Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

У серпні 2023 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (ділі - Тов «Кей-Колект») звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову вказує, що 27.02.2007 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11122864000, відповідно до умов якого банк надав для [PERSON] кредит у розмірі 40000 доларів США, а останній, у свою чергу, зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, комісію та інші платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. З метою повного та своєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] 27.02.2007 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань [PERSON] 12.12.2011 ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу №1, за яким права вимоги кредитної заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» до позичальника та поручителя за кредитним договором №11122864000 від 27.02.2007 перейшли до ТОВ «Кей-Колект». У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 09.02.2015 у справі № 681/1986/14-ц з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Колект» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором 372501,84 грн та судові витрати по 1827 грн з кожного. На сьогоднішній день відповідачами вказане рішення суду не виконано. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму 3% річних за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року у сумі 54742,49 грн та інфляційних втрат за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року у сумі 180635,08 грн. Ухвалою суду від 25.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 02.10.2023 представник відповідача [PERSON] адвокат Петренко С.В. подала відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просить відмовити та зазначає, що Полонським ВДВС у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального МРУМЮ (м.Київ) відкрито виконавче провадження №47721762 від 04.06.2015 щодо примусового виконання рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09.05.2015 по справі №681/1986/14. Вказує, що позивач, звернувшись до суду у 2015 році, фактично за власною ініціативою змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, тому кредитор втрачає право на нарахування процентів та штрафних санкцій по ньому. Також зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки пред`явлено до стягнення заборгованість, що нарахована на підставі ст. 625 ЦК України за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, тобто майже за п`ять років. 09.10.2023 позивач надав відповідь на відзив, в якій вказав, що рішенням Полонського районного суду Хмельницької області у справі № 681/1986/14-ц захищено права кредитора у зобов`язальних правовідносинах, що виникли з кредитного договору, у зв`язку з чим зобов`язання відповідача трансформувались в деліктне, тобто в таке, що виникло з рішення суду, на вимоги за яким позовна давність не поширюється. Щодо строку нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, то враховуючи те, що закінчення загального строку позовної давності на початок періоду (02.02.2017) розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат припадає на час карантину (01.05.2020), через що строк позовної давності продовжився, а тому заявлена до стягнення сума нарахована в межах строку позовної давності. Відповідач [PERSON] у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав. Ухвалою суду від 12.01.2024 постановлено призначити розгляд справи з викликом сторін в судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 23.01.2024 надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила залишити без задоволення. Відповідач [PERSON] , який про день, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явився. З`ясувавши думку відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27.02.2007 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11122864000, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в іноземній валюті в сумі 40000 доларів США зі сплатою 13% процентів річних за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором, на строк до 26.02.2018 року (а.с. 11-15). 27.02.2007 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань [PERSON] (а.с.18). 12.12.2011 ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу №1, за яким права вимоги кредитної заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» до позичальника та поручителя за кредитним договором №11122864000 від 27.02.2007 перейшли до ТОВ «Кей-Колект» (а.с.19 - 22). Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 09.02.2015 у справі № 681/1986/14-ц з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Колект» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором 372501,84 грн та судові витрати по 1827 грн з кожного (а.с. 24, зворот). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зроблено висновок, що «за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню». Звернувшись до суду з позовом, ТОВ «Кей-Колект» просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] інфляційні втрати за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 180635 грн 08 коп. та три відсотки річних від простроченої суми за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 54742 грн 49 коп. Суд погоджується з наданими позивачем розрахунками 3 % річних (а.с.9) та інфляційних втрат (а.с.10, зворот), відповідно до яких інфляційні втрати за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року розраховуються за формулою: 372501 грн 84 коп. * 1,484924 - 372501 грн 84 коп = 180635 грн 08 коп.; 3 % річних за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року розраховуються за формулою: 433134,63 грн * 3 % * 1789 днів / 365 днів = 54742 грн 49 коп. За таких обставин, враховуючи, що рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09.02.2015 у справі № 681/1986/14-ц, яке набрало законної сили, відповідачами [PERSON] та [PERSON] виконано не було, тому наявні підстави, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України, для стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних у межах трирічного строку позовної давності за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, нарахованих на вказану суму. Заперечення відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності суд відхиляє, з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ч.ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності з 02 квітня 2020 року Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року за № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, що діяв до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. Крім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хв. 24 лютого 2022 року, який діє на даний час. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ, що набрав чинності з 17 березня 2022 року Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктами 18, 19 такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час. Отже, нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 % річних з 02 квітня 2017 року, тобто в межах трирічного строку з початку дії карантину, до 23 лютого 2022 року, тобто до початку дії в Україні режиму воєнного стану здійснено на підставі закону та у межах строку позовної давності. За таких обставин, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача ТОВ «Кей-Колект» підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 180635 грн 08 коп. та три відсотки річних від простроченої суми за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 54742 грн 49 коп. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved