Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

В грудні 2021 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла вищезазначена цивільна справа, відповідно до ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2021 року. Позивачка, [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області в якій просила суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні власністю [PERSON] та зобов`язати [PERSON] перенести на відстань 1 (одного) метра від межі з домоволодінням [ADDRESS] на території Обухівської селищної ради, виступаючу над земельною ділянкою домоволодіння [ADDRESS] частину навісу із забезпеченням водовідведення з домоволодінням [ADDRESS] на території Обухівської селищної ради, відповідно до п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудови територій». Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі. Позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується довідками про доставку повідомлень у додаток «Viber», однак у судове засідання не з`являлася, правом на надання відзиву не скористалась. Проте, відповідачка неодноразово на електронну скриньку суду надсилала заяви про перенесення розгляду справи після скасування або зняття воєнного стану в Україні, бо мешкає за кордоном. Третя особа Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області надали заяву про слухання справи без участі їх представника. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки 4Н, площею 0,0532 га, кадастровий номер 1221455400:01:014:0174, розташованої за адресою Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р.,сщ/рада Кіровська, «Сфера» садівниче товариство, на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 46131663 від 22.10.2015 р. (а.с. 69). Також, на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 46126577 від 22.10.2015 р. позивачці [PERSON] належить садовий будинок [ADDRESS] (а.с. 67). Користувачем сусідньої суміжної земельної ділянки є відповідачка [PERSON] (даних про право власності суду не надано, проте межі земельної ділянки позивачки погоджені з відповідачкою [PERSON] ). Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 04.08.2021 р., у складі комісії були: голова комісії - [PERSON] заступник селищного голови, члени комісії: Мусаєв Р.Р. землевпорядник селищної ради, [PERSON] землевпорядник селищної ради, комісія виснувала, що зі східної сторони земельної ділянки впродовж суміжної межі розташовані дерева, кущі та будівлі, водовідведення яких облаштовано на сусідню земельну ділянку яка перебуває у власності [PERSON] , що є порушенням норм пункту п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудови територій» (а.с. 21). Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 316, частина перша статті 317 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Відповідно до статей\~391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Позов про усунення порушень права, не пов`язаного з позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Таким чином, для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном. Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. З урахуванням зазначених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження обставин позову позивачкою подано до суду такі докази у засвідчених нею копіях: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 46131663 від 22.10.2015 р. (а.с. 69), договір дарування земельної ділянки (а.с. 70), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 46126577 від 22.10.2015 р. (а.с. 67), договір дарування садового будинку (а.с. 68), витяги з технічної документації земельної ділянки (а.с. 14-20), акт обстеження земельної ділянки від 04.08.2021 р. (а.с. 21), лист голови С/Т «Сфера» від 07.08.2021 р. (а.с. 22), довідка голови С/Т «Сфера» від 11.04.2023 р. (а.с. 89), фотозображення 4 шт. (а.с. 90). Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, наданих суду позивачкою, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави для задоволення позовної вимоги щодо усунення перешкод у користуванні власністю. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн. суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду,збір доказів тощо,а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачці правничу допомогу у вказаній справі надавала Фізична особа-підприємець [PERSON] , що підтверджується Договором про надання правової (правничої) допомоги № М-138 від 05.07.2021 р. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. У пункті 4.1. Договору про надання правової (правничої) допомоги № М-138 від 05.07.2021 р., визначено вартість юридичних послуг, яка становить 5500,00 грн. 17.11.2021 р. між позивачкою та Фізична особа-підприємець [PERSON] було підписано Акти визначення вартості юридичних послуг на загальну суму у розмірі 5500,00 грн. Беручи до уваги викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачки \~ [PERSON] \~витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України). Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Як вбачається із позовної заяви, позивачем взагалі не викладено обставин щодо того, у зв`язку із чим та чиїми діями їй було завдано моральної шкоди. Не містить позовна заява і обґрунтування щодо того, у чому саме полягали завдані моральні страждання позивачці та який їх розмір. З огляду на вказане суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди у зв`язку із їх необґрунтованістю. Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, що складаються з судового збору за подання позовної заяви в розмірі 908,00 грн., На підставі викладеного,

Outcome: partial