Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за розпискою від 01 вересня 2014 року у сумі 20000 доларів США. На обґрунтування позову зазначила, що у травні 2011 року до неї звернувся [PERSON] із пропозицією придбати батьківську квартиру, на яку він має право як спадкоємець за законом першої черги після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Як доказ належності йому даної квартири він надав рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська по справі № 2-543/11, відповідно до якого за ним було визнано право власності у порядку спадкування. Однак у зв`язку із тим, що у відповідача не вистачало коштів на оформлення необхідних документів він запропонував їй оформити позику коштів у вигляді розписки з наступним відчуженням цієї квартири на її користь коли необхідні документи будуть оформлені. Вона погодилася на це і 01 червня 2011 року передала відповідачу грошові кошти у сумі 20000 доларів США. За умовами розписки відповідач взяв на себе зобов`язання укласти на її користь договір купівлі-продажу батьківської квартири а у випадку відмови це зробити - повернути отримані грошові кошти на її першу вимогу. Через деякий час їй стало відомо, що [PERSON] має намір виїхати за межі України, імовірно до Росії і не збирається виконувати своїх обов`язків згідно їхньої домовленості, більш того, він шукає інших «покупців» на свою спадкову квартиру у яких він бере кошти нібито для оформлення документів. За таких обставин вона звернулася до відповідача з вимогою про переоформлення квартири або повернення їй коштів. Після тривалих перемовин, врешті-решт їм вдалося досягнути домовленості про повернення отриманих коштів, однак не однією сумою в цілому, а частинами, згідно встановленого графіку, про що була написана нова розписка від 01 вересня 2014 року, де була зафіксована домовленість сторін. Згідно графіку по домовленості сторін, відповідач повинен повернути отримані кошти наступним чином: по 2000 доларів США кожного року у період з 2015 року по 2022 рік і 01 вересня 2023 року - залишок коштів у сумі 4000 доларів США; у випадку невиплати коштів за попередній рік - відповідач зобов`язувався сплатити борг у наступному році; але у будь-якому разі повернути суму боргу у строк не пізніше 01 вересня 2023 року. Через деякий час після написання розписки, відповідач перестав виходити на зв`язок, виїхав із місця мешкання за адресою батьківської квартири. Зі слів сусідів квартири [PERSON] виїхав на заробітки за кордон, більш детальна інформація у неї відсутня. Останнім строком повернення грошових коштів за розпискою є 01 вересня 2023 року, грошові кошти не повернуто, що порушує її права, іншим чином окрім судового захисту, вона не має змогу захистити ці права. Оскільки відповідачем не повернуто грошові кошти, згідно розписки від 01 вересня 2014 року, то вона просить стягнути такі кошти у повному обсязі в розмірі 20000 доларів США. Ухвалою від 13 вересня 2023 року позовну заяву було залишено без руху. Позивачка виправила недоліки позовної заяви і ухвалою суду від 12 жовтня 2023 року було відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 04 грудня 2023 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Враховуючи згоду позивачки, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивачка надала відповідачу грошові кошти у розмірі 20000 доларів США , а відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути суму позики за першою вимогою позивачки. Відповідач 01 вересня 2014 року надав позивачці розписку, в якій було встановлено графік повернення отриманих ним грошових коштів та відповідно до якого зобов`язався повернути позивачці грошові кошти в розмірі 20000 доларів США згідно графіку: по 2000 доларів США щорічно з 2015 по 2022 роки і до 01 вересня 2023 року залишок суми боргу в розмірі 4000 доларів США. У випадку невиплати коштів за попередній рік відповідач зобов`язувався сплатити борг у наступному році, але у будь-якому разі повернути суму боргу у строк не пізніше 01 вересня 2023 року, що підтверджується оригіналом розписки (а.с. 25). Згідно відомостей з сайту Національного банку України (bank.gov.ua), станом на дату звернення позивачки з оновленим позовом, тобто на 25 вересня 2023 року, офіційний курс становив 36,5686 гривень за 1 долар США. Тобто, з урахування офіційного курсу НБУ, станом на 25 вересня 2023 року заборгованість відповідача перед позивачкою становила 20000 доларів США * 36,5686 грн. = 731372 гривень. Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно ст. 1046 ЦК України, за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно ст. 1047 ЦК України, договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання\~має бути\~виражене у\~грошовій одиниці\~України -\~гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання\~має бути\~виконане у\~гривнях. Якщо\~у зобов`язанні\~визначено грошовий\~еквівалент в\~іноземній валюті,\~сума,\~що підлягає\~сплаті у\~гривнях,\~визначається за\~офіційним курсом\~відповідної валюти\~на день\~платежу,\~якщо інший\~порядок її\~визначення не\~встановлений договором\~або законом\~чи іншим\~нормативно-правовим\~актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Статтею 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5\~ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що на теперішній час відповідач не повернув позивачці суму позики, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved