Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Щербатюк О.Д. звернувся в суд із позовною заявою до Скориківської сільської об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно: житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . На вказане майно [PERSON] залишив заповіт, згідно якого зазначений житловий будинок заповів [PERSON] , яка після одруження змінила дошлюбне прізвище на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Про наявність заповіту [PERSON] дізналася у січні 2021 року. Разом із цим, на момент прийняття спадщини останній було 12 років, тобто вона була малолітньою, а отже вважається такою, що спадщину прийняла. Тому [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів спадкодавця на спадкове майно та відсутністю реєстрації права власності на це майно. У зв`язку із наведеним, [PERSON] звернулася до суду, оскільки законодавством не передбачено способів відновлення її прав у позасудовому порядку. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 07 червня 2021 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01 грудня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд. 02 вересня 2022 року судом винесено ухвалу про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №604/1320/20 за позовом [PERSON] до Скориківської ТГ. Ухвалою суду від 01 червня 2023 року судовий розгляд справи відновлено. Згідно із ухвалою суду від 06 липня 2023 року первісного відповідачі у справі - Скориківську об`єднану територіальну громаду замінено на належного відповідача - [PERSON] . 11 серпня 2023 року представник відповідача, адвокат Карпа М.М., подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , який помер [INFO] . В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що вказаний житловий будинок належав на праві як членам колгоспного двору [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] та 1/2 частку житлового будинку, яка йому належала успадкував його син - [PERSON] , оскільки на день смерті він постійно проживав із батьком. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину, немає. Спадкова справа не заводилася. Отже, [PERSON] , за життя, був єдиним власником спірного житлового будинку та склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів позивачу - [PERSON] . [PERSON] [INFO] помер, після чого [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів спадкодавця на спадкове майно. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] не було. Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву відповідача [PERSON] до [PERSON] , Скориківської сільської об`єднаної територіальної громади, про визнання права власності на спадкове майно, та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. 07 листопада 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , Скориківської сільської об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно, та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник, в судове засідання не з`явились, адвокат Щербатюк О.Д. подав клопотання, в якому просить розгляд справи здійснювати без їх участі. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник - адвокат Карпа М.М. в судове засідання не з`явилися, адвокат подала клопотання в якому просить розгляд справи проводити без їх участі. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 грудня 1979 року Лисичинською сільською радою Підволочиського району, [PERSON] народилася [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 19 травня 2001 року Лисичинською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружилися 19 травня 2001 року, після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Лисичинською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області 09 березня 1993 року. Із заповіту, складеного 21 червня 1990 року та засвідченого державним нотаріусом першої Тернопільської державної нотаріальної контори Стадник Г.В., [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: «належний мені на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в селі Шельпаки Підволочиського району Тернопільської області, та все інше майно, заповідаю [PERSON] ». Згідно з довідкою №305 від 07 грудня 2020 року, виданою БТІ Підволочиського району, по [ADDRESS] , станом на 31 грудня 2012 року зареєстрованого будинковолодіння немає. Як вбачається із архівної довідки №822, виданої 24 листопада 2020 року архівним відділом Підволочиської РДА, по документах архівного фонду «Лисичинська сільська рада» у погосподарських книгах села Шельпаки станом на 1991-1992 роки значиться домогосподарство [PERSON] , 1902 року народження голова двору, разом із яким проживав син [PERSON] , 1931 року народження. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Новосільською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області 04 травня 2020 року. Відповідно до Інформаційної довідки №63599191 від 17.02.2021 року, інформація про спадкову справу, заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відсутня. Згідно з довідкою про технічний опис об`єкта нерухомого майна №21, виданою БТІ Підволочиського району 06 травня 2021 року, та технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , має загальну площу 68.2 м.кв, житлову 45.5 м.кв. Свідоцтво про право власності в Підволочиському БТІ не зареєстровано. З інформації приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу вбачається, що [PERSON] , яка звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у вчиненні вказаної нотаріальної дії було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів спадкодавця на спадкове майно. Як вбачається із наданої суду копії спадкової справи №67/2020, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , останнім було складено заповіт від 23 квітня 2018 року, згідно з яким він все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та все те, що буде йому належати на час смерті, а також належні йому майнові права та обв`язки, заповідає [PERSON] . В свою чергу, [PERSON] спадщину прийняв, про що свідчить заява від 03 червня 2020 року. Пунткт 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначає, що: а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ст. 120 ЦК Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, який діяв на момент виникнення правовідносин (далі ЦК УРСР), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а згідно ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність». Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зібрані по справі докази вказують, що спірне господарство, яке розташоване по [ADDRESS] , відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», у якому станом на 15.04.1991 рік були зареєстровані та проживали: голова двору - [PERSON] , та його син - [PERSON] , а отже, кожному з них належало по 1/2 частині спірного житлового будинку. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем належної йому 1/2 частини будинку за заповітом стала [PERSON] , яка на момент смерті [PERSON] разом із ним не поживала та і заявою про прийняття спадщини не зверталася. Верховний Суд із посиланням на ст. 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України зазначив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Стаття 549\~ЦК УРСР встановлює строк на прийняття спадщини, згідно з якою дії на прийняття спадщини повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Слід врахувати, що «автоматичне» прийняття спадщини дітьми з`явилося лише у чинному ЦК України, а ЦК УРСР 1963 року не містив аналогічної норми та передбачав можливість прийняття спадщини фактичним вступом в управління або володінням спадковим майном, або поданням заяви про її прийняття нотаріусу. Поява такої норми в чинному ЦКУ, тим не менше не поширює її дію на спадкові правовідносини, які склалися у період дії ЦК УРСР. У зв`язку із цим судові спори щодо спадкового майна продовжуються досить довгий час. Так, у розглянутій Верховним Судом справі було відхилено вимоги позивачки щодо частини спадкового майна її померлого у 2003 році батька. На час смерті позивачка була малолітньою, однак її мати (а пізніше - піклувальник) не вчинили дій щодо захисту її прав на частку спадкового майна від батька. На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини. Згідно статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, для прийняття дитиною спадщини, що відкрилась до 01.01.2004 обов`язковим є фактичний вступ у володіння спадковим майном чи подання заяви до держаної нотаріальної контори. Вказаних дій [PERSON] та її законні представники не вчинили, а отже остання вважається такою, що спадщину не прийняла. У разі пропуску строку для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 ЦК УРСР, вказаний строк може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Також, спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна (ст. 550 ЦК УРСР). Із змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що [PERSON] із заявою про продовження строку для прийняття спадщини до суду не зверталася. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були членами колгоспного двору, що знаходиться по [ADDRESS] , а отже їм належало по 1/2 частці вказаного будинковолодіння. На момент смерті [PERSON] разом із ним у житловому будинку постійно проживав його син - [PERSON] , який є спадкоємцем за законом після смерті батька, та який вважається таким, що спадщину прийняв в розумінні статті 549 ЦК УРСР . При цьому, спадкоємець за заповітом - [PERSON] спадщину не прийняла та із заявою про продовження строку на прийняття спадщини до суду не зверталась. Із наведеного слідує, що єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є його син - [PERSON] (архівна довідка про народження №331/04-15 від 28.07.2023), а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок по [ADDRESS] слід відмовити. Щодо зустрічного позову, то суд встановив, що [PERSON] , шляхом звернення 03 червня 2020 року до нотаріуса із заявою, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у встановлений законом термін спадщину, зазначену у заповіті, прийняв. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Разом з тим, приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області Коломійчуком О.І. 04.123.2020 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів спадкодавця на спадкове майно житловий будинок [ADDRESS] . Як уже встановлено судом вище, будинковолодіння по [ADDRESS] належало до колгоспного двору, що вбачається також із наданої позивачем за зустрічним позовом копії погосподарської книги №9 Лисичинської сільської ради за 1991-1995 роки, том 5, та належало в рівних частках [PERSON] та [PERSON] . Крім того, як зазначає [PERSON] у зустрічному позові, земельна ділянка, яка призначена для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку зареєстрована за ним, про що долучив копію витягу з ДРРП №266808273 від 21.07.2021 року. Отже, аналізуючи надані сторонами докази через призму наведеного законодавства суд дійшов висновку, що зустрічну позовну заяву [PERSON] слід задоволити. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із наведеного,

Outcome: approved