Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача відзив на позов не подав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 січня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судове засідання подали заяви про розгляд справи без їх участі, вказавши, що позов підтримують та просять задовольнити. Представник Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений завчасно та належним чином, заяв чи клопотань до суду не подав, причин неявки суду не повідомив. Представник Другої чернігівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений завчасно та належним чином. На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.06.2023 (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на 3/25 частини у домоволодінні по [ADDRESS] . Рішенням Деснянського райнарсуду м. Чернігова від 19.05.1989 у справі № 2-408/89, у відповідності до ухвали Деснянського райнарсуду м. Чернігова від 21.10.1988 у справі № 2-1079/88, визначено ідеальні частки у домоволодінні по [ADDRESS] , зокрема, за [PERSON] було визнано право власності на 3/25 частини (а.с. 13, 14). Рішенням Деснянського райнарсуду м. Чернігова від 09.09.1991 у справі № 2-902, [PERSON] було виділено 1/8 частину майна колгоспного двору, розташованого в [ADDRESS] у вигляді грошової компенсації в сумі 1508 руб. 25 коп. (а.с. 15). Як зазначено у позовній заяві, батько позивача - [PERSON] на день смерті був зареєстрований у м. Чернігові, проте, проживав окремо від дочки за іншою адресою. З матір`ю позивачки він був розлучений та жодних стосунків не підтримував. За домовленістю мати позивача - [PERSON] сплатила [PERSON] вартість його частини у домоволодінні по [ADDRESS] в розмірі 1500 руб., про що було складено розписку (втрачена разом зі всіма документами під час збройної агресії російської федерації), проте, вказану частину у домоволодінні [PERSON] на себе не переоформила та продовжувала проживати у вказаному житловому будинку. Про смерть батька [PERSON] дізналася випадково, поновлюючи втрачені під час військової агресії російської федерації документи. Після його смерті ні мати позивача, ні інші спадкоємці за законом не зверталися до нотаріуса за прийняттям спадщини, оскільки вважали, що його частина у спірному домоволодінні належить [PERSON] . Про те, що 3/25 частини домоволодіння зареєстровані за покійним батьком, позивач дізналася в бюро технічної інвентаризації під час поновлення втрачених документів. Після смерті батька у 2003 році [PERSON] продовжувала жити у будинку [ADDRESS] , з дня відкриття спадщини опікувалася будинком, в тому числі і частиною домоволодіння, яка належала батьку, підтримувала весь будинок у стані, придатному для проживання. Відповідно до копії інформаційної довідки ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» № 3522 від 12.09.22, іншим власником домоволодіння за адресою [ADDRESS] є [PERSON] : 11/75 частин на підставі договору дарування від 17.12.1991 № 1-3360, 11/75 частин на підставі мирової угоди від 27.10.1988, затвердженої рішенням Деснянського районного народного суду м. Чернігова від 19.05.1989 та 11/75 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину (за заповітом) від 15.07.2004 № 3-2080 (а.с. 11, 16, 17). Вказані обставити також підтверджуються копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 323681694 від 22.02.2023 (а.с. 18). Як вбачається з копії відповіді Другої чернігівської державної нотаріальної контори № 1358/01-16 від 14.06.2023, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України (а.с. 12). Згідно з положеннями частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки правовідносини щодо спадкування виникли на момент смерті батька позивача, який помер [INFO] , а тому у даній справі підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу УРСР, які діяли на момент відкриття спадщини, тобто в редакції від 30 жовтня 1999 року. Так, відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР діти є спадкоємцями першої черги. Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.05.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Враховуючи викладене, а також те, що встановлення даного факту необхідно позивачу для оформлення спадщини після смерті батька та неможливість встановлення даного факту в іншому поряду, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved