Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

У червні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.01.2020 року між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00-582405, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п.п.2.2. п.2 Кредитного договору кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на карту позичальника, емітовану банком України. 22.12.2022 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 22122022/2, відповідно до умов якого ТОВ «Качай гроші» передає, ТОВ «ФФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Качай гроші» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 22.12.2022 року до договору факторингу № 22122022/2 від 22.12.2022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16 401 грн., з яких: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6 461 грн - заборгованість за відсотками, 2 940 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Позивач, свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, проте відповідач кредит та відсотки за кредитом у повному обсязі не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути заборгованість в примусовому порядку. Ухвалою суду від 20.06.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.07.2023 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №00-582405 від 16.01.2020 р. в розмірі 16 401 грн., з яких: 7 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6 461 грн. - сума заборгованості за звичайними відсотками; 2 940 грн. - сума заборгованості за простроченими відсотками. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 28.11.2023 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.07.2023 року скасовано, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення не надходило. В судове засідання відповідач не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 06.02.2024 року у задоволенні клопотання відмовлено. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. В позові вказується, що 16.01.2020 року між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] (паспорт серія [NUMBER] , виданий Київським РВТ, 20.10.2009 року, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ) було укладено кредитний договір № 00-582405, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідно до п.п.2.1. п.2 Кредитного договору кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку в сумі 7000 грн. на карту позичальника № [NUMBER] , емітовану банком України. 22.12.2022 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 22122022/2, відповідно до умов якого ТОВ «Качай гроші» передає, ТОВ «ФФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Качай гроші» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Позивач зазначає, що відповідно до Реєстру боржників від 22.12.2022 року до договору факторингу № 22122022/2 від 22.12.2022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16 401 грн., з яких: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6 461 грн - заборгованість за відсотками, 2 940 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Звертаючись до суду з заявою про перегляд судового рішення представник [PERSON] , адвокат Бєлостоцька А.В. повідомила, що фактично рішення суду ухвалено відносно іншої особи, а примусове виконання здійснюється відносно заявника. [PERSON] вказаного договору не укладав. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача [PERSON] у справі. Згідно відповіді [PERSON] , [INFO] зареєстрованим у [ADDRESS] не значиться. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру за вказаними параметрами: [PERSON] , [INFO] особу не знайдено. Згідно ксерокопії паспорту [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Костянтинівським МВ ГУ МВС України в Донецькій області, 19.01.2020 року) зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З відповіді Міністерства доходів та зборів ідентифікаційний номер облікової картки платника податків [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] . Натомість згідно відповіді з Міністерства доходів та зборів надати реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] немає можливості, оскільки особа з такими реєстраційними даними в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків не зареєстрована. З відповіді АТ КБ «Приватбанк» на запит суду вбачається, що надати інформацію щодо належності [PERSON] (РПОКПП [NUMBER] ) платіжної картки № [NUMBER] банк не має змоги за підстави, що картка за зазначеним номером не відкривалась та не обслуговувалась. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує на те, що позичальник, [PERSON] не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази отримання відповідачем, [PERSON] на карту № [NUMBER] грошових коштів, більш того, такі твердження спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, суд бере до уваги правові висновки, наведені, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 333/5483/20 (провадження № 61-19321св21), а саме доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Таким чином, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами. Виписки по особовому рахунку (картковому рахунку) можуть бути належним доказом заборгованості щодо тіла кредиту за кредитним договором, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Відповідна правова позиція Верховного Суду є сталою, поширюваною та відомою. Суд звертає увагу на те, що ставлячи питання про стягнення з відповідача суми заборгованості позивач в якості єдиного доказу її існування у визначеному ним розмірі надав лише витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 194/329/15-ц (провадження № 61-3753св22) вказано, що суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. Позивачем не надано виписки по особовому рахунку відповідача, що позбавляє суд можливості встановити, чи отримував та користувався відповідач коштами, сплачував кошти відповідно до умов кредитного договору, у які строки, а також, що допустив заборгованість по їх поверненню, внаслідок чого у позивача виникло право на звернення до суду із даним позовом. Надані позивачем докази не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Пунктом 4 частини 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Частиною 1 ст. 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed