Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач фактично прийняла спадщину, до складу якої увійшла також і належна спадкодавцеві на праві власності земельна ділянка. [PERSON] був власником земельної ділянки, кадастровий номер 0520688900:04:003:0427, загальною площею 0, 1208 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] . В травні 2021 року [PERSON] стало відомо, що власником даної земельної ділянки стала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.04.2021, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 312. Однак [PERSON] такого договору не підписував, так як взагалі не мав наміру продавати земельну ділянку. Підтвердженням даного факту є висновок за результатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 120021020000000255 від 23.09.2021 № 6106/6107/6249/21-21. Враховуючи відсутність волевиявлення позивача на укладання спірного договору купівлі-продажу, позивач вважає даний договір недійсним. В подальшому відповідач [PERSON] продала дану земельну ділянку відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.04.2021, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Надольською Т.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 545. З огляду на викладене, позивач вважає, що наявні усі підстави для витребування вищевказаної земельної ділянки з чужого незаконного володіння на її користь. Крім того, 05.08.2021 між відповідачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сорочинською І.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 466. Предметом іпотеки за даним договором стала вказана спірна земельна ділянка. Водночас, власником спірної земельної ділянки на момент смерті був [PERSON] , з володіння якого це майно вибуло не з його волі, оскільки відповідач [PERSON] заволоділа зазначеним майном незаконно, без відповідної правової підстави, тобто вона не була законним власником вказаної земельної ділянки і, відповідно, не мала права передавати дане майно в іпотеку. Відтак, укладений між відповідачами договір іпотеки, предметом якого є належне позивачу на праві власності нерухоме майно, суперечить вимогам чинного законодавства щодо застави та іпотеки майна, що в силу ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним, оскільки його наявність в порушення вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України протиправно обмежує позивача, як власника спірного майна, у здійсненні права власності. За вказаних обставин, позивач просить суд визнати недійсними: договір купівлі-продажу земельної ділянки від 06.04.2021, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 313, укладений між [PERSON] та [PERSON] , та договір іпотеки від 05.08.2021, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сорочинською І.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 466, укладений між [PERSON] та [PERSON] , а також просить витребувати у [PERSON] спірну земельну ділянку з чужого незаконного володіння на її користь (а.с. 2 - 6). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 01.03.2023 за наслідками усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 49). Представник відповідача [PERSON] , адвокат Чернілевська Р.В., на підставі ст. 178 ЦПК України, надала суду відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву, відповідач [PERSON] із позовними вимогами категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими, такими, що суперечать законодавству та не підлягають задоволенню. Задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.04.2021 та витребування земельної ділянки матиме наслідком покладення на [PERSON] , як на добросовісного набувача, індивідуального й надмірного тягаря. Добросовісна особа, яка придбала нерухоме майно у власність, або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Так, перш ніж придбати спірну земельну ділянку, відповідач [PERSON] за власною ініціативою ознайомилась із відомостями, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно земельної ділянки, крім того, нотаріусом при посвідченні договору перевірено належність земельної ділянки продавцю [PERSON] . Таким чином, відповідач [PERSON] , купуючи спірну ділянку покладалась також і на висновок уповноваженої посадової особи - державного реєстратора, приватного нотаріуса Надольської T.П., а тому, як добросовісний набувач, не може нести відповідальність за допущені іншими особами порушення та просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 90 - 93). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 13.09.2023 за клопотанням позивача витребувано в приватного нотаріуса копію спадкової справи № 11/2023, заведеної щодо померлого [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 125). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 04.10.2023 було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 173). Представник позивача, адвокат Огородник В.В., в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , як його дочка, яка спадщину прийняла та оформила спадкові права. [PERSON] за життя належала на праві власності спірна земельна ділянка, але вона була продана без його волі шляхом підроблення документів, про що він звернувся до правоохоронних органів та було відкрито кримінальне провадження. В межах кримінального провадження була проведена експертиза, яка доводить, що [PERSON] не підписував договір, на підставі якого земельна ділянка вибула з його володіння. Тому позивач має право на витребування земельної ділянки у кінцевого набувача. Та оскільки земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, договір іпотеки також підлягає визнанню недійсним, оскільки воно не може належати іпотекодавцю. