Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Комуналка» (далі - ТОВ «Керуюча компанія «Комуналка», Товариство) звернулось до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 25 748,10 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно з протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , від 12 грудня 2019 року за №02-2019 позивача обрано управителем багатоквартирного будинку. Позивач з 01 січня 2020 року по 01 січня 2023 року був уповноважений надавати послуги, зокрема з утримання будинку та прибудинкової території. З метою забезпечення житлово-комунальними послугами мешканців будинку позивачем, як управителем, були укладені відповідні договори з постачальником послуг. Позивач забезпечував житлово-комунальними послугами квартири [ADDRESS] у вказаному вище будинку, власником якої на праві власності є відповідач. Однак, відповідач оплати за житлово-комунальні послуги не здійснював, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість за надані послуги у загальному розмірі 25 748,10 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 травня 2023 року для розгляду цивільної справи №760/10064/23 визначено суддю Солом`янського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся судом про розгляд даного провадження шляхом направлення на його адресу рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з доданими до неї документами. Проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку направлена судом поштова кореспонденція була повернута на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. За правилами частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відтак, оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд виходить з такого. Положеннями частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до приписів пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як убачається з наявних матеріалів справи та установлено судом, відповідно до протоколу №02-2019 зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням [ADDRESS] , від 12 грудня 2019 року, обрано управителем будинку ТОВ «Керуюча компанія «Комуналка». Того ж дня між ТОВ «Керуюча компанія «Комуналка» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , в особі [PERSON] , укладено колективний договір №1 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, за умовами якого управитель зобов`язався надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а співвласники зобов`язалися оплачувати управителю послугу з управління за встановленою Договором ціною, а також відшкодувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням будинком, у разі, коли управитель отримав на такі витрати згоду співвласників. За умовами пункту 2.2.3 вказаного Договору, кожен із співвласників зобов`язався оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим договором. Згідно з розділом 5 Договору, ціна послуги з управління становить 9,82 грн з ПДВ на місяць за 1 кв.м. загальної житлової площі житлового приміщення вище першого поверху та на місяць за 1 кв.м. загальної житлової площі житлового приміщення нижче другого поверху у будинку та включає: 1) витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку; 2) винагороду управителю. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником на розрахунковий рахунок управителя не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Послуги за цим договором оплачуються власником у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок управителя. З метою надання житлово-комунальних послуг в будинку за адресою: [ADDRESS] , позивач, як управитель, укладав відповідні договори з постачальниками послуг, а саме: - договір від 28 січня 2020 року №18/ЦОК12/11/1/10888 про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії на підставі заяви-приєднання з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»; - договір від 24 вересня 2020 року №709004/П про надання послуг з вивозу твердих побутових відходів (ТПВ) з ТОВ «ПРОФПЕРЕРОБКА»; - договір від 01 січня 2020 року №19-71-О на виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту ліфтів з ТОВ «СЕРВІСЛІФТ УКРАЇНА»; - договір від 01 лютого 2020 року №0220-4 про надання послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових мереж (сантехнічного, електротехнічного та теплотехнічного обладнання) з ТОВ «ММТ ПЛЮС». Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 27 серпня 2021 року №145. За приписами статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пунктів 2, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Колективний договір про надання комунальних послуг - договір про надання комунальних послуг, який укладається з виконавцем комунальних послуг за рішенням співвласників (на умовах, визначених у рішенні співвласників (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Пункт 5 частини першої вказаної вище статті також визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Споживач (власник або наймач житлового приміщення) та повнолітні члени його сім`ї, що мешкають разом з ним, зобов`язані своєчасно та у повному обсязі вносить оплату за надані житлово-комунальні послуги згідно статтей 66-68 Житлового кодексу України, статті 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року за №572. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Судом встановлено, що відповідач у спірний період фактично користувався наданими позивачем житлово-комунальними послугами. Однак, відповідач свій обов`язок щодо сплати житлово-комунальних послуг у спірний період не виконував належним чином, у зв`язку з чим має заборгованість за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] , яка станом на 05 травня 2023 року складає 25 748,10 грн (за період з червня 2020 року по грудень 2022 року), що підтверджено Актом звірки взаєморозрахунків за період з 01 березня 2019 року по 31 грудня 2022 року та розрахунком заборгованості. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, на яку міститься посилання в касаційній скарзі, зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Аналогічний висновок щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 904/7183/17 та в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16. Згідно вимог статтей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи убачається, що під час розгляду справи відповідачем не було надано належних доказів на спростовування факту надання йому житлово-комунальних послуг ТОВ «Керуюча компанія «Комуналка», або ж надання послуг іншою особою у заявлений період. Також відповідачем не було надано й доказів на спростування наявної заборгованості, а також розрахунку заборгованості за несвоєчасну оплату послуг у іншому розмірі, або ж доказів на погашення такої заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань. Отже, таким чином суд уважає позовні вимоги обґрунтованими, а розрахунки доведеними позивачем, та приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 25 748,10 грн. Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Outcome: approved