Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

що [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеною заявою. Заяву обґрунтовує тим, що 26.10.2021 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області розірвано шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 19.10.2011 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис 450. Тривалий час [PERSON] вчиняє психологічне та фізичне насильство проти неї та її дитини, а саме: вчиняє погрози фізичної розправи, знищення особистих речей, принижує, ображає в нецензурній формі та заподіює тілесні ушкодження. Все це відбувається в присутності дитини, у зв`язку з чим вона змушена звертатись за допомогою до психолога. Під час зустрічі з батьком дитина страждає, а тому таке спілкування перешкоджає її нормальному розвитку та породжує у неї ряд хвороб. [PERSON] постійно телефонує до неї, провокує конфлікти та погрожує фізичною розправою. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.08.2023 у справі № 345/3784/23 видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , встановлено заходи тимчасового обмеження прав та покладено на нього обов`язки строком на 4 місяці. Дії [PERSON] (приниження, переслідування, постійні образи, залякування, побої) викликають побоювання за свою безпеку, від чого вона не може себе особисто захистити, тому вважає, що до [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис, щоб забезпечив дієвий та ефективний спосіб захисту від недопущення повторних випадків, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: заборони перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалими особами [PERSON] та малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , за адресою в [ADDRESS] ; обмежити спілкування з постраждалою дитиною [PERSON] ; заборони наближатися ближче 100 метрів до місця проживання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу; заборонити вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) [PERSON] і [PERSON] . Заявниця в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги заяви про видачу обмежувального припису підтримує. Представник [PERSON] адвокат Коваленко О.В. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заяву про видачу обмежувального припису підтримує. Представник заінтересованої особи Калуського міського центру соціальних служб Калуської міської ради Ящишин В.Л. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заяву про видачу обмежувального припису підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заяву про видачу обмежувального припису просить відхилити, у зв`язку з відсутністю фактів протиправної поведінки у його діях. Представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат Михайлюк Н.М. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заяву про видачу обмежувального припису просить відхилити, у зв`язку з відсутністю фактів протиправної поведінки у діях батька дитини. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3504 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Наведені висновки сформульовано у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19 (провадження № 61-15016св19). Статтею 3506 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження заявлених вимог заявниця надала Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини і Акт від 08.01.2024 обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. З Акта проведення оцінки рівня безпеки дитини вбачається, що догляд за дитиною - [PERSON] , [INFO] , здійснюють батьки: [PERSON] , [PERSON] . Відсутні фізичні та поведінкові ознаки, що можуть свідчити про жорстоке поводження з дитиною. Батьки здійснюють належний догляд за донькою [PERSON] . Дитину батьки не залишають без догляду. Малолітня [PERSON] забезпечена усім необхідним для нормального розвитку, як з боку батька, так з боку матері. З Акта від 08.01.2024 обстеження матеріально-побутових умов, складеного у зв`язку з листом Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 28.12.2023, слідує, що з [PERSON] проведено бесіду щодо не перешкоджання спілкуванню [PERSON] з батьком. Таким чином, зі змісту цих документів судом не встановлено, що його дії слід кваліфікувати як домашнє насильство у формі психологічного насильства, що небезпідставно викликає у заявника побоювання за свою безпеку та безпеку своїх рідних і завдає шкоди психічному здоров`ю, в першу чергу, малолітньої дочки сторін. Крім того, постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.02.2024 визнано [PERSON] винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Цією постановою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення дій психологічного характеру у відношенні колишнього чоловіка [PERSON] . За ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суд вважає безпідставним посилання заявниці на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.08.2023 у справі № 345/3784/23 і не бере його до уваги, оскільки встановлений у цьому рішенні строк дії заходів тимчасового обмеження щодо [PERSON] сплив. При цьому, зазначене судове рішення ухвалено за інших обставин та на підставі інших доказів, ніж у цій справі. Суд не бере до уваги відеозаписи, подані на CD-R диску заінтересованою особою [PERSON] , так як вони не відповідають вимогам належності (ч. 1 ст. 77 ЦПК України) і достовірності (стаття 79 ЦПК України) доказів. На відеозаписах не можна ідентифікувати хто і за яких обставин здійснював відеофіксацію, як і того, кого знято на відео. Оскільки [PERSON] не надала доказів на підтвердження вчинення [PERSON] постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні названого вище Закону, а судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно [PERSON] та їхньої спільної дитини після ухвалення рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.08.2023 у справі № 345/3784/23, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису. На підставі ст.ст. 1, 3, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: dismissed