Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області із заявою, поданою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме державного акту на право приватної власності на землю серії ХР-21-57-005587 від 17 червня 1996 року, виданого на підставі рішення виконкому Нововодолазької селищної ради від 10 травня 1994 року № 5, на земельну ділянку розміром 0,1025 га, для земель житлової та громадської забудови, кадастровий номер 6324255100:01:007:0057, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначила, що при надані їй у приватну власність земельної ділянки розміром 0,1025 га для земель житлової та громадської забудови був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ХР-21-57-005587 від 17 червня 1996 року на підставі рішення виконкому Нововодолазької селищної ради від 10 травня 1994 року № 5, в якому була допущена помилка, а саме у вищевказаному державному акті було зазначено прізвище « [PERSON] », проте згідно паспорта громадянина України прізвище заявника « [PERSON] ». З приводу виправлення зазначеної помилки у державному акті на право приватної власності на землю заявник звернулась до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ та отримала відповідь на своє звернення від 07 грудня 2023 року, у якому було зазначено, що виправлення орфографічних помилок відбувалось до 2013 року шляхом видачі нових державних актів замість тих, що містять помилки. Проте з 2013 року державні акти не видаються, отже отримати новий акт замість того, в якому міститься помилка, неможливо. Таким чином, з метою надання заявнику можливості вільно розпоряджатись своєю власністю, а саме земельною ділянкою розміром 0,1025 га для земель житлової та громадської забудови, кадастровий номер 6324255100:01:007:0057, існує необхідність встановити юридичний факт, що правовстановлюючий документ - державний акт на право приватної власності на землю серії ХР-21-57-005587 від 17 червня 1996 року, виданий на підставі рішення виконкому Нововодолазької селищної ради від 10 травня 1994 року № 5, належить заявнику. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 28 грудня 2023 року заяву [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості заінтересованої особи: НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку окремого провадження. Інших процесуальних дій у справі за заявою [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості заінтересованої особи: НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, судом не вживалось. [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] 26 січня 2024 року звернулась на адресу суду з заявою, що була зареєстрована за вхідним № 493/24-вх., відповідно до якої вимоги заяви підтримала та просила розгляд справи провести за її відсутності. Уповноважений представник НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у судове засідання теж не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. На адресу суду секретар селищної ради Наталія Степаненко надіслала заяву, що була зареєстрована за вхідним № 295/24-вх. від 18 січня 2024 року, відповідно до якої зазначила, що НОВОВОДОЛАЗЬКА СЕЛИЩНА РАДА не заперечую проти задоволення заяви [PERSON] та просить проводити судовий розгляд справи за відсутності їх уповноваженого представника. Відповідно до частини 3 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. За таких обставин суд бере до уваги приписи частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, яким визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у заявника та заінтересованої особи - НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ свідчать відповідні заяви, надані до суду та долучені до матеріалів справи. Враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи, що наведені у заяві, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Так завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно зі статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-\-зп). При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документу визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Приписами частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 2 статті 77 та частина 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України). Отже у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Із матеріалів справи судом встановлено, що Виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради народних депутатів 10 травня 1994 року прийнято рішення № 5 про надання земельної ділянки у приватну власність під будівництво індивідуального житлового будинку та господарчо-побутових приміщень, відповідно до якого вирішено надати громадянці [PERSON] в приватну власність земельну ділянку з земель селищної забудови площею 1025 кв.м. в [ADDRESS] . для будівництва індивідуального житлового будинку та господарчо-побутових приміщень, а також дозволено [PERSON] будівництва житлового будинку по проекту № 144-12-237,91 на 5 житлових кімнат, житловою площею 66,55 кв.м. та зобов`язано оформити технічну документацію, завірити нотаріально договір на право забудови та закінчити будівництво за п`ять років (а. с. 8). На підставі вищевказаного рішення, заявнику 17 червня 1996 року виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ХР-21-57-005587, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 100. Як вказано у Державному акті, він виданий громадянину України [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , у тому, що на підставі рішення виконкому Нововодолазької селищної Ради народних депутатів від 10 травня 1994 року № 5, їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,1025 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території селища міського типу Нова Водолага та її передано для будівництва житлового будинку (а. с. 7). Аналогічні відомості містяться й у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 63242255100:01:007:0057, номер витягу НВ-1200539412023, сформованого 05 липня 2023 року (а. с. 9 - 10). Отже, як убачається з зазначених вище рішення виконкому Нововодолазької селищної Ради народних депутатів від 10 травня 1994 року № 5 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №21-57-005587, прізвище власника земельної ділянки зазначено як « [PERSON] », хоча в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого Нововодолазьким РВ УМВС України в Харківській області 26 січня 2001 року прізвище заявника зазначено « [PERSON] » (а. с. 4 - 5). При цьому досліджуючи персональні дані, зазначені у паспорті громадянина України [PERSON] , встановлено, що остання з 31 липня 1990 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що збігається з місцем проживання заявника, вказаного у Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №21-57-005587. Крім того, як убачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1200539412023, сформованого 05 липня 2023 року, у відомостях про право власності/право постійного користування внесені до Поземельної книги, крім відомостей про речові права, що виникли після 01 січня 2013 року на земельну ділянку з кадастровим номером 6324255100:01:007:0057, площею 0,1025 га зазначено власником [PERSON] , що також має розбіжності з даними, які зазначені у паспорті заявника (а. с. 9 - 10). Як убачається з листа НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ від 13 грудня 2023 року № 02-27/2580 за результатами розгляду заяви [PERSON] від 07 грудня 2023 року стосовно внесення змін до державного акту про право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] , серія ХР-21-57-005587 від 17 червня 1996 року, останній повідомлено, що виправлено орфографічних помилок відбувалось до 2013 року шляхом видачі нових державних актів замість тих, що містять помилки. Проте, з 2013 року державні акти не видаються, отримати новий акт замість того, в якому міститься помилка, неможливо та має два способу вирішення цього питання: позасудовий (звернення до органу, який видав документ) та судовий (а. с. 6). Отже, як встановлено в ході судового розгляду справи, у зв`язку з вищевказаними розбіжностями у написанні прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » заявник позбавлена можливості вільно розпоряджатись своєю власністю, а саме земельною ділянкою з кадастровим номером 6324255100:01:007:0057, площею 0,1025 га, категорія землі - землі житлової та громадської забудови, розташованої на території селища міського типу Нова Водолага, Харківського району, Харківської області. З цього приводу слід зазначити, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що визначено пунктом 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в частині 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України та не є вичерпним (частина 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Разом з тим, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду виключно за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. 2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. 3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. 4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Вказані обставини мають бути у їх сукупності. Пленум Верховного суду України у пункті 12 своєї Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення відповідно до пункту 6 статті 273 Цивільного процесуального кодексу України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені та по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Як встановлено в ході розгляду справи, факт належності [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 21-57-005587, виданого 17 червня 1996 року Нововодолазькою селищною радою на підставі рішення виконкому Нововодолазької селищної ради від 10 травня 1994 року № 5, підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1200539412023, сформованого 05 липня 2023 року, з якого убачається, що власником земельної ділянки з кадастровим номером 6324255100:01:007:0057, площею 0,1025 га, є [PERSON] , категорія землі - землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), датою державної реєстрації земельної ділянки є 05 липня 2023 року, документ, який є підставою для виникнення права - рішення виконкому Нововодолазької селищної Ради народних депутатів Нововодолазького району Харківської області 10 травня 1994 року № 5, документ, що посвідчує право - Державний акт від 17 червня 1996 року серії ХР№ 21-57-005587. З вищевказаної інформації встановлено, що ім`я, по батькові власника земельної ділянки, адреса місця проживання, площа земельної ділянки, категорія землі, вид цільового призначення, документ, що є підставою для виникнення права співпадають з даними зазначеними у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ХР№ 21-57-005587, виданого 17 червня 1996 року Нововодолазькою селищною радою на підставі рішення виконкому Нововодолазької селищної ради від 10 травня 1994 року № 5. Крім того, досліджуючи персональні дані, зазначені у паспорті громадянина України [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого Нововодолазьким РВ УМВС України в Харківській області 26 січня 2001 року, було встановлено, що зазначені дані про ім`я « [PERSON] », по батькові « [PERSON] », адрес місця реєстрації « [ADDRESS] », співпадають з зазначеними даними, які містяться в Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 21-57-005587, виданого 17 червня 1996 року Нововодолазькою селищною радою на підставі рішення виконкому Нововодолазької селищної ради народних депутатів від 10 травня 1994 року № 5, на земельну ділянку площею 0,1025 га кадастровий номер 6324255100:01:007:0057. Вирішуючи питання щодо встановлення факту належності правовстановлюючих документів слід зазначити, що до 01 січня 2013 року основним документом, який посвідчував права на землю був державний акт на право власності на земельну ділянку. З 01 січня 2013 року нова редакція Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що право власності, серед іншого, на земельні ділянки посвідчує свідоцтво про право власності на нерухоме майно, головним завданням якого є підтвердження виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно. Також з 01 січня 2013 року набув чинності Закон України «Про державний земельний кадастр», відповідно до якого видання державних актів на право власності на земельну ділянку припиняється. Натомість документом, що посвідчує право власності, стало свідоцтво на право власності. Проте, державні акти, видані до 01 січня 2013 року, залишаються чинними й надалі посвідчуватимуть права власності на земельні ділянки. Згідно пункту 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43 (в редакції, що була чинна на час видачі державного акту на право приватної власності на землю), заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп`ютерної техніки. Враховуючи викладене, судом встановлено, що при заповненні державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] допущена помилка в написанні її прізвища. Зазначена помилка в написанні могла виникнула через нечіткий переклад прізвища або через неуважність при виготовлені технічної документації та реєстрації в органах державної влади. В процесі судового розгляду справи було встановлено, що внести зміни до державного акту на даний час не можливо, що підтверджено листом НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ № 02-27/2580 від 23 грудня 2023 року, який було досліджено у судовому засіданні. Оскільки з 01 січня 2013 року видача та/або заміна державних актів припинена, у зв`язку з чим заявник не може реалізувати свої права як власника, а отже тягне за собою відповідні наслідки для заявника. За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту належності правовстановлюючого документу, і факт, який просить встановити заявник, підтверджуються письмовими доказами, що містяться у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до приписів частини 7 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати не відшкодовуються. З огляду на вищенаведене та

Outcome: approved