунок та виписка по рахунку не може слугувати підставою для стягнення з нього заборгованості, оскільки до нього не включені всі операції по картковому рахунку, зокрема, ті операції, які проведені банком з метою списання відсотків за користування кредитними коштами, суми пені, штрафів, комісії, інші витрати, які стягувалися банком але не були обумовлені між позивачем та відповідачем, відповідно не могли застосовуватись. Тіло кредиту систематично сплачувалось,але не зважаючи на відсутність правових підстав, позивач зараховував кошти як суми пені, тощо. Позивач звернувся до суду із заявою, у якій просив розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином у судове засідання не з`явився, участь у судовому засіданні свого представника не забезпечив, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників, які не з`явились у судове засідання на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши докази у справі і з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Спірні правовідносини виникли між позивачем та відповідачем з приводу невиконання зобов`язань за договором про надання банківських послуг від 14.06.2010, отже є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, ст. 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Так, відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 14.06.2010, згідно якої йому було відкрито кредитний рахунок та видано кредитну карту. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.06.2010 посилався на Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Матеріали позовної заяви не містять підтверджень, що саме ці Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, щодо права банку на внесення банком щомісяця в односторонньому порядку змін до Умов та правил, списувати кошти кредитного ліміту з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань. Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки вона повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15). 01.06.2010 [PERSON] було підписано із позивачем паспорт споживчого кредиту із наступними умовами кредитування: ліміт кредиту - до 50 000 грн / до 75 000 грн; строк дії договору - 12 місяців з пролонгацією; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; пільговий період - до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); мета отримання споживчі потреби; спосіб надання кредиту - безготівковим шляхом (на картковий рахунок); процентна ставка у межах пільгового періоду - 0,00001% річних; процентна ставка за межами пільгового періоду, відсотків річних - 42% / 40,08% ; базис розрахунку процентної ставки : виходячи з 360 днів у році; тип процентної ставки - фіксована (може бути змінена за згодою кредитодавця та споживача шляхом укладання додаткової угоди до договору про споживчий кредит); орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом - 20000,00грн / 20240,00грн ; реальна річна процентна ставка, відсотків річних за умови отримання готівкових коштів з використанням кредитної картки та користування поза межами пільгового періоду і погашення кредита мінімальними платежами -51,09% / 51,76%; порядок повернення кредиту - щомісяця 1-го числа календарного місяця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн; процентна ставка, яка застосовується при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту - 84,00% / 81,60%. Підписані відповідачем умови споживчого кредиту (паспорт споживчого кредиту) також містять наступні застереження: - умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача, з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо; - споживач підтверджує, отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних споживачем умом кредитування; - споживач підтверджує отримання усіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для споживача, в тому числі у разі невиконання споживачем зобов`язань за таким договором. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Згідно з ч. 6 цієї статті закону споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Згідно з ч. 12 вказаної статті закону у разі ненадання визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації кредитодавець або кредитний посередник несе відповідальність у порядку та розмірі, визначених законом. Споживач, який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення. Наданий банком паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про можливі умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, що передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки, зокрема, передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. За вказаних обставин, підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані йому умови та правила банківських послуг не є доказом узгодження між сторонами умов кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] при видачі кредитної картки, 11.11.2021 було встановлено кредитний ліміт 15000 грн., який у подальшому неодноразово змінювався та з 26.12.2022 кредитний ліміт дорівнює 0,00грн.. Із виписки з карткового рахунку відповідача за період з 17.08.2017 по 01.01.2023 вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами Банку, періодично сплачуючи заборгованість за наданим кредитом. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 04.01.2023 становить 51242,17 грн., яка складається з наступного: 51242,17 - заборгованість за тілом кредиту; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 11403,92 грн.. Велика Палата Верховного Суду у постанові 03.07.2019 при розгляді справи № 342/180/17 у подібних правовідносинах зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. У вказаній постанові Верховний Суд також зробив висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.12.2020 у справі № 191/2648/17 також враховані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, та вказано, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на вебсайті позивача за відсутності доказів, про ознайомлення з ними позичальника не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Фактично між сторонами виникли відносини щодо споживчого кредитування, тобто договірні правовідносини між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З огляду на вказане, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, зокрема щодо встановлення можливості в односторонньому порядку збільшення процентів за користування кредитом та річних процентів, про які вважав узгодженими банк. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відтак, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимоги закону щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника [PERSON] від 14.06.2010, яка додана до позовної заяви і містить особистий підпис відповідача, не визначені умови договору щодо процентної ставки за кредитом. Надана банком виписка по рахунку не містить інформації про умови договору, укладеного між сторонами. Крім того, в наданому позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому зазначено базову відсоткову ставку в місяць яка відрізняється від тієї, за якою банком нараховувалися відсотки за користування кредитом, та анкета-заява не містить відомостей про те, яку саме картку отримав відповідач. Зазначене, позбавляє можливості стверджувати про наявність обов`язку відповідача щодо сплати відсотків у визначеному позивачем розмірі та про стягнення заборгованості за такими. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, ставку відсотків за кредитом. Отже, з огляду на вказані обставини та положення законів, чітко вбачається, що у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом слід відмовити, через відсутність передбаченого обов`язку відповідача щодо їхньої сплати позивачу. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, зробила висновок про те, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Із наданої банком виписки з рахунку [PERSON] та розрахунку заборгованості чітко видно, що банк в період строку дії карток та встановлення на них кредитного ліміту формував так зване «тіло кредиту» накопичувальним способом, включаючи до суми фактично використані позичальником кошти, нараховані щомісячні проценти та страхові платежі. При цьому, в кожному наступному місяці проценти знову нараховувались на утворене в такий спосіб тіло кредиту, до якого увійшли попередні відсоткові нарахування та страхові платежі. Тобто в такий спосіб позивач нараховував проценти не лише на фактично використані позичальником кредитні кошти, а й на проценти за користування ними та на страхові платежі, які списувались з кредитного ліміту та включались до суми використаних коштів. Натомість, як вже суд відзначав, при відсутності у позивача правових підстав для списання процентів, пені, штрафів, тощо, всі внесені відповідачем кошти на погашення тіла кредиту мали б бути зараховані саме на погашення використаного кредитного ліміту, а не на будь-які інші платежі. Враховуючи, що позивачем визнається та обставина, що відповідачем погашено заборгованість за поточним тілом кредиту в сумі 58377,83 грн., а стягненню з відповідача може підлягати виключно сума отриманих коштів з кредитного ліміту, а також те, що в наданих суду документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача перед позивачем заборгованості за тілом кредиту, а тому у задоволенні вимоги про стягнення із відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 51242,17 грн. слід відмовити. Враховуючи встановлені обставини справи, наведені вище положення процесуальних норм та норм матеріального права, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором є не обґрунтованою та не доведеною, а тому така вимога не підлягає задоволенню з урахуванням наведених вище мотивів, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ. Враховуючи ту обставину, що позивачеві відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати понесенні по справі не підлягають розподілу.

Outcome: dismissed