Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила надати дозвіл на реєстрацію місця проживання їх неповнолітньої дитини разом з матір`ю - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , без письмової згоди батька - [PERSON] .. Позов мотивований тим, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] у будинку її батьків. У серпні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до Центру надання адміністративних послуг з метою зареєструвати місце проживання дитини, однак їй було відмовлено, у зв`язку з не наданням батьком дитини письмової згоди. Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання дитини за місцем проживання зі своєю матір`ю обмежує реалізацію її прав, а батько дитини в добровільному порядку не дає письмову згоду на реєстрацію місця проживання дитини, тому [PERSON] змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте згідно заяви просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих для суду причин, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення Укрпошти про вручення рекомендованого поштового відправлення, а також, не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання. У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представниця служби у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області, представник третьої особи - центру надання адміністративних послуг Прилуцької міської ради Чернігівської області у судове засідання не з`явилися, проте подали заяви, згідно з якими просили провести розгляд без їх участі та врахувати інтереси дитини. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте згідно нотаріально завіреної заяви, вона дала згоду на реєстрацію місця проживання [PERSON] в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , частка у праві власності на який належить їй на паві приватної власності(а.с.13). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.п.5). Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.05.2015 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.п.4). З копії паспорту позивачки та копії будинкової книги для прописки громадян за адресою: [ADDRESS] вбачається зареєстроване місце проживання позивачки за адресою: [ADDRESS] (а.п.7,10-11). Згідно з копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №896670 від 01.07.2003, 2/5 частина будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] (а.п.9). Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч.1 ст.242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до частини другої статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частини третьої статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Такої згоди між батьками дитини не було досягнуто. Відповідно до пункту 32 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженому постановою КМУ від 07.02.2022 р. №265 «у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі, коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти». Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Суд,

Outcome: approved