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Чернілевська Р.В., в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову згідно поданого до суду відзиву. Також пояснила, що позовні вимоги не можуть бути задоволеними, оскільки [PERSON] є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, на час придбання земельної ділянки про обставини вибуття її з володіння первісного власника їй нічого не було відомо, а тому задоволення позову становитиме надмірний тягар для неї. Крім цього, вважає, що позивачем залучено неповний склад відповідачів за заявленими позовними вимогами, оскільки земельна придбавалася за згодою чоловіка відповідача [PERSON] , а тому вона належить їм на праві спільної сумісної власності, що на думку представника відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Пономаренко Д.Ю., в судове засідання повторно не з`явились, будучи належним чином та завчасно повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких інших заяв по суті не подавали. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, згідно положень п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений судом строк до суду не подано. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим здійснення судового розгляду за відсутності відповідача [PERSON] та її представника, та відповідача [PERSON] . Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Вінниця (а.с. 12). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] був батьком [PERSON] (а.с. 13). Згідно копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.01.2023, приватним нотаріусом Терещенко В.В. заведено спадкову справу № 11/2023 до майна спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , та зареєстровано в реєстрі за № 70192279 (а.с. 14). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , індексний номер 12832884 від 14.11.2013, та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 12832901 від 14.11.2013, [PERSON] був власником земельної ділянки, кадастровий номер 0520688900:04:003:0427, площею 0, 1208 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15, 16 ). Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 06.04.2021 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Білозарецькою О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 312, 06.04.2021 [PERSON] («Продавець») та [PERSON] («Покупець») уклали договір, за яким Продавець передає у власність Покупцю, а Покупець приймає у власність земельну ділянку площею 0, 1208 га, кадастровий номер 0520688900:04:003:0427, в межах згідно з планом, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17 - 18). Згідно копії висновку експертів Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 6106/6107/6249/21-21 від 23.09.2021 за результатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 12021020000000255, щодо земельної ділянки, кадастровий номер 0520688900:04:003:0427: підпис у договорі купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 0520688900:04:003:0427 від 06.04.2021 в графі «Продавець» біля рукописного напису « [PERSON] , - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів; Підпис у договорі купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 0520688900:04:003:0427 від 06.04.2021 на фірмовому бланку № [NUMBER] в графі «Продавець» біля рукописного напису « [PERSON] », - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів; підпис у договорі купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 0520688900:04:003:0427 від 06.04.2021 в графі «Продавець» біля рукописного напису « [PERSON] », - виконаний не [PERSON] , а іншою особою; підпис у договорі купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 0520688900:04:003:0427 від 06.04.2021 на фірмовому бланку № [NUMBER] в графі «Продавець» біля рукописного напису « [PERSON] », - виконаний не [PERSON] , а іншою особою; рукописний напис « [PERSON] » у договорі купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 0520688900:04:003:0427 від 06.04.2021 на фірмовому бланку № [NUMBER] , - виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 19 - 25). Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 14.04.2021 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т.П., зареєстрованого в реєстрі за № 545, [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) уклали цей договір, за яким Продавець передає у власність (продає), а Покупець приймає у власність (купує) земельну ділянку, площею 0, 1208 га, кадастровий номер 0520688900:04:003:0427, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка належить Продавцеві на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою О.Ю. 06.04.2021 (а.с. 26 - 27). Згідно копії договору іпотеки від 05.08.2021, [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) уклали цей договір, за яким цей договір забезпечує шляхом передачі в іпотеку нерухомого майна на умовах, визначених цих договором: виконання зобов`язань Іпотекодавця [PERSON] та вимог Іпотекодержателя за договором позики, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сорочинською І.Г. 05.08.2021 за реєстром за № 463. Предметом іпотеки є земельна ділянка за кадастровим номером 0520688900:04:003:0427, площею 0, 1208 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Надольською Т.П. 14.04.2021 за реєстром № 545 (а.с. 28 - 30). Відповідно до копії договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сорочинською І.Г. 05.08.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 463, [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) уклали цей договір, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] строком до 05.08.2025 грошові кошти у розмірі 1 076 376 грн, що еквівалентно 40 000 доларів США. Таку ж саме суму грошових коштів Позичальник [PERSON] зобов`язується повернути Позикодавцеві [PERSON] до 05.08.2025 (а.с. 31). Згідно копії матеріалів спадкової справи № 11/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO]., заведеної приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася дочка померлого, позивач [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, в тому числі на 3/4 часток в праві власності на квартиру за [ADDRESS] . Інші спадкоємці, які претендують на спадщину, відсутні (а.с. 135 - 169). Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 330 ЦК України визначено, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і який на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного лише в передбачених законом випадках, а саме відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України. Системний аналіз приписів статті 330 та статті 388 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок про те, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, то добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу спірне майно не може бути витребуване у нього. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Щодо права позивача на захист її прав на спірне майно суд зазначає наступне. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі N 6-164цс12 вказано, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Таким чином, оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника. До подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 20 квітня 2021 року у справі N 727/967/16-ц (провадження N 61-14293св19), від 22 червня 2022 року у справі N 335/8468/18 (провадження N 61-8286св21), від 14 червня 2023 року у справі N 715/2438/21 (провадження N 61-748св23), від 14 червня 2023 року у справі N 757/23492/13-ц (провадження N 61-11014св20), від 19 червня 2023 року у справі N 521/4328/16 (провадження N 61-4268св23) та інших. Позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька шляхом подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, інші спадкоємці, які претендують на спадщину, відсутні, отже, позивач набула право захищати свої права на спадкове майно, в тому числі шляхом витребування цього майна із чужого незаконного володіння на підставі статті 388 ЦК України. Оцінюючи доводи позивача про вибуття земельної ділянки за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 06.04.2021 з володіння її батька, який помер [INFO] , без його волі суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України). Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями ст. 215 ЦК України визначено, шо підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. У постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц зроблено висновок, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його. Так, суд вважає доведеним, що оспорюваний договір купівлі-продажу не відповідав волевиявленню [PERSON] на відчуження земельної ділянки, оскільки [PERSON] , який вказаний у договорі як «Продавець», не підписував вказаного договору купівлі-продажу,що підтверджується висновком експертів Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 6106/6107/6249/21-21 від 23.09.2021 за результатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 12021020000000255, який відповідачами не оспорюється та жодних належних та допустимих доказів на його спростування відповідачами не надано. Клопотань про проведення почеркознавчої експертизи в межах даної справи відповідачами не заявлялось. Таким чином, спірна земельна ділянка вибула з володіння власника [PERSON] не з його волі іншим шляхом. Не підписання ж правочину однією із його сторін, свідчить про недотримання як письмової форми договору, так і, відповідно, вимог закону щодо нотаріального посвідчення правочину, укладеного саме між указаними в ньому сторонами, наслідком чого є нікчемність такого правочину, а тому підстав для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу немає, оскільки зазначена позовна вимога є неналежним способом захисту прав та інтересів позивача та не є ефективним, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц, так як такий договір є нікчемним в силу закону та визнанню недійсним в судовому порядку не підлягає. А тому захист прав позивача в частині правовідносин, за яких належна [PERSON] (спадкодавцеві) на праві власності земельна ділянка вибула з його володіння поза його волею, можливий з використанням правового механізму, передбаченого статтею 388 ЦК України, а саме шляхом витребування майна особою, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, з чужого незаконного володіння в останнього набувача [PERSON] , добросовісність набуття земельної ділянки якою не спростована, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України. Так, у Постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 183/8294/19 зазначено, що власник з дотриманням вимог статей 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Викладене також узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 листопада 2021 року у справі N 359/3373/16-ц, згідно з яким вимога про витребування земельної ділянки з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності. При цьому суд спростовує доводи представника відповідача [PERSON] щодо неналежного кола відповідачів з підстав незалучення до участі у справі іншого подружжя, чоловіка відповідачки, оскільки на придбане під час шлюбу спірне майно розповсюджується режим спільної сумісної власності, з огляду на наступне. