Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати кредитний договір № 2022/І-С/000-107486 недійсним, визнати протиправними дії АБ "Укргазбанк" щодо нарахування кредитної несанкціонованої заборгованості та процентів. І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.09.2022 року, шляхом підписання через мобільний додаток, [PERSON] подала ПАТ АБ «Укргазбанк» заяву-договір на відкриття карткового рахунку з нульовим балансом. Позивач зазначає, що кредитний договір між сторонами не укладався, жодних коштів від ПАТ АБ «Укргазбанк» позивач не отримувала. 28.09.2022 року на картковий рахунок позивача було зараховано фізичною особою з карткового рахунку клієнта АТ "Акцент-Банк" три перекази на: 14 920,00 грн., 1500,00 грн., 29920 грн. Таким чином, було здійснено перекази на загальну суму 59 761,40 грн., які були використані позивачем, шляхом переказу/повернння іншим фізичним особам. Позивач стверджує, що вказані кошти отримала від фізичних осіб, а не від відповідачів. З листа від 13.12.2022 року ПАТ АБ «Укргазбанк» позивач дізналась, що банк вважає вказані перекази помилковими, а кошти кредитними згідно кредитного договору № 2022/І-С/000-107486, а тому банк вимагає повернення цих коштів і здійснює нарахування процентів. Позивач зазначає, що сума неправомірного боргу з процентами складає 80 345 грн., однак вважає що нарахування заборгованості та процентів в розмір 48 % річних є незаконними. З відповіді Національного банку України, позивача повідомлено про те, що мав місце інцидент та збій програми. Позивач посилаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів», вказує, що кошти від відповідачів не отримувала, а тому просить визнати недійсним кредитний договір та протиправними дії АБ "Укргазбанк" щодо нарахування кредитної несанкціонованої заборгованості. Відповідач АБ «Украгазбанк», заперечуючи позов, у відзиві зазначив, що 28.09.2022р. р. між [PERSON] та АБ «УКРГАЗБАНК» було укладено договір №2022/І_С/000-107486 шляхом підписання Клієнтом через мобільний додаток Банку Заяви-Договору шляхом накладання електронного цифрового підпису. В п. 2.2 Заяви-договору зазначено, що Банк на підставі Договору надає Клієнту послуги щодо : - відкриття та розрахунково-касове обслуговування поточного рахунку, обслуговування за яким може здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу; - надання кредиту шляхом встановлення ліміту овердрафту відповідно до Програми кредитування, вказаній у розділі 4 Договору. Несанкціонована заборгованість на картковому рахунку позивачки виникла внаслідок списання Банком помилково зарахованих переказів, яким передувало проведення видаткових операцій Клієнтом за рахунок коштів, які їй не належали. 28.09.2022 на картковий рахунок позивачки було зараховано три помилкових перекази, які були повернуті на картку відправника того ж дня - 28.09.2023р. Отже фізична особа, яка перераховувала кошти позивачці, вже 28.09.2023 р. знала, що кошти були повернуті на рахунок. Таким чином, [PERSON] не могла зняти з рахунку власні кошти, оскільки вони їй не були перераховані, тому з рахунку нею були зняті кошти АБ «УКРГАЗБАНК», у зв`язку з чим і виникла заборгованість за несанкціонованим овердрафтом. 20.10.2022р. позивачці було повідомлено телефоном про виникнення заборгованості та про необхідність її погашення, а також, було надіслано повідомлення в мобільному додатку про виникнення заборгованості, її розмір та про необхідність погасити зазначену заборгованість. Відповідач зазначає, що позивачка взагалі не навела підстав позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним. Відповідач стверджує, що протиправних дій з боку банку не вчинялося, підстав для задоволення позовних вимог не має. Відповідач АТ «Акцент-Банк», заперечуючи позовні вимоги, у відзиві зазначив, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки клієнт АТ «А-Банк» здійснював перекази коштів зі своєї картки на картку позивачки, відкриту в АБ «Украгазбанк», але АБ «Укргазбанк» відмовив у зарахуванні даних коштів і тому ці кошти були того ж дня повернуті на картку відправника. Відповідач рекомендував [PERSON] звернутися за інформацією до АБ «Укргазбанк». ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 01.09.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в загальному порядку, призначив справу до підготовчого засідання (а.с. 24-25). Ухвалою судді від 21.09.2023 року задоволено клопотання представника ПАТ АБ «Укргазбанк» Слісаренко Л.Л. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 36-37). 02.10.2023 року на електронну адресу суду надійшов відзив ПАТ АБ «Укргазбанк» на позовну заяву з додатками (а.с. 39-82, 94-164). Ухвалою суду від 02.10.2023 року витребувано від АТ «Акцент-Банк» інформацію щодо переказів 28.09.2022 року на картковий рахунок, належний [PERSON] (а.с. 87-88). 24.10.2023 року на електронну адресу суду від представника ПАТ АБ «Укргазбанк» Слісаренко Л.Л. надійшло клопотання про долучення доказів (а.с. 169-178). Ухвалою суду від 24.10.2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, приєднано до матеріалів справи докази подані стороною відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк». 27.10.2023 року на адресу суду надійшов відзив АТ "Акцент-Банк" на позовну заяву (а.с.190-194). Ухвалою суду від 16.11.2023 року витребувано від АТ «Акцент-Банк» виписку по рахунку клієнта АТ «А-Банк», який здійснював 28.09.2022 року переказ коштів зі своєї картки на картку [PERSON] , за період з 28.09.2022 року по 31.12.2022 року ( а.с. 198-199). 21.11.2023 року на електронну адресу суду надійшла відповідь на ухвалу суду від 16.11.2023 року (а.с. 204-212). 11.12.2023 року представник позивача адвокат Дульдієр О.П, подав клопотання про допит свідка (а.с. 220). Ухвалою суду від 11.12.2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про допит свідка, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» в судовому засіданні заперечила задоволення позовних вимог. Відповідач АТ «Акцент-Банк» в судове засідання не направив свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. ІІІ. Фактичні обставини справи. Встановлено, що 28.09.2022. р. між [PERSON] та АБ «УКРГАЗБАНК» було укладено договір №2022/І_С/000-107486 шляхом підписання позивачем через мобільний додаток Банку Заяви-Договору за допомогою накладання електронного цифрового підпису. Заява-договір з перевіркою підпису додана до матеріалів справи (а.с.101-103, 105-110). Відповідно до п. 2.1 Заяви-договору ця Заява-договір разом з Правилами відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК", Тарифним планом, умовами банківських Продуктів/Пакетів та які розміщені на офіційному сайті Банку за посиланням https://www.ukrgasbank.com та довідкою про відкриття поточного рахунку, є договором комплексного банківського обслуговування, укладеним між АБ "УКРГАЗБАНК", реквізити якого визначені у Правилах, та Клієнтом, реквізити якого зазначені у цій Заяві-договорі . В п. 3.1 Заяви-Договору передбачено, що проставлянням підпису на цьому договорі Позивач підтверджує, про досягнення згоди щодо всіх істотних умов Договору, що передбачені чинним законодавством України для договорів банківського рахунку фізичної особи, операції за якими, в тому числі, можуть здійснюватися з використання електронних платіжних засобів, та для кредитних договорів. В п. 3.3 Заяви-договору зазначено: мною отримана від Банку інформація, зазначена в частині другій статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", до підписання цієї Заяви-договору. Примірник Договору отримано до початку надання Банком мені послуг відповідно до умов Договору. Пунктом 3.4 Заяви-Договору передбачено, що проставлянням підпису на цьому договорі Позивач підтверджує, що з діючими Тарифами на момент підписання цього Договору, які є невід`ємною частиною Правил ознайомлений/ ознайомлена та цілком згоден/згодна. На підставі підписаної Заяви-Договору [PERSON] було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] за тарифним планом «PRO-Запас». Слід зазначити, що кредитні договори між позивачем та Банком окремо не укладались. Однак, розділом 4 Заяви-договору №2022/І_С/000-107486 передбачені умови споживчого кредитування. Зокрема, передбачена програма кредитування, розмір відсотків, строки. А також, зазначено, що клієнт має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах визначених Законом України «Про споживче кредитування». Клієнт має право достроково повернути споживчий кредит без будь-якої додаткової плати пов`язаної з достроковим поверненням (п.4.9.). Позивач [PERSON] не заперечує факт підписання нею Заяви-договору №2022/І_С/000-107486 від 28.09.2022 р. Встановлено, що 28.09.2022р. на картковий рахунок позивачки було зараховано три помилкових перекази на загальну суму 59 840,00 грн.: в сумі 14 920,00 грн. (A-BANK A2С>KYIV UA, RRN=336718); в сумі 15 000,00 грн. (A-BANK A2С>KY1V UA, RRN=337412); в сумі 29 920,00 грн. (A-BANK A2С>KYIV UA, RRN=326705). Встановлено, що 06.10.2022року сума зазначених переказів була списана відповідачем АБ «Укргазбанк» (в межах договірного списання помилково зарахованих коштів згідно п.3.5.7.3 Правил) з карткового рахунку позивачки. Враховуючи, що 28.09.2022р. клієнт [PERSON] скористалася помилково зарахованими коштами (тобто, коштами, що їй не належать), 06.10.2022р. за картковим рахунком клієнта виникла заборгованість в розмірі 59761,40 грн., яку 27.10.2022 винесено банком на рахунок простроченої заборгованості. Крім того, факт ненадходження коштів на рахунок позивачки підтверджується доданим до позовної заяви Листом Національного банку України № 14-0004/43305 від 19.06.2023 р., де зазначено, що Банк-еквайєр підтвердив, що на картку відправника повернення коштів було зараховане того ж дня - 28.09.2023р. (а.с.13-15). Судом встановлено, що особою, що мала намір перерахувати позивачці кошти був [PERSON] . Відповідач АТ «А-Банк» на виконання ухвали суду надав виписку по картці [PERSON] з деталями всіх операцій в період з 28.09.2022р. по 31.12.2022р. (а.с.214-216). Отже, [PERSON] , перерахувавши кошти позивачці, вже 28.09.2023 р. знав, що кошти йому повернулися на рахунок. Таким чином, позивачка не могла зняти з рахунку власні кошти, оскільки вони їй не були перераховані, тому з рахунку були зняті кошти АБ «УКРГАЗБАНК» у зв`язку з чим і виникла заборгованість за несанкціонованим овердрафтом. При цьому, факт зняття коштів з карткового рахунку позивачка не заперечує, про що зазначено в позовній заяві і в судовому засіданні. Представник позивача суду пояснив, що онук позивачки відразу повернув частину коштів [PERSON] , а частину коштів за проханням [PERSON] було направлено іншій особі. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно із ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Правове регулювання визнання правочинів недійсними здійснюється на підставі ст. ст. 203,215 Цивільного Кодексу України. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В п.14. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вказано, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, ЦК (статті 215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів". Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХІІ містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Позивач в позовній заяві посилається саме на ст.18 Закону № 1023-ХІІ та вказує, що права позивачки, як споживача були порушені через несправедливість умов договору, порушення принципу рівності сторін. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Проаналізувавши норму статті 18 Закону № 1023-ХІІ, слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Суд вважає, що твердження позивачки про несправедливість умов Договору №2022/І_С/000-107486 є недоведеним. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Таким чином, електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Сторони вільні обрати форму правочину, в т.ч. електронну. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. При вирішенні спору суд також виходить з того, що позивачка є особою з повною цивільною дієздатністю, яка цілком усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, а отже, кредитний договір є таким, що укладений в рамках чинного законодавства України та повністю відповідає положенням ст. 203 ЦК України. Суд вважає, що кредитний договір було укладено на принципах добросовісної конкуренції, адже позивач самостійно та добровільно обрала ПАТ АБ «Украгазбанк» для укладення із ним кредитного договору. Позивач самостійно та добровільно підписала і погодила умови договору, не заперечує надходження коштів та розпорядження цими коштами. Враховуючи вищенаведене, а також те, що представником позивача не доведено, що кредитний договір містить несправедливі та дискримінаційні умови, які порушують принцип добросовісності, суд вважає, що підстави для визнання кредитного договору недійсним у відповідності до ст.215 ЦК України, на яку посилається представник позивача , відсутні. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.12 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відмовивши в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій ПАТ АБ "Укргазбанк" і визнанні недійсним договору № 2022/І-С/000-107486, похідною є відмова і в задоволенні вимоги про скасування боргу і стягнення з відповідачів моральної шкоди. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, надавши відповідну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Outcome: dismissed