Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

10 серпня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович,приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що нещодавно йому стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком Андрієм Сергійовичем було відкрите виконавче провадження № 67313115 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] в загальному розмірі 19 000,00 грн., яке відкрите на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича від 01 жовтня 2021 року за реєстровим № 7683 та виконавче провадження № 68474768 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] в загальному розмірі 49 218,00 грн., яке відкрите на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича від 14 січня 2022 року за реєстровим № 5024, які постановою приватного виконавця від 04.08.2023 року були об`єднані у зведене виконавче провадження № 68474768. Позивач посилається на те, що нотаріуси не мали права вчиняти виконавчі написи щодо стягнення з нього заборгованості за кредитними договорами, оскільки однією умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором та підтверджують безспірність вимоги. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. Проте, до позивача відповідачі не зверталися з вимогами сплатити вказану у виконавчих написах заборгованість та не надавали жодного розрахунку, з яким би він погодився. Нотаріусу відповідачами не було надано всіх необхідних первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували безспірність заборгованості. Вказує на те, що він не отримував документи щодо відступлення права вимоги до відповідача ТОВ «ФК «Ріальто». Також посилався на те, що приватні нотаріуси під час вчинення спірних виконавчих написів керувалися п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 № 1172, норма якого на час їх вчинення є нечинною. За наведених вище обставин, [PERSON] вважає, що виконавчі написи нотаріусів не підлягають виконанню, оскільки відповідачами ТОВ «ФК «Ріальто» та ТОВ «Бізнес позика» не доведено безспірності заборгованості, а тому виконавчі написи нотаріусів вчинені з істотними порушеннями вимог ст. 88 Закону України "Про нотаріат". У зв`язку з наведеним,у позовній заяві [PERSON] просив суд: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 01 жовтня 2021 року, реєстровий номер 7683, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованості в загальному розмірі 19 000,00 грн.; - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 14 січня 2022 року, реєстровий номер 5024, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованості в загальному розмірі 49 218,00 грн., а також вирішити питання щодо судових витрат. Одночасно з позовною заявою позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив зупинити стягнення у виконавчому провадженні № 68474768, що здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком Андрієм Сергійовичем на підставі виконавчого напису № 7683 від 01 жовтня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем та виконавчого напису № 5024 від 14 січня 2022 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем. Ухвалою суду від 14 серпня 2023року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою суду від 14 серпня 2023 року зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 68474768, що здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком Андрієм Сергійовичем на підставі виконавчого напису № 7683 від 01 жовтня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем та виконавчого напису № 5024 від 14 січня 2022 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем. Ухвалою суду від 14 серпня 2023року зобов`язано приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича та [PERSON] на дати на адресу суду належним чином завірені копії нотаріальних справ відносно вчинення спірних виконавчих написів. Проте, станом на час ухвалення рішення у справі до суду вищезазначені витребувані документи не надійшли та виконання ухвали суду про витребування доказів приватними нотаріусами Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем та [PERSON] проігноровано. Так, приписами ст.\~84\~ЦПК України визначено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з`явилися, згідно заяви представника позивача, остання просила розглядати справу за ї відсутності, вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто`в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у той же час, звернувся до суду з відзивом, згідно якого вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на правомірність вчинення нотаріусом виконавчого напису відповідно до вимог ст. 88 Закону України "Про нотаріат", та відсутність підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Зокрема, заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу, вважає їх необґрунтованими, неспівмірними, звернувшись до суду з клопотанням про зменшення розміру судових витрат. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не надавав. Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С., кожен окремо,в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи, що розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження, від одного з відповідачів надійшов відзив, суд не вбачає підстав для ухвалення заочного рішення. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами докази, дійшов такого висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). У\~статті 628 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1\~ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 215 ЦК України\~встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 18\~Закону України\~«Про електронні\~довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Відповідно до статті\~4 Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму. Зазначена правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 423/581/16-ц. У відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Також, згідно з положеннями\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з положеннями ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст.\~1049, ч. 1 ст.\~1050 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено: 1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 2.\~ Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець\~має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно до\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до частини 1 статті\~546, статей\~549,\~611 ЦК України\~виконання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення зобов`язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 11 квітня 2021 року між\~\~ [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» укладено Договір № 210411-38184-1, шляхом використання електронного підпису, на умовах строковості, зворотності, платності. Загальна сума позики 5 000,00 грн. терміном на 30 днів, тобто до 11 травня 2021 року(п. 1.1, п. 1.3 Договору). Згідно з п. 1.2 Договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом 2,2% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 803,00%) користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього Договору. Сукупна вартість кредиту зазначена в Графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.5 Договору). Відповідно до пп. 3.3 Договору, у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3 Договору (з урахуванням пролонгації строку дії Договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 4,0% від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1 460,00%) кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3 цього Договору. Так, згідно з Графіком розрахунків по кредиту, який є невід`ємною частиною Договору вбачається, що сукупна вартість кредиту становить 166,00% (в процентному вираженні) або 8300,00 грн. (у грошовому вираженні) і включає в себе: проценти за користування кредитом 3 300,00 грн. та суму кредиту 5 000,00 грн., дата повернення кредиту 11 травня 2021 року. Сукупна вартість кредиту, зазначена у цьому Графіку, є орієнтовною, яка може змінюватися в залежності від строку користування кредитними коштами. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочинів. Згідно зі\~ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не передбачено договором або законом. Матеріали справи місять Договір відступлення права вимоги та реєстр боржників, за яким право вимоги за Договором № 210411-38184-1 від 11 квітня 2021 року перейшло до відповідача ТОВ «ФК «Ріальто», як до нового кредитора. Проте, докази відправлення та отримання позивачем повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором відсутні, а тому у суду відсутні підстав вважати, що позивач був обізнаний про заміну кредитора. Встановлено, що 01 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київськогоміського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7683. Зі змісту спірного виконавчого напису вбачається, що з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» стягнуто заборгованість за Договором № 210411-38184-1 від 11 квітня 2021року, укладеного з первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», правонаступником усіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17 червня 2021 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто». Строк, за який провадиться стягнення заборгованості: з 11 травня 2021 року по 24 вересня 2021 року. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з Боржника складає 19 000,00 грн., з яких:прострочена заборгованість за сумою кредиту 5 000,00 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 13 300,00 грн., а також 700,00 грн. за вчинення виконавчого напису. Також встановлено, що 09 квітня 2021 року між\~\~ [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» укладено Договір № 090635-КС-002, шляхом використання електронного підпису, на умовах строковості, зворотності, платності. Загальна сума позики 24 000,00 грн. терміном на 16 тижнів, тобто до 30 липня 2021 року. Процентна ставка в день складає 0,77500669 та є фіксованою; комісія за надання кредиту 3 600,00 грн.; орієнована загальна вартість кредиту 42 240,00 грн.; орієнтована реальна річна процентна ставка 373,90448160% (п. 1 Договору). Сукупна вартість кредиту зазначена в Графіку платежів, що є невід`ємною частиною цього Договору (п. 2, п. 3 Договору). Встановлено, що 14 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5024. Зі змісту спірного виконавчого напису вбачається, що з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» стягнуто заборгованість за Договором № 210411-38184-1 від 11 квітня 2021 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика». Строк, за який провадиться стягнення заборгованості: з 23 квітня 2021 року по 13 грудня 2021 року. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з Боржника складає 49 218,00 грн., з яких:прострочена заборгованість за сумою кредиту 24 000,00 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 21 018,00 грн., комісія 3 600,00 грн., а також 600,00 грн. за вчинення виконавчого напису. Дані обставини стали підставою для відкриття приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком Андрієм Сергійовичем виконавчих проваджень № 67313115 та № 68474768, які постановою приватного виконавця від 04.08.2023 року були об`єднані у зведене виконавче провадження № 68474768. Як зазначалося вище, позивач заперечує суму заборгованості за кредитними договорами, посилаючись на обставини викладені в позові. Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.\~\~ При цьому, відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом "Про нотаріат"\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно зі\~статтею 87 Закону України "Про нотаріат"\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат"\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі "Про нотаріат"\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як вбачається зі змісту спірних виконавчих написів нотаріусів, під час їй вчинення приватні нотаріуси керувалися ст.\~87-91\~Закону України\~«Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Вказана редакція у пункті 2 передбачала, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та\~п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014року, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, з моменту її прийняття». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Суд приймає до уваги також положення пункту 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Відповідно до частини п`ятої\~статті 124 Конституції України\~судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Проте, на момент вчинення оспорюваних виконавчих написів р.№ 7683 від 01 жовтня 2021 року та р.№ 5024 від 14 січня 2022 року законодавча підстава для їх вчинення, а саме п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» втратила чинність, а відтак зазначена нотаріальна дія щодо вчинення виконавчих написів є незаконною, адже, відповідно до ч. 1 ст. 58 Основного Закону держави передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Крім того, положення \~статті 50 Закону "Про нотаріат"\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Протягом всього часу розгляду справи, відповідачами не було надано суду в порушення положень ст.\~ст. 76-81 ЦПК України, належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що приватним нотаріусам були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитними договорами. Як і відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчих написах період, при цьому судом враховано термін кредитування та розмір кредиту, який передбачили сторони. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону "Про нотаріат"\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. При цьому, ані відповідачами ТОВ «ФК «Ріальто», ТОВ «Бізнес позика», ані приватними нотаріусами суду не надано жодних доказів, які б свідчили про правову природу спірної суми заборгованості, дату та правову підставу її виникнення, розрахунок боргу тощо. Сама ж безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем оспорюється позивачем та не доведена відповідачем. Відтак, суд вважає, що у нотаріусів були відсутні законні підстави для вчинення виконавчих написів. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував на тому, що приватними нотаріусами при вчиненні виконавчих написів не були враховані положення\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону "Про нотаріат"\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.\~\~ Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. На думку суду, у даному випадку, нотаріуси при вчиненні оспорюваних виконавчих написів не переконалися належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушили норми Закону України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог\~ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Пунктом 1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що розрахунково-касове обслуговування клієнта банком здійснюється на підставі відповідного договору, укладеного між ними. Тобто порядок, періодичність друкування форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видання або відсилання клієнту (п. 5.6 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ 04.07.2018 № 75, далі - Положення № 75). Первинний документ банку - це документ, який містить відомості про операцію, складається на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України (на паперових носіях або в електронній формі) (пп. 14 п. 3 Положення № 75). Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку (п.п. 61, 62 Положення № 75). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Таким чином, звертаючись до приватних нотаріусів з заявами про вчинення виконавчого напису, ТОВ «ФК «Ріальто» та ТОВ «Бізнес позика» не були дотримані вимоги законодавства, зокрема щодо доведеності безспірності заборгованості боржника. Як встановлено матеріалами справи, при вчиненні виконавчого напису нотаріуси не отримували від відповідачів та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та/або здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріусів були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачами, а також суми процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу зазначений у виконавчих написах щодо наявності грошового зобов`язання позивача за кредитом є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог Товариств до позивача. За таких обставин підлягає перевірці питання щодо стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, а сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 року по справі №310/9293/15. Наведене свідчить про надання відповідачами неповної інформації та документів приватним нотаріусам, що має наслідком порушення при вчиненні оскаржуваних виконавчих написів п.2 ч.1ст.49\~Закону України\~«Про нотаріат» та п.1 Глави 13 Порядку № 296/5, згідно з яким на нотаріуса покладається обов`язок відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Між тим суд вважає, що розрахунки заборгованості, подані відповідачами нотаріусам за договорами не можуть бути документами, які би підтверджували безспірність заборгованості, оскільки з ними боржник не мав можливості ознайомитись у встановлений 30-денний строк, оскільки як зазначає позивач, вимогу про усунення порушення та повідомлення про відступлення прав вимоги зокрема за кредитним договором № 210411-38184-1 від 11.04.2021 року він не отримував, а докази їх направлення та отримання боржником в матеріалах справи відсутні. Отже, відповідачами не надано нотаріусам доказів отримання позивачем письмових вимог про усунення порушень за кредитом та повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 210411-38184-1 від 11.04.2021 року, а тому у нотаріусів не було підстав для висновку про погодження (не заперечення) боржником розміру нарахованої відповідачами заборгованості за договорами. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідачами і приватними нотаріусами не спростовано наведені у позові доводи щодо відсутності безспірності заборгованості при вчиненні оскаржуваних виконавчих написів, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2 684,00 грн., який складається з: суми судового збору за подання позову 2 147,20 грн. та 536,80 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а тому зазначена сума повинна бути стягнуті на його користь з відповідачів пропорційно задоволеним вимогам, а саме по 1 342,00 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved