Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивачів та заперечень відповідача У грудні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Снігурівської міської ради, третя особа - Снігурівська державна нотаріальна контора Миколаївської області про визнання права на завершення приватизації та реєстрації права власноті на земельну ділянку в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка за життя склала заповіт, згідно якого заповіла все належне їй майно, позивачу та його брату [PERSON] , який відмовився від своєї частки у спадщині на користь позивача. До спадкового майна належить, у тому числі, земельна ділянка з кадастровим номером 4825710100:38:031:0018, розміром 0,0628 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З метою отримання спадщини позивач звернувся до Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області. Однак, нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно. 14 квітня 2010 року отримано дозвіл на розроблення технічної документації на вказану земельну ділянку, 29 січня 2022 року ФОП [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, однак [PERSON] не встигла зареєструвати за собою належним чином право власності на земельну ділянку. Позивач зазначає, що він має право на спадкування зазначеної земельної ділянки, оскільки право постійного користування земельною ділянкою може бути успадкованим. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просив визнати за ним право на завершення приватизації та проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4825710100:38:0310018, площею 0,0628 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом, яка за життя була розпочата спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] . Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Інші процесуальні дії у справі Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області своєю ухвалою від 22 грудня 2023 року позовну заяву прийняла до розгляду та відкрила провадження у справі, призначила підготовче судове засідання у порядку загального позовного провадження. Позиції учасників справи Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, судові витрати просив не стягувати з відповідача. Представник Снігурівської міської ради Миколаївської області у судове засідання не з`явився, суду надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позов визнають. Представник Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області у судове засідання не з`явився, суду надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, щодо позовних вимог, при ухваленні рішення поклались на розсуд суду. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі письмових доказів та, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, суд ухвалив слухати справу у підготовчому судовому засіданні. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що мати позивача [PERSON] померла [INFO] , за даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25 листопада 2022 року Новоодеським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №509 /а.с.8/. За життя [PERSON] склала заповіт серії ВТВ №192900 від 10 квітня 2013 року, який зареєстрований в реєстрі за №98, згідно якого остання заповіла усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що вона матиме право за законом і що буде належати їй на момент смерті, у рівних частках своїм синам [PERSON] та [PERSON] /а.с.9-10/. Згідно договору купівлі-продажу жилого будинку серії АЕА №166438 від 18 квітня 2001 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купила цілий жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, який розташований в [ADDRESS] /а.с.11/. Снігурівський районний суд Миколаївської області своїм рішенням від 13 березня 2010 року задовільнив позовну заяву [PERSON] про визнання Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Снігурівською міською радою Миколаївської області 04 лютого 1994 року на ім`я [PERSON] недійсним. Зазначений акт посвідчував право власності на присадибну земельну ділянку за [PERSON] , що в свою чергу перешкоджало [PERSON] вільно розпоряджатися своїм майном /а.с.12/. 29 квітня 2010 року [PERSON] було подано заяву про оформлення та видачу державного акта на право власності на земельну ділянку, а саме щодо закріплення за останньою права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,0560 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Наведене узгоджується із рішенням Снігурівської міської ради Миколаївської області №2 від 14 квітня 2010 року /а.с.13-14/. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій розташований житловий будинок, що є власністю громадянки [PERSON] по [ADDRESS] , була виготовлена 29 січня 2022 року фізичною особою підприємцем [PERSON] на підставі заяви [PERSON] /а.с.24-44/. За даними реєстраційного посвідчення №12 від 14 травня 2001 року, право власності на житловий будинок по [ADDRESS] вцілому зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу /а.с.45/. Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг №471 від 26.12.2023 року, [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , знята з реєстрації місця проживання 22.02.2023 року, як померла [INFO] . Разом з нею на день мерті за вищевказаною адресою ніхто не був зареєстрований. Зі змісту спадкової справи №98/2023 встановлено, що 23 лютого [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом та за законом. [PERSON] відмовився від прийняття своєї долі спадщини за заповітом та передав її своєму братові [PERSON] , що підтверджено даними його заяви від 01.02.2023 року. Інші спадкоємці відсутні. 29 листопада 2023 року завідуючою Снігурівської державної нотаріальної контори Коваль Ю.В. було відмовлено [PERSON] \~\~у прийнятті документів для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розміром 0,0628 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно /а.с.6/. Згідно відповіді з Державного реєстру речових правна нерухоме майно №417089 від 23.01.2024 року, інформація щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4825710100:38:031:0018 відсутня. За даними інформаційної довідки №362902871 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, інформація щодо вказаної земельної ділянки відсутня. Норми права які застосував суд, та мотиви їх застосування Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. В частині другій статті 16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до положень ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з положеннями ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положеннями ст.125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з пунктом «г» ч.1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною 3 ст.1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Положеннями ч.1 ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Пунктом «а» ч.3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.\~\~ У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, який полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Аналогічний правовий висновок викладено у Постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №128/1911/15-ц, від 30.06.2020 у справі №623/633/17, від 25.03.2020 у справі №158/1672/17, від 29.08.2019 у справі №554/1195/17. Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення процедури приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.\~\~ Як вбачається з матеріалів справи, процедура приватизації земельної ділянки була розпочата [PERSON] за життя, проте не була завершена, тому позивач, як спадкоємець за заповітом та законом, вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом та законом після смерті матері, тому він набуває право на спадкування усіх прав та обов`язків, які їй належали, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. Щодо судових витрат Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Позивач просив суд не стягнути з відповідача судові витрати.

Outcome: approved