Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

04.12.2023 року позивач [PERSON] , в особі свого адвоката Матлаха М.А., звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу, за розпискою, у розмірі 3000 доларів США, 3 % річних від простроченої заборгованості у сумі 172,85 доларів США, що станом на 01.12.2023 року становить 115344,21 гривень. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору, витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначив, що 03.09.2021 року між сторонами був укладений договір позики, за яким [PERSON] передав [PERSON] в якості позики 3000 доларів США. На підтвердження укладеного договору відповідачем складено розписку, в якій відображені умови позики та повернення коштів, яка є одночасно і договором позики і підтвердженням отримання грошових коштів за цим договором. За домовленістю сторін повернення коштів повинно було відбутися до 30.12.2021 року. Станом на 01.12.2023 року відповідач кошти не повернув. Посилаючись на діюче законодавство, позивач просить стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 3000 доларів США, а також 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Матлах М.А. до судового засідання не з`явилися, останній подав заяву про розгляд справи за його з позивачем відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Також до заяви додав оригінал розписки. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. При цьому, фіксування судового засідання не здійснювалося, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з оригіналу розписки, наявної у матеріалах справи, вбачається, що 03.09.2021 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 3000,00 доларів США на умовах повернення у строк до 30.12.2021 року. Станом на 01.12.2023 року [PERSON] грошові кошти в розмірі 3000,00 доларів США [PERSON] не повернув. Статтею 1046\~ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність (оперативне володіння) другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошт або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст.192 ЦК України,\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(далі - Декрет № 15-93),\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Відповідно позиції, викладеній в Постанові ВПВС від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16ц, відступаючи від раніше існуючої практики, Верховний Суд зазначає, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України; 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем [PERSON] , сума основного неповернутого боргу складає 3000,00 доларів США, сума 3% річних складає 172,85 доларів США, що станом на 01.12.2023 року складає 115344,21 гривень офіційний курсом НБУ 36,35 грн за 1 долар США). Вказаний розрахунок, зокрема, в частині розрахунку основних сум боргу та 3% річних, відповідає вимогам чинного законодавства, проведений вірно із урахуванням відповідних офіційного курсу НБУ. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму боргу у загальному розмірі 3172,85 доларів США, тим самим задовольнивши повністю позовні вимоги. Вирішуючи позов в частині розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. При зверненні із даним позовом до суду позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1153,44 гривень. Отже, у відповідності до положень ст.ст.133, 141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у загальному розмірі 1153,44 гривень. Крім того, стороною позивача було заявлено про понесені витрати на правову допомогу, докази на підтвердження яких буде надано у встановленому законом порядку. Отже, слід призначити судове засідання для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення з чинення судових витрат позивача на правову допомогу.

Outcome: approved