Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на ті обставини, що він з відповідачкою 29.07.2021 року зареєстрував шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 1711. Від шлюбних відносин із відповідачем є неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . Спільне проживання подружжя стало неможливе через складні взаємовідносини, які призвели до втрати поваги та почуттів один до одного, взаємного відчуження. Позивач та відповідачка спільне господарство не ведуть, подружні відносини не підтримують, мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Кожен живе окремо власним життям, інтересами та цінностями. Сім`я існує формально та безцільно. У зв`язку з втратою почуттів, взаємоповаги та любові один до одного, шлюб розпався. Збереження подружжям шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, тому ним було прийнято рішення офіційно розірвати шлюб з відповідачкою. Подальші спроби відновлення шлюбу та сімейних відносин між ними недоцільні, оскільки ані позивач, ані відповідачка не мають наміру збереження цього шлюбу. Мешкають окремо, заходи до примирення та збереження родини не вживають, так як не мають наміру на її збереження. Формальне перебування у шлюбі надалі не має підстав, є неможливим та недоцільним. Спір між ними щодо місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] - відсутній. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача клопотав справу слухати у їх відсутність, на позовних вимогах наполягають. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надали письмову заяву, в якій зазначили, що проти розірвання шлюбу не заперечує, з позовними вимогами погоджується та просила справу слухати у її відсутність. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, враховуючи безумовне визнання відповідачем позову, яке в свою чергу не суперечить вимогам закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбних відносин є спільна дитина, [PERSON] , [INFO] . Спільне проживання подружжя стало неможливе через складні взаємовідносини, які призвели до втрати поваги та почуттів один до одного, взаємного відчуження. Позивач та відповідачка спільне господарство не ведуть, подружні відносини не підтримують, мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Кожен живе окремо власним життям, інтересами та цінностями. Сім`я існує формально та безцільно. У зв`язку з втратою почуттів, взаємоповаги та любові один до одного, шлюб розпався. Збереження подружжям шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, тому ним було прийнято рішення офіційно розірвати шлюб з відповідачкою. Подальші спроби відновлення шлюбу та сімейних відносин між ними недоцільні, оскільки ані позивач, ані відповідачка не мають наміру збереження цього шлюбу. Мешкають окремо, заходи до примирення та збереження родини не вживають, так як не мають наміру на її збереження. Формальне перебування у шлюбі надалі не має підстав, є неможливим та недоцільним. Спір між ними щодо місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] - відсутній. Застосовуючи норми матеріального права суд виходить з такого. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частиною 3 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Згідно ч.2 ст.112 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як роз`яснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. Обставини на які посилається позивач є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах цивільної справи відсутні. Виходячи з наведеного враховуючи, що позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачкою, відповідачка в свою чергу позовні вимоги визнала та також згодна на розірвання шлюбу, збереження даного шлюбу суперечить їх інтересам, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, беручи до уваги, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.3,56,104-105,110,112, СК України,

Outcome: approved