Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 28 квітня 2000 року [PERSON] продала [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] , яке розташоване на земельній ділянці площею 0,0548 га, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 28.04.2000 року. Цей правочин було укладено між сторонами: [PERSON] та [PERSON] у присутності свідків, що підтверджується копією договору купівлі продажу. [PERSON] мешкала у [ADDRESS] , тому продала домоволодіння так як за станом здоров`я не могла жити у приватному будинку одна. [INFO] [PERSON] померла. У січні 2001 року [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу з позовом про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] дійсним та визнання права власності на домоволодіння. Рішенням Дзержинського районного суду Кривого Рогу від 30.01.2001 року позов [PERSON] було задоволено, правочин визнано дійсним, а за [PERSON] визнано право власності на домоволодіння [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 28.04.2000 року. За життя [PERSON] отримала Державний акт про право приватної власності на землю за адресою [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів № 385 від 09.09.1998 року, згідно якого, земельна ділянка, площею 0,0548 га була передана у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. 20 грудня 2019 року [PERSON] , будучи власником вказаного вище домоволодіння, склала заповіт, в якому все своє майно заповідала [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла. В установлений законом строк позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що не надано документ, який посвідчує право власності на земельну ділянку за померлою [PERSON] , щодо якої подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. Позивачу не відомо, з якої причини [PERSON] не оформила на своє ім`я право власності на землю, хоча повинна була це зробити при переході права власності на домоволодіння, яке розташоване на спірній земельній ділянці за адресою [ADDRESS] . На даний час Державний акт на право приватної власності на землю зареєстровано за померлою [PERSON] . Тобто форма власності земельної ділянки - приватна, дата державної реєстрації земельної ділянки - 19.01.1999 рік. У зв`язку з тим, що нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на землю після смерті [PERSON] , так як відсутні документи про право власності на землю на її ім`я, позивач змушена звертатись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без особистої участі представника, за наявними в матеріалах справи документами. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що 28 квітня 2000 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] продала [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] , яке розташоване на земельній ділянці площею 0,0548 га, що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.04.2000 року за участі двох свідків (а.с. 14). [PERSON] померла [INFO] . У зв`язку з тим, що нотаріально договір купівлі продажу від 28.04.2000 року за житті [PERSON] не було посвідчено [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу з позовом про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] дійсним та визнання права власності на домоволодіння. Рішенням Дзержинського районного суду Кривого Рогу від 30.01.2001 року позов [PERSON] було задоволено, правочин визнано дійсним, а за [PERSON] визнано право власності на домоволодіння [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 28.04.2000 року (а.с.16). 20 грудня 2019 року [PERSON] склала заповіт, в якому все своє майно заповідала [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 13). [PERSON] після смерті [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області для прийняття спадщини за заповітом та видачу свідоцтва. Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Черник О.П. 07.07.2023 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Постановою Приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Черник О.П. від 07.07.2023 року [PERSON] відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про права на спадщину за заповітом на майно [PERSON] , щодо земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку за померлою [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Згідно ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, земельна ділянка площею 0.0548 га за адресою [ADDRESS] передано у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с.9). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка площею 0.0548 га за адресою [ADDRESS] , є приватною власністю [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним судом України у постанові №6-2цс15 від 11.02.2015, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд доходить до переконання, що позивачу належить земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок у відповідності зі ст. 377 ЦК України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на нормах чинного законодавства і доведені письмовими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved