Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] , а інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою, у якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , місце народження: Україна, м. Енакієве, Донецької області, який помер [INFO] в місті Донецьк у віці 82 роки. На час смерті [PERSON] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви покликається на те, що [INFO] помер чоловік заявниці [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за адресою : [ADDRESS] . B заявниці є в наявності свідоцтво про смерть особи, від 28.09.2021року,довідка про причину смерті та лікарське свідоцтво про смерть. Проте, отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті [PERSON] , який помер [INFO] у місті Донецьк відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразку відповідно до законодавства України на підставі, наданих нею, документів, про що свідчить відмова ДРАЦС у проведенні державної реєстрації смерті. Тож, станом на сьогодні у заявниці відсутні документи, які дозволяють зареєструвати смерть згідно вимог національного законодавства та отримати свідоцтво про смерть, встановленого Україною зразка. Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України та подальшого оформлення її спадкових прав на грошові кошти що залишились після смерті її чоловіка. Процесуальні дії по справі, заяви учасників Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 січня 2024 року дану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено судове засідання, про що повідомлено учасників справи. Заявник у судове засідання 05.02.2024 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. При цьому, 02.02.2024 року до суду поступила заява представника заявника - адвоката Жук Лариси Борисівни, у якій просить розгляд заяви проводити у відсутності заявника та його представника. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності заявника та його представника, що відповідає вимогам ч.3 ст. 211 ЦПК України. Заінтересована особа у судове засідання 05.02.2024 не направила свого повноважного представника, хоча належним чином повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, пояснень на заяву не подала. За наведеного, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності заінтересованої особи, за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м.Єнакієве, Донецької області, що підтверджується копією паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого Ворошиловським РВЦМВС України в м.Донецьку 27 червня 1996 року. Також, в паспорті громадянина України на сторінці "місце проживання" наявний запис, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Довідкою ДПІ у Ворошиловському районі м.Донецька від 28.01.1999 року [PERSON] присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER] . Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 15 січня 2010 року у Донецькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області, про що зроблено актовий запис №23. Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00043406045 від 02.02.2024. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.09.2021 року виданого Донецьким міським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції донецької народної республіки підтверджується, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , місце смерті - м.Донецьк, донецької народної республіки, про що 28.09.2021 року зроблено запис акту про смерть №1064 (записи у такому здійснено на російській мові). Із копії лікарського свідоцтва про смерть №1254 від 27.09.2021 виданого ЦГКБ №1 слідує, що [PERSON] [INFO] помер [INFO] в [ADDRESS] , смерть настала в стаціонарі (записи здійснено на російській мові). Вказане підтверджується і довідкою про причину смерті (до форми №106/у № 1254). Також судом встановлено, що 30.01.2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції письмово відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позиція суду та оцінка доводів Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною 1 ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно із п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. За роз`ясненнями п. 13 вказаної Постанови, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. У відповідності до п.1, 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Як вбачається з матеріалів справи із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] звернулася його дружина [PERSON] , що підтверджується долученими копіями документів. На підтвердження обставини, які викладені у заяві заявником подано копію свідоцтва про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] від 28.09.2021 року виданого Донецьким міським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції донецької народної республіки та копію лікарського свідоцтва про смерть №1254 від 27.09.2021 виданого ЦГКБ. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що заявник зверталася із заявою до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для державної реєстрації смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , однак 30.01.2024 їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки до заяви не додано встановлений чинним законодавством України документ, який є підставою для державної реєстрації смерті. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 120 Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Крім того, у відповідності до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території України та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь - який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. 07 травня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України», яким, зокрема, частину третю статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» доповнено словами «крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану». Відповідно до р. ІІ п.3 Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджено Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, м.Донецьк відноситься до тимчасово окупованої Російською Федерацією території України. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема у справах проти Туреччини (зокрема, «Lоizidou v. Тиrкеу», «Сургus v. Тиrкеу»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Моzег v. Thе Republicof Moldova and Russia», «Ilasuаnd Оthers v. Моldovа and Russia») Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Як вбачається із заяви встановлення факту смерті [PERSON] необхідне заявнику для державної реєстрації смерті чоловіка та подальшого оформлння її спадкових прав. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи надані заявником документи, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. На підставі викладеного, з метою захисту законних прав та інтересів громадян України на тимчасово окупованій території, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд вважає за необхідне задовольнити заяву, оскільки встановлення даного факту породжує для заявника певні правові наслідки. Відповідно до п.4 ст.317 ЦПК ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Крім того, приписами п.8 ч.1 ст. 430 ЦПК України встановлено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved