Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. 11 січня 2024 року до суду надійшла вказана позовна заява [PERSON] , яка обґрунтована тим, що 04 жовтня 2009 року між нею [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб і вона після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , [INFO] від шлюбу у них народився син [PERSON] , однак одруження виявилось невдалим, тому 25 листопада 2020 року рішенням суду їх шлюб було розірвано. 03 лютого 2022 року позивач зареєструвала новий шлюб і змінила прізвище на [PERSON] , в цьому шлюбі у 2022 році і у 2023 році народила двох дітей. Позивач на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, її чоловік працює і забезпечує їх сім`ю. Однак, відповідач [PERSON] не забезпечує свого сина матеріально, не надає їй будь-якої допомоги у вихованні дитини, він є працездатною особою, тому відповідно до норм сімейного законодавства зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Важкий матеріальний стан змушує позивача звернутися до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх спільного сина в розмірі однієї чверті усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позовної заяви до суду до повноліття дитини. ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 2. 11 січня 2024 року до суду надійшла позовна заява. 3. 17 січня 2024 року до суду надійшли відомості про місце реєстрації відповідача. 4. 17 січня 2024 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. 5. Судове засідання призначено на 05 лютого 2024 року. ІІІ. ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 6. 05 лютого 2024 року у судовому засіданні позивач [PERSON] і її представник - адвокат Бригида В.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити і зазначили, що саме батько дитини, а не інші родичі, має надавати матеріальну допомогу матері спільної дитини на утримання їх дитини, однак розмір тієї допомоги, яку надає відповідач, є недостатнім. Будь-якого спору щодо участі батька у вихованні дитини на даний час немає. 7. 05 лютого 2024 року у судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення з нього вказаного у позовній заяві розміру аліментів визнав повністю, однак не погоджується із формулюванням мотивувальної частини позовної заяви, що він не надає матеріальної допомоги і не приймає участі у вихованні дитини, адже з позивачем після розлучення домовились, що їх спільна дитина періодично буде проживати як з батьком, так і з матір`ю, вказана домовленість ними виконується і він приймає активну участь у житті дитини, утримує свого сина і надає йому матеріальну допомогу. Відзив на позовну заяву відповідач [PERSON] до суду не подавав. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 8. Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. 9. У Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3). Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18). Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 1 і ч. 2 ст. 27). 10. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ч. 1). Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ч. 2). Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього (ч. 1). Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ч. 2). Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3). Як зазначено у ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналіз наведених положень Закону України «Про охорону дитинства» свідчить, що витрати на потреби дитини мають бути однаковими для кожного з батьків. 11. Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1). Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками (ч. 2). Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї (ч. 6). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч. 8). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9). Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10). Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ч. 2). Як зазначено у ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2). Одним із основних прав дитини є право на утримання. За змістом ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як зазначено у ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2). В силу ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За приписами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. 12. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (абз. 1). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (абз. 3). 13. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. 14. Зміст положень ч. 2 ст. 182 СК України, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» свідчить про те, що з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 1598,00 грн. (3196,00 * 50%), а у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів - мінімальний рекомендований розмір аліментів становить 3196,00 грн. V. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 15. [INFO] народився [PERSON] , його батьками є [PERSON] і [PERSON] . 16. 25 листопада 2020 року рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області (справа №678/175/20, провадження №2-678-312/20) шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 04 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Летичівського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис за №87 від 04 жовтня 2009 року, розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 28 грудня 2020 року. 17. 04 лютого 2022 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . 18. [INFO] народився [PERSON] , [INFO] народився [PERSON] , їх батьками є [PERSON] і [PERSON] . 19. 03 січня 2024 року Летичівська селищна рада видала довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку, осіб згідно якої до складу сім`ї [PERSON] входять: чоловік [PERSON] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . 20. 03 січня 2024 року Летичівська селищна рада видала довідку про те, що на утриманні [PERSON] знаходиться неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . 21. 02 лютого 2024 року у письмових заявах [PERSON] і [PERSON] , 03 лютого 2024 року - [PERSON] , 04 лютого 2024 року - [PERSON] зазначили, що дитина [PERSON] проживає із батьком [PERSON] з яким проводить багато часу, дитина доглянута, вихована, акуратна, усміхнена, привітна, у магазині батько дитини з бабусею роблять для дитини покупки. VІ. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 22. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Дані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти. Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. 23. Так, з 04 жовтня 2009 року по 28 грудня 2020 року (день набрання законної сили рішенням суду від 25 листопада 2020 року) позивач і відповідач перебували у шлюбі в якому у них [INFO] народився син [PERSON] . Згідно довідки селищної ради дитина проживає з матір`ю і перебуває на її утриманні. Однак, у судовому засіданні як позивач, так і відповідач підтвердили, що дитина періодично проживає як з матір`ю, так і з батьком, у них відсутній між собою спір щодо участі батька у вихованні дитини і вказане питання не є предметом даного судового розгляду. Позивач не заперечує ту обставину, що коли дитина проживає з батьком, то перебуває на його утриманні, однак більшу частину часу в рік дитина все ж проживає з нею. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що надати суду документально докази того, що він дійсно надає позивачу матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини не може. Відповідач визнає, що аліменти він, як батько, повинен дійсно сплачувати позивачу, як матері їх спільної дитини і не заперечує проти того розміру аліментів, які визначила позивач. 24. Встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що відповідач працездатного віку, у матеріалах справи відсутні докази про те, що він не спроможний сплачувати аліменти в силу певних обставин (стан здоров`я, догляд за непрацездатним членом сім`ї, наявність на утриманні інших дітей, тощо), позовні вимоги про стягнення аліментів визнав, тому суд приходить до висновку, що він буде спроможний сплачувати аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 25. Такий розмір аліментів є справедливим, виваженим і розумним, відповідатиме інтересам та потребам неповнолітньої дитини, буде необхідним та достатнім для належного її виховання та утримання, забезпечення її належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. 26. При вирішенні справи суд враховує рівність батьківських обов`язків, дотримання справедливого балансу між захистом прав дитини, правами відповідача і позивача. VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 27. Встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, дають суду підстави для висновку, що позовна заява є обґрунтованою, тому підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довела правомірність своїх вимог. 28. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). VІІІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 29. У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, тому враховуючи вимоги ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. ІХ. ЩОДО НЕГАЙНОГО ВИКОНАННЯ РІШЕННЯ СУДУ 30. На підставі ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду у даній справі у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved