Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач в період з 04 квітня 2001 року по 26 липня 2021 року працювала на підприємстві відповідача в різних структурних підрозділах, виконувала роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних і шкідливих факторів, що стало причиною виникнення у неї хронічних професійних захворювань: хронічного обструктивного захворювання легень (ХОЗЛ) першої-другої стадії та радікулопатії попереко-крижової та шийної. Висновком МСЕК від 23.11.2023 року їй було встановлено 40 % втрати професійної працездатності (25 % - по радикулопатії, і 15 % - ХОЗЛ) безстроково. У зв`язку з отриманням хронічних професійних захворювань було порушено нормальні життєві зв`язки позивача, вона відчуває постійний фізичний біль, слабкість, обмежена у русі, змушена проходити медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури та лікування, що позначається також на її душевному стані, відчуває психологічний дискомфорт, розпач, тривогу, страх за майбутнє, знаходиться у дипресійном стані. Просить суд стягнути з АТ «ПГЗК» на його користь 245000,00 грн. в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. \~ \~ \~ \~ Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач у відзиві на позов в задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що позивач знала про шкідливі умови праці на її робочому місці, без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві, однак свідомо продовжувала працювати в таких умовах тривалий час впродовж 20 років, незважаючи на погіршення здоров`я, і жодного разу не заявив про це, не просив перевести його на іншу, менш шкідливу роботу, а продовжував працювати у шкідливих умовах до виходу на пенсію, що свідчить про недбале ставлення самого позивача до свого здоров`я. Причиною звільнення позивача не було погіршення здоров`я, а його власне бажання у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Відповідач в свою чергу виконує вимоги законодавства щодо забезпечення працівників засобами колективного та індивідуального захисту та компенсації в таких умовах праці. Просив врахувати, що до квітня 2001 року позивач працювала ізолювальником і в інших підприємствах, зокрема Новокриворізькому ГЗК, ПО «Укренергочермет», АТ «Електропроммашсервіс», де також на її здоров`я впивали шкідливі та важкі умови праці. Із наведених позивачем обставин не вбачається, яким саме чином АТ «ПІВДГЗК» порушило його законні права та інтереси, і, як наслідок, він отримав моральні страждання. Після встановлення позивачу професійного захворювання пройшло всього два тижні, і вона не встигла зазнати стільки моральних страждань, як вказує у позовній заяві. Для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, відсутні правові підстави, оскільки вину АТ «ПІВДГЗК» у заподіянні такої шкоди позивачу та протиправність діяння відповідача не встановлено, позивачем не доведено наявність моральної шкоди, відсутній причинний зв`язок між шкодою та протиправним діянням підприємства. Вважає, що акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) та довідки МСЕК не є належними доказами на підтвердження наявності моральних страждань позивача. Просив суд врахувати, що групу інвалідності позивачу не встановлено, тобто він може працювати на інших роботах, у звичайних виробничих умовах, і відповідно його твердження, що однією із причин душевних страждань є втрата колективу, спілкування, є хибними, неспроможність заробляти кошти не обґрунтована. Довідка МСЕК не містить застереження щодо протипоказань займатися важкою фізичною працею. Вимоги позивача\~щодо сплати\~моральної шкоди\~не відповідають\~вимогам діючого\~законодавства України,\~а заявлена\~сума моральної\~шкоди у\~сумі 245000\~грн.\~не відповідає\~засадам розумності\~та справедливості.\~У разі,\~якщо суд\~дійде до\~висновку про\~необхідність стягнення\~моральної шкоди,\~просить застосувати\~до спірних\~правовідносин вимоги\~податкового законодавства\~та стягувати\~її з\~врахуванням податків\~та інших\~обов`язкових платежів відповідно до Податкового Кодексу. Процесуальні дії у справі. 07.12.2023 позовна заява надійшла до суду. 12.12.2023\~позовна заява\~прийнята до\~розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 26.12.2023 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. 22.12.2023 від відповідача надійшов відзив на позов та клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] з 04.04.2001 по 26.07.2021 працювала в Акціонерному товаристві «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» ізолювальником в управлінні по ремонту технологічного обладнання, професія атестована за списком № 2. 26 липня 2021 року була звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.7-8). Загальний стаж роботи позивача - 34 роки, за професією 21 рік 6 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів 20 років 3 місяці. Медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профілактичного закладу охорони здоров`я ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 17.01.2023 № 100 встановлено наявність у позивача хронічних професійних захворювань: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії, група В, легенева недостатність другого ступеня; радикулопатія попереко-крижова та шийна, з помірними статико-динамічними порушеннями та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня) (а.с.16-17). 07.03.2023 комісією за участі лікарів та представників АТ «ПГЗК» складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) позивача, в п.17 якого вказано, що [PERSON] , працюючи ізолювальником управління з ремонту технологічного устаткування, з 04.04.2001 по 26.07.2021, через недосконалість робочого місця виконувала роботи, що характеризуються впливом пилу, переважно фіброгенної дії та шкідливих хімічних речовин, концентрація яких у повітрі перевищували нормативні значення, та фізичного навантаження. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) зазначено концентрація вільного кристалічного кремнію діоксиду за вмістом пилу від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення в 2,5 рази (5,0 мг/куб.м при ГДК 2,0 мг/куб.м); концентрація хімічних речовин в повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення в 1,8 разів (1,8 мг/куб.м при ГДК 1,0 мг/куб.м); Важкість праці, а саме: періодичне перебування у незручній позі 26,7 % при нормі 25,0 %; маса вантажу, що переміщується за зміну вручну 10 кг при нормі 7 кг (п.18) (а.с.9-11). Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, при первинному огляді висновком медико-соціальної експертної комісії [PERSON] 23.11.2023 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40 % (25 % - по радикулопатії, 15 % - по ХОЗЛ)з 03 жовтня 2023 року безстроково. Групу інвалідності не встановлено (а.с.12). Наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими письмовими доказами, зокрема випискою з медичної карти стаціонарного хворого, з якої видно, що позивач проходила лікування з приводу захворювання легень, радікулопатії, скарг на задишку, приступоподібний сухий кашель, важкість у грудній клітці, стійкий біль та обмеження рухів у шийному та попереко-крижовому відділах хребта з іррадіацією в ліву ногу та руку, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, заніміння кінцівок, обмеження рухів, хрускіт в кінцівках, загальну слабкість тощо (а.с.113-15). Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування. Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці: соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Статтею 6 цього Закону визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (ст.13). Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного Кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Висновок суду. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Ушкодження здоров`я, втрата значного відсотка працездатності, лікування, перенесення фізичних страждань, спричиняє йому моральні страждання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача більше 20 років в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер та тривалість отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності 40 % безстроково, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, що вказує на погіршення стану його здоров`я та незворотність негативних наслідків профзахворювань. Спростовуються доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки на його думку, медичними довідками та виписними епікризами встановлений лише факт втрати професійної працездатності, що не є доказами заподіяння моральної шкоди. Позивач змушений проходити обстеження, медикаментозне лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв`язків, і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, що у своїй сукупності і вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди. Суд не бере до уваги доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, щодо відсутності його вини, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця відповідача по справі. Водночас, суд погоджується з позицією відповідача, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів на обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричиненої шкоди, а тому, виходячи з засад розумності, виваженості, пропорційності, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 150 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. Щодо заперечень відповідача в частині стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає наступне. Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю. В цій справі розглядаються вимоги про відшкодування шкоди, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, отже зміни до Податкового кодексу України, що набрали чинності з 23.05.2020 року, на які посилається відповідач, не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування таких збитків. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial