Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Барського районного суду Вінницької області з позовом до Держави Україна в особі судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Шепеля Костянтина Анатолійовича, Вінницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, у якому просив стягнути з відповідачів на його користь по 500000 грн моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що за заявою судді Шепеля К.А. щодо підроблення позивачем заяви від 31.05.2019 відкрито кримінальне провадження № 42019021130000037 від 20.11.2019, яке триває вже більше п`яти років. Позивач зазначає, що йому спричинена моральна шкода за невиконання вимог КПК щодо швидкого та неупередженого слідства. Представник відповідача Вінницької обласної прокуратури подав до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до змісту якого, відповідач повністю заперечує щодо позовних вимог [PERSON] , просить відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що позовна заява не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме, які конкретно рішення, дії, бездіяльність яких саме посадових осіб чи органів, які притягнуті у справі у якості відповідачів, завдали йому моральної шкоди, у чому полягає моральна шкода, обґрунтований розрахунок сум, які позивач просить стягнути, зміст позовних вимог до Вінницької обласної прокуратури. Встановлено, що 20.11.2019 до Жмеринської місцевої прокуратури надійшла заява [PERSON] про те, що [PERSON] , підробивши штамп Жмеринського міськрайонного суду, помістив його на свою заяву, у якій висловив прохання про не проведення без його участі розгляду скарги, та, не реєструючи її у канцелярії Жмеринського міськрайонного суду, подав її у додаток до своєї апеляційної скарги як доказ вчинення суддею дисциплінарного проступку. За вказаною заявою внесені відомості до ЄРДР. СД Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 42019021130000037 від 23.11.2023 за ознаками кримінальних проступків, передбачених ч. 1, 4 ст. 358 КК України. З матеріалів зазначеного кримінального провадження встановлено, що [PERSON] не є учасником чи стороною вказаного вище провадження, а тому не має жодного процесуального статусу. Підставою для стягнення моральної шкоди позивач визначив бездіяльність відповідача щодо виконання вимог КПК про неупереджене та швидке слідство у кримінальному провадженні, однак, будь-якого рішення, що набрало законної сили, про визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності відповідачем позивачем не надано. Вказав, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому шкоди відповідачами. Не доведено наявність елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди, як і самого факту моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів, не наведено обґрунтований розрахунок визначеного ним розміру моральної шкоди, що відповідно до ст. 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області подав до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до змісту якого, відповідач повністю заперечує щодо позовних вимог [PERSON] , просить відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що на сьогоднішній день відсутнє жодне рішення суду у порядку КПК України, яке б свідчило про незаконність дій Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, вчинених щодо позивача, а відтак факт незаконності їх дій на сьогоднішній день є недоведений, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди, завданої органом дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, на підставі ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Вказав, що факт наявності у позивача моральної шкоди залишається недоведеним, адже у матеріалах справи відсутні будь-які докази її завдання. Незгода позивача з процесуальними діями чи рішеннями прокурора та/або слідчого чи дізнавача під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для стягнення у порядку ст. 1176, 1173, 1174 ЦК України моральної та/чи матеріальної шкоди. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві. Додатково зазначив, що відповідачі у своїх відзивах зазначили про тривале розслідування, що підтверджує заподіяння йому шкоди, яку просив стягнути з відповідачів - по 500000 грн з кожного. У судових дебатах позивач послався на судову практику щодо розгляду аналогічних позовів, зокрема і його позову щодо стягнення шкоди у зв`язку з тривалим досудовим розслідуванням. Позивач посилався на постанову Вінницького апеляційного суду у справі № 130/1537/23, якою було скасовано рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області про відмову [PERSON] у позові та вирішив позов [PERSON] задовольнити та стягнути 7000 грн моральної шкоди. У судовому засіданні представник Вінницької обласної прокуратури Півнюк С.М. заперечив проти позову. Просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, що викладені у відзиві. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про його дату, час та місце, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. При прийняті рішення просив врахувати відзив, який він підтримує у повному обсязі. Відповідач суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Шепель К.А. у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про його дату, час та місце, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та просить відмовити у позові. Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 04.01.2024 клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів було задоволено. Витребувано з Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області копії матеріалів кримінального провадження № 42019021130000037 від 20.11.2019 за ч. 1, 4 ст. 358 КК України з дотриманням вимог, передбачених ст. 222 КПК України. На виконання ухвали з Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення № 691/231/03-2024 від 15.01.2024 про неможливість надання матеріалів кримінального провадження № 42019021130000037 від 20.11.2019 за ч. 1, 4 ст. 358 КК України, оскільки матеріали даного кримінального провадження були витребуванні суддею Вінницького апеляційного суду (судова справа № 130/2432/23) та до Жмеринського РВП не повернулися. У судовому засіданні позивач відмовився від вказаного вище клопотання, зазначив, що відповідачі у своїх відзивах визнали обставини, на які він посилається, тому витребування матеріалів досудового розслідування не є необхідним. Просив провести розгляд справи на підставі наявних документів, за відсутності матеріалів кримінального провадження № 42019021130000037 від 20.11.2019. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача Вінницької обласної прокуратури, ураховуючи відзиви представників відповідачів Вінницької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, заяву відповідача судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Шепеля К.А., дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити повністю, з таких підстав. Судом були встановлені такі обставини та відповідні правовідносини. На підставі пояснень позивача - саме з рішення Вищої ради правосуддя № 3303/3дп/15-19 від 04.12.2019 про відмову у притягненні судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, позивачу стало відомо, що 20.11.2019 за заявою [PERSON] стосовно підроблення [PERSON] заяви від 31.05.2019 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування. Під час судового засідання позивач зазначив, що жодних пояснень з приводу вказаного вище кримінального провадження у нього не відбирали, до участі у жодних процесуальних діях його не запрошували. Ознайомитися з матеріалами кримінального провадження він не має можливості, оскільки не є учасником кримінального провадження. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до приписів ст. 3, 4 ЦПК України, захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес. Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулася за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. Тобто обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав чи охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку органу досудового розслідування та/або прокуратури, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову у позові. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статей 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та осіб. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 32, 60, 61, 66, 69, 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблений висновок, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі № 761/7165/17 зроблений висновок, що шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага, що охороняються законом. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або (немайнову) шкоду. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових чи немайнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причино-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25.01.2021 у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 22.03.2021 у справі № 203/1067/19 (№ 61-23293св19), від 25.03.2021, у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19). Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що у кримінальному провадженні № 42019021130000037 від 20.11.2019 за ознаками кримінальних проступків, передбачених ч. 1, 4 ст. 358 КК України, позивач не є заявником, ні іншим учасником чи стороною кримінального провадження, та не має жодного процесуального статусу. Для встановлення підстав для відшкодування шкоди, суду необхідно встановити по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній особі. Саме за наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу. Оскільки у розпорядженні суду були відсутні матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42019021130000037 від 20.11.2019 за ознаками кримінальних проступків, передбачених ч. 1, 4 ст. 358 КК України, суд позбавлений можливості оцінити розумність строку досудового розслідування та наявність підстав для констатування протиправної бездіяльності органу досудового розслідування. З урахуванням тієї обставини, що позивач [PERSON] не є ні заявником, ні потерпілим, ні іншим учасником кримінального провадження № 42019021130000037 від 20.11.2019, відомості до ЄРДР внесено за фактом, а не щодо особи, позивач не був залучений до жодної процесуальної дії, суд вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди. Таким чином, у ході судового розгляду не було встановлено на підставі належних, допустимих та достатніх доказів наявності протиправної бездіяльності, шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю та шкодою, за таких умов відсутні підстави для покладення цивільної відповідальності на відповідачів, тому у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed