Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Перша синельниківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно (будинок) та спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер - [PERSON] , [INFO] , що проживав та був зареєстрований до смерті за адресою: [ADDRESS] (свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] від 14.03.2022 року, актовий запис №124). Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина на майно, яке належало йому на момент смерті. До складу спадкового майна ввійшов будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав йому на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Синельниківської державної нотаріальної контори Лівінським О.С., зареєстрованого в реєстрі за №282. Спадкоємцями за законом є: мати спадкодавця - [PERSON] , [INFO] ; рідний брат спадкодавця - [PERSON] , [INFO] ; племінник спадкодавця - [PERSON] , [INFO] (як такий що проживав однією сім`єю зі спадкодавцем), інші спадкоємці відсутні. Ще до подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, спадкоємці - Позивач, Відповідач 1 та Відповідач 2 між собою домовилися про доцільність вступу та оформлення спадщини тільки позивачу, так як він доглядав спадкодавця та проживав із ним однією сім`єю. 17.02.2023 року позивач звернувся до Державного нотаріуса із заявою про отримання спадщини за законом та надав документи, які підтверджують факт смерті, документи які підтверджують родинні стосунки із спадкодавцем - [PERSON] . В свою чергу позивачу було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із тим, що Державний нотаріус проаналізувавши подані документи встановив, що заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , позивачем не було подано в шестимісячний строк, а також не надано підтверджуючих документів про факт прийняття спадщини. Позивач фактично проживав разом із своїм дядьком та здійснював догляд до смерті за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка Голови квартального комітету №28 від 27.03.2023 року про проживання осіб за однією адресою з померлим. Факт проживання та ведення спільного побуту позивача та спадкодавця можуть довести Відповідач 1 та Відповідач 2. Позивач просить суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , з 2017 року до часу відкриття спадщини. Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , в порядку спадкування за законом, право власності на будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Представник позивача адвокат Марина А. до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні від 07.12.2023 року позовні вимоги визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник Першої Синельниківська державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася з невідомої суду причини. Допитані у судовому засіданні від 07.12.2023 року свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що добре знають заявника та померлого, а тому їм добре відомо, що позивач проживав постійно зі своїм дядьком [PERSON] , більше п`яти років, доглядав його, допомагав по господарству, стосунки у них були дружні. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, прийнявши визнання позову відповідачами, оскільки це не буде суперечити закону і не порушуватиме прав сторін та свобод чи інтересів інших осіб, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного. Так, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серія [NUMBER] від 11.03.2022 року. Померлий є рідним дядьком позивачу, що підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER] від 23.02.1994 р., свідоцтвом про народження [PERSON] (батька позивача) серія [NUMBER] від 07.09.1978 р., свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER] від 15.10.1992 року. (а.с.5-6). Останнім місцем проживання, місцем смерті спадкодавця та місцем відкриття спадщини відповідно до вимог ст. 1221 ЦК України є: [ADDRESS] . На день його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з належними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності [PERSON] на житловий будинок підтверджується копією договору купівлі-продажу від 14.02.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Синельниківської державної нотаріальної контори Лівінським О.С., зареєстрованого в реєстрі за №282, а також Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.04.2020 року, яким встановлено факт належності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , договору купівлі-продажу від 14 лютого 1990 року, посвідченого 14 лютого 1990 року державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Лівінським О.С., зареєстрованого в реєстрі за №282, жилого будинку жилою площею 37,1 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці розміром 593 кв.м. Згідно довідки голови квартального комітету №28 Синельниківської міської ради від 04.12.2023 року вбачається, що [PERSON] постійно проживав з [PERSON] з 2017 року до моменту його смерті за адресою: [ADDRESS] . Судом було витребувано спадкову справу № 46/2023 з Першої синельниківської державної нотаріальної контори, де зазначається, що [PERSON] 17.02.2023 року звертався до нотаріальної контори, але як результат йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ненаданням заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк та ненадання документів, що підтверджують факт прийняття спадщини. Також, судом було встановлено, що інші спадкоємці після смерті спадкодавця, які б прийняли спадщину відсутні. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Стаття 1216 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Позивач відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 та ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач прийняв спадщину після смерті спадкодавця відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, суд вважає встановленим факт сумісного проживання позивача та спадкодавця на день відкриття спадщини не менше п`яти років однією сім`єю, а тому [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги спадкування і спадщину він прийняв. Дослідивши та оцінивши у сукупності надані докази в процесі розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є мотивованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивач є єдиним спадкоємцем за законом, четвертої черги спадкування, спадщину прийняв, тому суд вважає за можливе визнати за ним і право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок. На підставі викладеного та

Outcome: approved