Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Андрусенко І. Я., звернулася до суду із позовом до Монастириської міської ради Тернопільської області (далі - Монастириська міська рада) про визнання права власності на спадкове майно. Вобґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що за адресою: [ADDRESS] , до якого входять одноповерховий житловий будинок під літерою «А» загальною площею 56,1 кв. м, житловою площею 42,1 кв. м, стодола під літерою «Б», стайня під літерою «В», ворота № 1, огорожа № 2. Вона є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, спадщину прийняла, оскільки на момент відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, а також у визначений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, що підлягає спадкуванню. З огляду на наведені обставини просить визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Андрусенко І. Я. у підготовче засідання не з`явилися, проте представник позивача разом із позовом подав клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідач Монастириська міська рада не забезпечили явку представника у судове засідання, у відзиві на позовну заяву просять розглянути справу за відсутності їхнього представника, з обставинами, викладеними у позові, погоджуються. Виходячи із наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Судом установлено такі обставини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.01.1962 року батьками [PERSON] , [INFO] , зазначено [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.02.2020 року, виданого повторно Монастириським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 20.03.1983 року. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно виписки із погосподарської книги № 1 за 1991-1995 роки домогосподарства [PERSON] (особовий рахунок № [NUMBER] ) станом на 15.04.1991 року у домогосподарстві, що за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані [PERSON] (голова домогосподарства), її дочка [PERSON] , зять [PERSON] , онуки [PERSON] та [PERSON] . Як убачається із фотокопії погосподарської книги за 1991-1995 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ), домогосподарство [PERSON] відносилося до суспільної групи робітний двір. Згідно інформаційної довідки № 361914478 від 15.01.2024 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутня інформація щодо об`єкта нерухомого майна, що за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки № 89 від 22.06.2022 року, виданої Комунальним підприємством «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації», по [ADDRESS] розташований одноповерховий житловий будинок під літерою «А» загальною площею 56,1 кв. м, житловою площею 42,1 кв. м, стодола під літерою «Б», стайня під літерою «В», ворота № 1, огорожа № 2. 28.01.2022 року Комунальним підприємством «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на вищевказане домоволодіння. Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.12.2019 року. Згідно довідки № 400 від 18.12.2023 року, виданої Монастириською міською радою, на момент смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , проживала та була зареєстрована її дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно відповіді державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 27/01-16 від 27.01.2024 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведено спадкову справу № 30 за 2020 рік. Із матеріалів вищевказаної спадкової справи убачається, що заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 18.02.2020 року подала позивач [PERSON] . Окрім того, в матеріалах спадкової справи міститься заповіт, складений [PERSON] та посвідчений 27.08.2009 року секретарем виконкому Гончарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області Жилавою О. М., згідно якого [PERSON] заповіла усе належне їй майно [PERSON] , 1962 р. н. Постановою завідувача Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 16/02-31 від 12.01.2024 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що за адресою: [ADDRESS] , що залишився після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказане будинковолодіння. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року). Пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31.10.1975 року, було визначено, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, у тому числі, на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності. Окрім того, при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. До набрання чинності Законом України «Про власність», тобто до 15.04.1991 року, існували суспільні групи господарств робітничий та колгоспний двір, і відносини щодо них були врегульовані різними нормативно-правовими актами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української PCP (1963 року) передбачалось, що майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до вимог ст. 13 Закону Української PCP «Про сільську раду депутатів трудящих Української PCP» 1968 року на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25.05.1990 року, відповідно до п. 20 яких, суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства/сім`ї. Якщо будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, то положення статей 120, 123 Цивільного кодексу Української PCP, застосуванню не підлягають. У таких випадках слід керуватись вимогами Кодексу про шлюб та сім`ю Української PCP (1969 року), за яким суб`єктами права спільної сумісної власності вважалось тільки подружжя. Судом установлено, що об`єктом спадкування у цій справі, є житловий будинок з надвірними будівлями, що належав до суспільної групи робітничий двір, членами якого були мати позивача [PERSON] (голова двору), позивач [PERSON] , її чоловік [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним і таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що матері позивача [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями, що за адресою: [ADDRESS] , який відносився до колишньої суспільної групи робітничий двір, головою якого була [PERSON] . Позивач є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, спадщину прийняла. Дані про інших спадкоємців, які прийняли спадщину, - відсутні. Отже, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно. На підставі наведеного,

Outcome: approved