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року у справі № 756/10461/21, суд зазначив, що згода іншого з подружжя має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору. Відсутність згоди іншого з подружжя може мати наслідком, зокрема, визнання договору недійсним у разі недобросовісності контрагента іншого з подружжя. Суб`єкт, який надає згоду на укладення договору іншим з подружжя, не стає стороною договору. Саме тому в разі пред`явлення вимоги про визнання недійсним договору належним відповідачем є сторона договору (інший з подружжя). Оскільки сторонами договору, на підставі якого [PERSON] придбала спірне майно, були лише [PERSON] та [PERSON] а чоловік відповідачки [PERSON] надавав лише згоду на укладення договору купівлі-продажу, проте не був його стороною, в силу нікчемності такого договору покупець не набув всіх правомочностей власника, а є володільцем такого майна в силу здійснення державної реєстрації відповідного права, отже, інший з подружжя, за яким така державна реєстрація не проведена, не може вважатися належним відповідачем за заявленими позовними вимогами щодо витребування майна з чужого незаконного володіння. В частині заявлених позивачем позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки від 05.08.2021, суд зазначає наступне. Договір іпотеки від 05.08.2021 був укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором позики після придбання нею земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2021. Проте, як встановлено судом, спірна земельна ділянка вибула з власності [PERSON] поза його волею та [PERSON] заволоділа нею на підставі нікчемного правочину, що є підставою для витребування спірного майна у останнього володільця, відповідача [PERSON] . Водночас, відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 756/15538/15-ц, оскільки Законом України "Про іпотеку", який є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, не передбачено таких підстав для припинення іпотеки, як витребування майна від добросовісного набувача або відсутність згоди власника на передачу нерухомого майна в іпотеку, тому такі підстави не припиняють основне зобов`язання та не є самостійною підставою для припинення іпотеки. За викладених обставин, враховуючи доведеність відсутності волевиявлення [PERSON] на відчуження належної йому на праві власності спірної земельної ділянки, задоволення позовних вимог про витребування з незаконного володіння відповідача [PERSON] на користь позивача спірної земельної ділянки, беручи до уваги, що витребування майна від добросовісного набувача або відсутність згоди власника на передачу нерухомого майна в іпотеку не є самостійною підставою для припинення іпотеки, суд дійшов висновку, що обтяження спірного майна іпотекою порушує права власності позивача на нерухоме майно. З огляду на що, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним договору іпотеки від 05.08.2021, укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON] , на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України. Так як він суперечить ЦК України та Закону України "Про іпотеку", оскільки предметом іпотеки, згідно ст. 5 Закону України "Про іпотеку", може бути лише нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності, а судом встановлено належність такого майна позивачу, враховуючи, що воно вибуло із володіння власника [PERSON] поза його волею, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши порушення права власності позивача [PERSON] як спадкоємця прав та обов`язків [PERSON] , в тому числі права власності на спірну земельну ділянку внаслідок укладення щодо неї договору купівлі-продажу без відома та волевиявлення батька позивача, як власника майна, на таке відчуження, внаслідок чого набувачем за нікчемним договором [PERSON] земельна ділянка в подальшому була відчужена третій особі, відповідачу [PERSON] , з яким у позивача [PERSON] та спадкодавця [PERSON] були відсутні будь-які договірні відносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом витребування земельної ділянки на користь позивача та визнання недійсним договору іпотеки. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, крім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. В судовому засіданні представники сторін заявили усне клопотання про надання доказів понесених судових витрат на правову допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. Тому суд не вирішує даним рішенням розподіл судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, між сторонами. Крім цього, позивачем було понесено витрати зі сплати судового збору в сумі 3 247, 20 грн (по 1 073, 60 грн за дві вимоги немайнового характеру та 1 100 грн за вимогу майнового характеру про витребування майна у відповідача [PERSON] на користь позивача). Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру заявлених до неї та задоволених позовних вимог в частині витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме в розмірі 1 100грн, а також половина вартості судового збору за немайнову вимогу про визнання договору іпотеки недійсним, сума зі сплати судового збору за яку підлягає стягненню з двох відповідачів, як сторін оспорюваного договору іпотеки [PERSON] та [PERSON] , в розмірі 536, 80 грн, що разом становить 1 636, 80 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру заявлених до нього та задоволених позовних вимог, а саме половина вартості судового збору за немайнову вимогу про визнання договору іпотеки недійсним в розмірі 536, 80 грн. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial