Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

14 липня 2023 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частки спільного майна подружжя в сумі 136768 грн та судові витрати. Свою позицію\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2006 року по 13 серпня 2019 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Южноукраїнського міського суду від 13 серпня 2019 року. У період перебування у шлюбі ними були придбаний автомобіль DAEWOO LANOS, бежевого кольору, 2006 року випуску. Право власності на автомобіль було зареєстровано на ім`я відповідача. У 2007 році також придбаний гаражний бокс № [NUMBER] , на вулиці [NUMBER] у гаражному кооперативі «Іскра» м. Южноукраїнськ за 4700 доларів США. Документи на гаражний бокс було зареєстровано на ім`я відповідача. В березні 2023 року відповідач продав автомобіль за 100 тис. грн. На її вимогу передати їй 50 тис. грн в рахунок компенсації належної їй 1/2 частки у праві власності на придбаний у шлюбі автомобіль, відповідач відмовився та запропонував звернутися до суду. Гаражним боксом відповідач користується особисто та сплатити їй гроші за належну їй частку гаражного боксу, який придбано у шлюбі, відмовляється. Вартість частки, яку відповідач повинний їй сплатити як компенсацію за належну їй частку у спільному майні подружжя складає 136768 грн., яка складається: з 50 тис. грн. компенсації за 1/2 частку автомобіля (100 тис. грн. - сума отримана відповідачем від продажу автомобіля) та 86768 грн. компенсації 1/2 частки грошей, яки були сплачені під час придбання гаражного боксу (4700 доларів США - вартість гаражного боксу при покупки; 1/2 частка 36,92 грн. (курс долара США на час складання позовної заяви)). Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Оскільки, майно було придбане сторонами в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому вона має намір поділити вищезазначене майно. 10 серпня 2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що автомобіль він продав та визнає позовні вимоги про стягнення 1/2 частки вартості автомобіля. На його думку, сума відшкодування 1/2 частини вартості гаражного боксу на користь позивача повинна складати 65000 грн. 13 вересня 2023 року на адресу суду від позивача надійшла заява із звітом від 04 вересня 2023 року про незалежну оцінку майна. 19 вересня 2023 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення, у яких вказує, що не погоджується із дорученням до матеріалів справи звіту від 04 вересня 2023 року про оцінку майна, який є додатком до відповіді на відзив, оскільки позивачем порушено строк подачі відповіді на відзив. 26 вересня 2023 року на адресу суду від позивача надійшли заперечення, у яких вказує, що з 14 серпня 2023 року по 08 вересня 2023 року вона повинна була виїхати з неповнолітньою донькою за станом її здоров`я, за межі иколаївської області. Наполягає на врахуванні судом лише єдиної чітко зафіксованої ціни на гаражний бокс [NUMBER] грн. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги щодо стягнення 136768 грн як компенсації вартості 1/2 частки спільного майна. Просила стягнути на її користь також понесені судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на проведення оцінки майна. Відповідач в судовому засіданні визнав позов, погодився зі сплатою позивачу 136768 грн компенсації вартості 1/2 частки спільного майна подружжя гаражного боксу та автомобілю. Вважає, що оцінка майна проведена з порушенням строків для подачі такої оцінки. Вислухавши сторони, дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11 листопада 2006 року. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 серпня 2019 року шлюб було розірвано /а.с. 6-7/. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11 жовтня 2019 року виправлена описка у рішенні суду щодо дати народження доньки сторін /а.с.8/. Згідно копії розписки від 02 грудня 2007 року /а.с. 9/ [PERSON] купив у [PERSON] гараж у кооперативі «Іскра» № 67, 8 вулиця. Паспорт гаражного кооперативу «Іскра» по вул. 8 гар. 67 видано на ім`я [PERSON] /а.с. 22-36/. Сторони не оспорювали, що вони не мають право власності на спірний гаражний бокс. Власником автомобіля DAEWOO LANOS, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] з 18 березня 2023 року є [PERSON] /а.с. 10-11/. Згідно довідки про середню ринкову вартість гаражу в ГКА «Іскра». виданої суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вартість гаражного приміщення 130000 грн, 1/2 частки 65000 грн /а.с. 43-49/. Довідка подана відповідачем. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, ринкова вартість гаражу № [NUMBER] площею 24,0 кв. м, власником якого є [PERSON] 1/1 частка, та розташована за адресою: гаражний кооператив « [INFO] » [ADDRESS] , на дату оцінки становить без урахування ПДВ 162936 грн /а.с. 57-79/. На фото /а.с. 93, 94, 95/ вбачаються недоліки гаражного боксу та додано оголошення із сайту ОЛХ із зазначенням вартості подібного гаражу /а.с. 96/. В добровільному порядку поділити майно придбане у шлюбі, яке є спільною сумісною власністю, відповідач не бажає. Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до положень ч.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 63 СК України\~регламентує, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1\~ст. 68 СК України,\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною 1\~ст. 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Згідно положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що автомобіль та гаражний бокс, про які йдеться в позовній заяві, були набуті подружжям в період шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Вимоги про поділ іншого майна позивачем не ставились. Виходячи з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові № 709/494/16-ц від 05 вересня 2018 року, суд повинен дослідити реальну вартість майна, встановити наявність добровільної взаємної згоди, домовленість подружжя на розпорядження цим майном, здійснити заходів для отримання інформації про спірне майно із відповідних реєстрів, перевірити наявності заборони на його відчуження та можливої наявності боргів подружжя за зобов`язаннями та фактично визначити обсяг майна, що підлягає поділу між сторонами у справі. Доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом не встановлено, а тому вказане майно має подружжя підлягає поділу в рівних частках. Виходячи з викладеного, автомобіль DAEWOO LANOS, бежевого кольору, 2006 року випуску державний номерний знак [NUMBER] (на теперішній час)належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки він був придбаний під час перебування сторін у шлюбі. Щодо вимог позивача про поділ гаражного боксу в Южноукраїнському гаражному кооперативі «Іскра» та стягнення компенсації вартості 1/2 частки гаражного боксу, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у 2011 році був прийнятий в члени Южноукраїнського гаражного кооперативу «Іскра» та, починаючи з квітня 2011 року, вносив відповідні внески. Пленум Верховного Суду України у пункті 8 Постанови від 28 червня 1991 року № 5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльність гаражно-будівельних кооперативів» роз`яснив, що член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом (стаття 15 Закону України «Про власність»). Внесені подружжям в період шлюбу пайові внески, а після повного внесення паю - наданий в користування гараж є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки гараж є неподільним майном, у разі спору між подружжям питання про залишення гаража одному з них і присудження грошової компенсації за частку в майні іншому розв`язується з урахуванням правил шлюбно-сімейного законодавства. Гаражний бокс є неподільним майном і не може бути поділений в натурі між колишнім подружжям, а також, що повністю внесений пайовий внесок члена гаражно-будівельного кооперативу у вигляді грошових коштів за час дії Закону України «Про власність» трансформувався у право власності на нерухоме майно. Факт набуття сторонами у власність зазначеного гаражного боксу при розгляді справи не знайшов свого підтвердження, а тому об`єктом поділу між колишнім подружжям в даному випадку є пайові внески в Южноукраїнському гаражному кооперативі «Іскра» у вигляді грошових коштів, які були компенсовані [PERSON] під час перебування сторін у шлюбі. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного та визнання відповідачем\~позову,\~яке не\~суперечить закону\~та не\~порушує права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб,\~суд приходить\~до висновку,\~що автомобіль DAEWOO LANOS і пайові внески в Южноукраїнському гаражному кооперативі «Іскра» належать сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація вартості 1/2 частки вказаного автомобіля та пайових внесків. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами ч.1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору в сумі 683,92 грн (1367,84 грн :2) /а.с.5/ та 1000 грн витрат за\~проведення позивачем\~звіту з\~оцінки майна\~/а.с.\~146/,\~а всього\~1683,92\~грн.\~судових витрат. 50 відсотків судового збору в сумі 683,92 грн. повернути позивачу з державного бюджету /а.с. 5/.

Outcome: approved