Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Коцюба Н.Я. звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНЯ «ДІНЕРО» (далі - ТОВ «ФК «ДІНЕРО»), третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Варивода Д.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 07.02.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 11503 про стягнення з нього [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ДІНЕРО» заборгованості за Кредитним договором № AG0200967 від 21.12.2019 у розмірі 18 748,00 грн. 29.07.2022 на виконання виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Варивода Д.В. було відкрито виконавче провадження №69525500, про що винесено постанову про відкриття даного виконавчого провадження. Також приватним виконавцем 29.07.2022 по даному виконавчому провадженню винесено постанову про арешт рухомого та нерухомого майна боржника. Крім того, у жовтні 2023 на адресу місця роботи позивача, а саме: КП «Тернопільелектротранс» надійшла постанова приватного виконавця Варивода Д.В. про звернення стягнення на заробітну плату, згідно якої загальна сума, яка підлягає стягненню із його заробітної плати становить 21142,80 грн. Разом з тим, позивач вважає, що виконавчий напис №11503 від 07.02.2022 вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріусів. Так, позивач вказує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, для вчинення виконавчого напису відповідачем ТОВ «ФК «ДІНЕРО» нотаріусу первинні облікові документи, які б підтверджували заборгованість позивача не надавались. Також позивачу не направлялась та не отримана ним письмова вимога, а відповідно і не надана нотаріусу, про порушення кредитних зобов`язань, яка мала бути надіслана банком не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису. Позивач зазначає, що у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню. Крім того, позивач звертає увагу на те, що нотаріусом безпідставно застосовано при вчиненні виконавчого напису п. 2 Переліку документів. Окрім цього, вказує, що для одержання виконавчого напису згідно постанови КМУ «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, однак відповідачем ТОВ «ФК «ДІНЕРО» не подавався приватному нотаріусу нотаріально посвідчений кредитний договір, оскільки кредитний договір укладався шляхом підписання електронним підписом та нотаріально не посвідчувався. На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07.02.2022 № 11503, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. яким звернуто стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ДІНЕРО» заборгованості за кредитним договором № AG0200967 в розмірі 18 748,00 грн. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.10.2023, було вжито заходів забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення, у виконавчому провадженні №69525500 за виконавчим написом №11503 вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ДІНЕРО» заборгованість в сумі 18 748,00 грн. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.11.2023 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, проте представник позивача подала суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. У судове засідання представник відповідача ТОВ «ФК «ДІНЕРО» не з`явився, хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда\~В.О. у судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу повістки про виклик до суду, а також шляхом опублікування оголошення про виклик третьої особи. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Варивода Д.В. у судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання повісток про виклик до суду на поштову адресу та електронну. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечував представник позивача. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Статтею 3 Конституції України передбачається,\~що людина,\~її життя\~і здоров`я,\~честь і\~гідність,\~недоторканність і\~безпека визнаються\~в Україні\~найвищою соціальною\~цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 21.12.2019 між ТОВ «ФК «ДІНЕРО» та [PERSON] укладено кредитний договір № AG0200967 шляхом підписання електронним підписом, відповідно до умов якого, сторони висловлюючи свою згоду вільно, без помилки, шахрайства чи примусу, уклали ці Спеціальні Умови для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії та домовились, що Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти у формі кредиту в розмірі 5500 грн, строком на 30 днів/місяців, під процентну ставку 1,33%. 07.02.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис за номером в реєстрі 11503, яким звернуто стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ДІНЕРО» заборгованості за Кредитним договором № AG0200967 від 21.12.2019, строк платежу за яким настав. Стягнення заборгованості проводиться за період з 28.05.2020 по 23.12.2021 загальною сумою 18 748,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 10\~500,00 грн. та простроченої заборгованості по несплаті відсотків за користування кредитом 8248,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто із ТОВ «ФК «ДІНЕРО» плату. На підставі заяви представника ТОВ «ФК «ДІНЕРО» Чумт Л.Б., 29.07.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Варивода Д.В. відкрито виконавче провадження № 69525500 з примусового виконання виконавчого напису №11503 виданого 07.02.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ДІНЕРО» заборгованість в сумі 18 748,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д.В. від 29.07.2022 у ВП № 69525500, накладено арешт на майно, що належить боржнику (все рухоме та нерухоме). Також, постановою приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д.В. від 16.08.2023 у ВП № 9525500, звернуто стягнення на доходи [PERSON] , які останній отримує у КП «ТЕРНОПІЛЬЕЛЕКТРОТРАНС». Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку). При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України Про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій. Отже, відповідно до змісту наведених вище норм законодавства вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Тобто відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший - підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). При цьому, недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі № 554/6777/17. Відповідно до норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджувати факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватись таким, що не підлягає виконанню. При цьому, слід зазначити, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16. Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що приватному нотаріусу при подачі заяви про вчинення виконавчого напису стягувачем було надано детальний розрахунок заборгованості зі строками її погашення та первинного бухгалтерського документа, який би підтвердив видачу боржнику спірної суми боргу (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед товариством, яка зазначена у написі, є безспірним. Відповідно до висновків Великої Палати, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Водночас в матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач отримував від відповідача лист-вимогу про усунення порушень за кредитним договором у розмірі, який відображено у виконавчому написі нотаріуса, і, як наслідок, надання можливості ліквідувати допущені порушення чи оскаржити вимогу у судовому порядку або подати заперечення кредитору. Суд зауважує, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Разом з тим, у даному спорі заборгованість [PERSON] є спірною, так як позивач не погоджується з її розміром. Отже, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд зазначає, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. Крім того, суд звертає увагу на те, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами доповнено новим розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Разом із цим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № К/800/6492/17 залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, якою, в свою чергу, визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині пункту 2 змін, яким Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів доповнено розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Отже, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса 07.02.2022, постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 втратила законну силу внаслідок визнання її судовим рішенням не чинною та незаконною, тобто нотаріус мав право вчиняти виконавчий напис лише про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами. Водночас, матеріали справи не містять відомостей про нотаріальне посвідчення Кредитного договору № AG0200967 від 21.12.2019, укладеного між позивачем та ТОВ «ФК «ДІНЕРО» на підставі якого було вчинено виконавчий напис, що також свідчить про його вчинення за відсутності передбачених для цього підстав. Доказів протилежного відповідач чи третя особа суду не надали. Згідно із ст. 50 Закону України Про нотаріат нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні , нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За вказаних обставин, суд приходиться до висновку про недотримання приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вимог законодавства України під час вчинення оспорюваного виконавчого напису, а тому позовні вимоги є підставними, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. 07.02.2022 за реєстровим №11503 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ДІНЕРО» коштів у розмірі 18 748,00 грн таким, що не підлягає виконанню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до вимог ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27\~Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Положеннями 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Так, повноваження адвоката Коцюби Н.Я. підтверджені договором про надання правничої допомоги від 19.10.2023, додатком до договору про надання правничої допомоги від 19.10.2023, актом приймання-передачі наданих послух по Договору про надання правничої допомоги від 19.10.2023 від 03.12.2023 та ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВО №1062612 від 25.10.2023. Як вбачається\~з договору\~про надання\~правничої допомоги\~від 19.10.2023,\~укладеного між\~адвокатомКоцюба Н.Я. та Клієнтом [PERSON] , Адвокат зобов`язується здійснити представництво Клієнта, що в казане в цьому Договорі на умовах і порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору. Метою даного договору (зокрема, але не виключно) являється бажання Клієнта в судовому порядку визнати виконавчий напис нотаріуса №11503 від 07.02.2022, виданий Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. таким що не підлягає виконанню. Згідно п. 6.1 Договору, Клієнт зобов`язаний вчасно та у повному обсязі виплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору, в розмірі та на умовах визначених в Додатку до цього Договору. Відповідно до п. 1 Додатку до Договору від 19.10.2023, сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару за надання Адвокатом правничої допомоги вказаної в Договорі і визначеної Дорученням при здійсненні представництва інтересів Клієнта в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області в розмірі 6000 гривень, а саме: ознайомлення з матеріалами справи 500 грн; підготовка та подання позовної заяви 3000 грн; підготовка та подання заяви про забезпечення позову 1000 грн; складання інших документів процесуального характеру в ході розгляду справи 500 грн; участь у судових засіданнях 1000 гривень. Крім того, відповідно до п. 3 Додатку, сторони погодили, що виплата гонорару в розмірі 6000 гривень здійснюється частинами в такі строки: 4000 гривень здійснюється клієнтом протягом двох днів з дня підписання даного договору; 2000 гривень здійснюється клієнтом протягом двох днів з дня понесення судового рішення у справі. Крім того, п. 2 Акту приймання-передачі наданих послуг по Договору від 03 грудня 2023 року, підтверджує оплату Клієнтом наданих послуг на загальну суму 6000 гривень. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). У правовій позиції, викладеній у постанові Верховного суду від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19, у постанові від 11.11.2020 у справі № 673/1123/15-ц та від 15.06.2021 у справі № 159/5837/19, зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 81 ЦПК України, позивач довів надання йому адвокатом зазначених послуг у відповідній сумі, а тому суд дійшов висновку, що за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, у суду не має правових підстав за власною ініціативою зменшувати заявлені відповідачем до відшкодування витрати на правову допомогу, які належно підтверджені. Вказана позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Водночас, відповідач у судове засідання не з`явився та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не заявляв (частина п`ята\~статті 137 ЦПК України). Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем доведено понесення витрат за надання правничої допомоги у розмірі 6000 грн під час розгляду даної справи, які підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача ТОВ «ФК «ДІНЕРО» на користь [PERSON] слід стягнути сплачений ним судовий збір, у розмірі 1610,40 грн за звернення до суду із позовом та заявою про вжиття заходів забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved