Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліментну плату в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно до закінчення нею навчання чи до досягнення 23 років в залежності, яка із зазначених обставин настане першою. Вимоги мотивує тим, що відповідач є її батьком та за рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області сплачував на її утримання аліментну плату в сумі 1100 грн. до 31.08.2023 року. На даний час вона продовжує навчання на третьому курсі першого (бакалаврського) рівня вищої освіти, факультету технологічної і математичної освіти денної державної форми навчання Університету Григорія Сковороди в Переяславі. В зв`язку, з денною формою навчання вона не може працювати, але потребує коштів для придбання всього необхідного для навчання та проживання (плати за проїзди на навчання, придбання книг, зошитів та інше). Крім цього я витрачаю кошти на придбання одягу, продуктів харчування та всього необхідного для проживання. Її матері одній тяжко утримувати її та надавати їй все необхідне для проживання та навчання. Відповідачу про це відомо, але забезпечувати її всім необхідним для навчання та проживання, відмовляється. Їй відомо, що відповідач має неофіційні доходи в сумі біля 5000 грн. щомісяця, які витрачає повністю на свої потреби. Вважає, що відповідач, як батько повинен брати належну участь в утриманні своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися. 23.10.2023 року у справі було відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Одночасно відповідачу було роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву та встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі для його подання. Також відповідача було попереджено про те, що у разі ненадання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішуватиме справу за наявними матеріалами. 15.11.2023 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив позовну заяву залишити без задоволення, посилаючись на те, що у нього на даний час немає можливості сплачувати аліменти на утримання дочки, тим більше в розмірі 1500 грн., оскільки ніде не працює та хворіє, а тому витрачає кошти на ліки та лікування. До відзиву на позовну заяву відповідач додав довідку Середівського старостинського округу Ємільчинської селищної ради №396 від 10.11.2023 року про те, що він ніде не працює згідно запису в трудовій книжці №4 від 20.01.2006 року та довідку КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Ємільчинської селищної ради Житомирської області №743 від 10.11.2023 року про те, що він перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря, потребує постійного прийому гіпотензивних препаратів та періодичного обстеження. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] сплачував аліментну плату на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1100,00 грн. до 31.08.2023 року, що підтверджується ксерокопією рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 15.11.2022 року. В рішенні, зокрема зазначено, що позивач просила стягувати аліменти в розмірі 1400,00 грн., а відповідач визнав позов частково в сумі 1100,00 грн., зазначивши, що в такому розмірі зможе сплачувати аліменти на утримання дочки. (а.с. 6-7). На даний час [PERSON] навчається на третьому курсі першого (бакалаврського) рівня вищої освіти, факультету технологічної і математичної освіти денної державної форми навчання Університету Григорія Сковороди в Переяславі. Термін навчання становить з 01.09.2021 року по 31.06.2025 року. Вказане підтверджується довідкою №24 від 25.09.2023 року. (а.с. 8). Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 05.11.2004 року виконкомом Медведівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області (а.с. 9). Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Правовідносини батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Отже обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №761/10510/17. Таким чином, із системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже на підставі наданих доказів, при розгляді справи судом встановлено, що у зв`язку з продовженням навчання повнолітня дочка відповідача потребує матеріальної допомоги також від батька. Відповідач заперечуючи проти позовних вимог надав довідки про те, що він на даний час ніде не працює та хворіє, у зв`язку з чим потребує постійного прийому ліків, однак вказані довідки не можна вважати належними та допустимими доказами, оскільки не доводять, що він є непрацездатним та взагалі немає заробітку чи його заробіток не дозволяє йому утримувати себе та свою повнолітню дитину. Крім того відповідач до 31.08.2023 року сплачував аліменти на користь [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1100,00 грн. Враховуючи актуальну і дійсну потребу повнолітньої дочки у наданні їй матеріальної допомоги та матеріальний стан відповідача, а також те, що позивачем не доведено обставин та доказів можливості відповідача сплачувати аліменти в сумі 1500 грн. щомісячно, суд задовольняє позов частково приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1100 грн. щомісячно, починаючи з 29.09.2023 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дочкою 23-х років. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК України. Згідно з п.3, 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - зокрема у справах про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1073 грн. 60 коп. (станом на дату подачі позовної заяви) необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial