Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

В грудні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ізяславської міської ради Хмельницької області про визнання права власності на індивідуально визначене нерухоме майно, виділене в натурі в рахунок майнового паю. В обґрунтування позову зазначив, що за договором купівлі - продажу від 19.09.2022 року, укладеним між ТОВ «ЯКУШ-АГРО» та позивачем, останній придбав право власності на майновий пай члена КСП «Горинь», що становить 80,13% будівлі млина за адресою: [ADDRESS] (копія свідоцтва про право на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серії ХМІЗ №025644 та протокол комісії по врегулюванню майнових відносин спілки громадян - співвласників КСП «Горинь»). Крім того, за договором купівлі - продажу від 19.09.2022 року, укладеним між [PERSON] та позивачем, [PERSON] придбав право власності на майновий пай члена КСП «Горинь», що становить 19,87% будівлі млина за адресою: [ADDRESS] (копія свідоцтва про право на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серії ХМІЗ №014118, протокол комісії по врегулюванню майнових відносин спілки громадян - співвласників КСП «Горинь» та свідоцтво про право на спадщину №1-430, видане 14.05.2016 року). Отримавши у власність, за вказаними договорами купівлі - продажу, право на придбані майнові права, які складають одну цілу млина, розташованого за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] 06.10.2022 року звернувся до відповідача з письмовою завою про видачу нового свідоцтва про право власності на майновий пай (майновий сертифікат), проте отримав відмову. Така відмова мотивована тим, що відповідно до п.5 листа Міністерства аграрної політики України № 37-25-3-11/3923 від 05.05.2001 року «Щодо порядку видачі, обліку та погашення Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат)» Свідоцтво видається, якщо особа, яка має право на майновий пай, не отримала його в натурі, грішми або цінними паперами. Оскільки позивачем вже придбано майнове право на конкретне індивідуально визначене нерухоме майно, виділене в натурі продавцям в рахунок майнового паю, тому відсутні підстави для видачі йому нового свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат). Також, 06.10.2022 року позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Крупецької сільської ради Хмельницької області з заявою про державну реєстрацію права власності на будівлю вказаного млина, але державним реєстратором також прийнято рішення про відмову в даній заяві позивача, з тих мотивів, що свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати) видані не на ім`я заявника. З врахуванням зазначеного, позивач на даний момент фактично позбавлений іншої можливості юридично оформити право власності на індивідуально визначене нерухоме майно, виділене в натурі в рахунок майнового паю згідно свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХМІЗ №025644 та ХМІЗ №014118, що в загальному становить одну цілу одиницю будівлі млина, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а тому і звертається з вказаною позовною заявою до суду за захистом своїх прав. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана справа розподілена судді Янішевській О. С. Ухвалою судді від 03.01.2023 року задоволено заяву судді Янішевської О. С. про самовідвід у даній справі. Матеріали справи передано в канцелярію Ізяславського районного суду Хмельницької області для проведення перерозподілу відповідно до ст. 33 ЦПК України. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана справа розподілена судді Пашкевичу Р. В. Ухвалою суду від 16.01.2023 року прийнято справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Запропоновано сторонам по справі подати відзив та відповідь на відзив. Ухвалою суду від 15.02.2023 рокузаяву [PERSON] про залучення його до участі в даній справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору повернуто заявнику. Ухвалою суду від 21.03.2023 року, після усунення недоліків заяви, залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 12.04.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Чернов В. В. до суду не прибули, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неприбуття суд не повідомили. Попередньо в матеріалах справи наявні заяви представника позивача з проханням проводити розгляду справи без його та позивача участі, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні повністю заперечила проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Представник третьої особи - адвокат Кедрун Л. С. в судовому засіданні також заперечив проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Вказав, що надані позивачем свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) будівлю млина за адресою: [ADDRESS] ,оформлені неналежним чином. Крім того, вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, тому що при належному оформленні зазначених майнових сертифікатів, дане питання можливо вирішити в позасудовому порядку. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши позицію сторін суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. ст. 7-9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства співвласникам врегульовано Указом Президента України від 29 січня 2001 року «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», Типовим положенням про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 177 від 28 лютого 2001 року, а також рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженими наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315. Вказаними нормативно-правовими актами визначається, що питання про виділення конкретного майна в натурі окремим співвласникам (групам співвласників) вирішується виключно рішенням зборів співвласників, яке оформляється протоколом цих зборів. Згідно п. 12 листа Міністерства аграрної політики України №37-25-3-11/3923 від 05.05.2001 року «Щодо порядку видачі, обліку та погашення Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат)», при видачі майна у натурі конкретному власнику у відповідності із рішенням загальних зборів співвласників майна підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна вилучає Свідоцтво і робить на ньому запис про видачу майна в натурі. При видачі майна в натурі у спільну часткову власність групі співвласників, які уклали договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, співвласники передають підприємству-правонаступнику один примірник цього договору і копію рішення загальних зборів співвласників про виділення майна. Підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна вилучає Свідоцтва цієї групи співвласників і робить на них записи про видачу майна в натурі. При цьому, вказується номер та дата акта приймання-передавання майна, ставиться підпис керівника підприємства та печатка підприємства. Підприємство, яке видало майно в рахунок майнового паю, протягом п`яти днів із дня підписання акта приймання-передавання майна передає сільській (селищній, міській) раді, яка видала Свідоцтво, копію акта приймання-передавання майна та Свідоцтво з відміткою про видачу майна у натурі. Сільська (селищна, міська) рада на підставі цих документів робить відмітку про отримання майна в натурі в Книзі обліку та в списку осіб, які мають право на майновий пай реорганізованого підприємства, і на основі якого видано Свідоцтво. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У силу ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. З урахуванням наведених норм права, слід прийти до висновку, що власники майнових паїв реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства є співвласниками пайового фонду майна підприємства. Вказане майно належить їм на праві спільної часткової власності відповідно до ступеня трудової участі кожного в діяльності реорганізованого підприємства. Тобто при виділенні майна в натурі право спільної часткової власності на майно трансформується у право особистої приватної власності фізичної особи на виділене майно. До спірних правовідносин може бути застосована стаття 392 ЦК України, якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності. В силу ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України). Як передбачено ч. 1 ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-ІV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 4 Закону № 1952-ІV державній реєстрації прав підлягають, у тому числі право власності на нерухоме майно. Із норм ч. 1 ст. 5 Закону №1952-ІV слідує, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Порядок реєстрації права власності на нерухоме майно визначений ст. 18 Закону № 1952-ІV. Частиною 1 статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Одними з способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права та визнання правочину недійсним (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Із положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України слідує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із матеріалів справи убачається, що спір виник із приводу майна пайового фонду КСП «Горинь» м. Ізяслав Хмельницької області. Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХМІЗ №014118 від 25.05.2001 року підтверджено право [PERSON] на пайовий фонд майна КСП «Горинь», частка якого, в залежності від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, визначена в розмірі 4165 грн. Протоколом зборів Спілки громадян - співвласників КСП «Горинь» від 09.10.2011 року проголошено за те, щоб виділити [PERSON] 19,87% з будівель млина, згідно свідоцтвасерії ХМІЗ №014118 на суму 4165 грн. При цьому, в порушення п. 12 вказаного листа Міністерства аграрної політики України №37-25-3-11/3923 від 05.05.2001 року, в матеріалах справи відсутній акт приймання-передавання майна [PERSON] , запис про видачу майна в натурі на Свідоцтві серії ХМІЗ №014118 із зазначенням номеру та дати акта приймання-передавання майна, а також підпису керівника підприємства та печатки підприємства. Також, проголошено за те, щоб виділити ТОВ «ЯКУШ-АГРО» будівлю млина, 1960 р.в.згідно свідоцтва серії ХМІЗ №025644 на суму 21835 грн. Протоколом комісії по врегулюванню майнових відносин спілки громадян - співвласників КСП «Горинь» від 28.02.2015 року вирішено виділити, згідно поданої заявиТОВ «ЯКУШ-АГРО», у власність, зокрема, 80,13% будівлі млина, 1960 р.в. вартістю 21835 грн. Актом прийому - передачі майна від жовтня 2011 року констатовано факт проведення інвентаризації та передачі майна, зокрема, ТОВ «ЯКУШ-АГРО» будівлі млина, 1960 р.в. вартістю 21835 грн. В подальшому, на зворотній стороні Свідоцтвасерії ХМІЗ №025644 внесено відмітку про видачу ТОВ «ЯКУШ-АГРО» майна в натурі, зокрема, 80,13% будівлі млина, 1960 р.в. вартістю 21835 грн. за підписом керівника підприємства, проте, в порушення п. 12 вказаного листа Міністерства аграрної політики України №37-25-3-11/3923 від 05.05.2001 року, на Свідоцтві серії ХМІЗ №025644 відсутня печатка підприємства. Таким чином, вказані свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХМІЗ №025644 та ХМІЗ №014118не відповідають вимогам, визначеним п. 12 листа Міністерства аграрної політики України №37-25-3-11/3923 від 05.05.2001 року «Щодо порядку видачі, обліку та погашення Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат)». За договором купівлі - продажу від 19.09.2022 року, укладеним між ТОВ «ЯКУШ-АГРО» та позивачем, [PERSON] придбав право власності на майновий пай члена КСП «Горинь», що становить 80,13% будівлі млина за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані щодо реєстрації права власності за ТОВ «ЯКУШ-АГРО» на 80,13% будівлі млина за адресою: [ADDRESS] , який після оформлення права власності міг бути предметом договору купівлі-продажу між ТОВ «ЯКУШ-АГРО» та [PERSON] як нерухомий об`єкт. Поміж цього, право власності на вказану будівлю млина [PERSON] не зареєстрував, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 318802187 від 26.12.2022 року. Також, 19.09.2022 року укладено договір між [PERSON] та позивачем, за яким [PERSON] придбав право власності на майновий пай члена КСП «Горинь», що становить 19,87% будівлі млина за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний майновий пай згідно свідоцтва серії ХМІЗ №014118 [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом №1-430, виданому 14.05.2016 року. Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей щодо оформлення за [PERSON] права власності на вказаний майновий пай. Вказаний факт підтверджується також повідомленням Ізяславської державної нотаріальної контори №1051/01-16 від 27.09.2023 року та довідкою виконавчого комітету Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області №1020 від 25.09.2023 року, за якою згідно журналу обліку свідоцтв на право на право на майновий пай членів реорганізованого КСП «Горинь» Ізяславського району Хмельницької області [PERSON] не отримувала свідоцтва на майновий пай. Відповідно до п. 13. Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою КМУ від 28.02.2001 року №177, майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво. Пунктом 14 визначено, що Свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства. До зазначеного списку додаються такі документи: акт розрахунку уточненого пайового фонду; уточнена структура пайового фонду; уточнений перелік майна пайового фонду. Для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Усі подані документи формуються в окрему справу по кожному підприємству. Факт оформлення свідоцтва засвідчується гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради. Оформлені свідоцтва реєструються у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Отримавши у власність, за вказаними договорами купівлі - продажу, право на придбані майнові права, які складають одну цілу млина, розташованого за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] 06.10.2022 року звернувся до відповідача з письмовою завою про видачу нового свідоцтва про право власності на майновий пай (майновий сертифікат). Листом №2132/03-14 від 20.10.2022 року позивачу відмовлено в задоволенні даної заяви, оскільки, що відповідно до п. 5 листа Міністерства аграрної політики України № 37-25-3-11/3923 від 05.05.2001 року «Щодо порядку видачі, обліку та погашення Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат)» Свідоцтво видається, якщо особа, яка має право на майновий пай, не отримала його в натурі, грішми або цінними паперами. Оскільки позивачем вже придбано майнове право на конкретне індивідуально визначене нерухоме майно, виділене в натурі продавцям в рахунок майнового паю, тому відсутні підстави для видачі йому нового свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) [PERSON] також зверталася до Ізяславської міської ради Хмельницької області з заявою щодо видачі нового свідоцтва про право власності на майновий пай у зв`язку з переходом до неї права власності на майновий пай (майновий сертифікат) в порядку спадкування. Відповідно до листа Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області №М-2014/03-14 від 09.08.2022 року, [PERSON] повідомлено, що оскільки згідно передавального акту від 25.02.2021 року при реорганізації Сошненської сільської ради книга обліку виданих Свідоцтв про право власності на майновий пай членів КСП «Горинь», список осіб, які мають право на майновий пай підприємства Ізяславській міській раді не передавались, тому вона не може здійснити документальне оформлення видачі нового свідоцтва про право власності на майновий пай у зв`язку переходом права власності на майновий пай (майновий сертифікат) в порядку спадкування. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п. 51 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553) для державної реєстрації права власності у зв`язку із виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств подаються: 1) свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою; 2) акт приймання-передачі нерухомого майна. З метою оформлення права власності на будівлю млина за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] звернувся у до державного реєстратора з відповідною заявою, проте рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Панцюк Т. О. №65706035 від 08.12.2022 року в державній реєстрації права власності на вказану будівлю млина було відмовлено, оскільки свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) видані не на ім`я заявника. Тобто, позивачем, в порушення п. 51 вказаного Порядку, не надано належним чином оформлене свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) будівлю млина за адресою: [ADDRESS] , з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою. Також, в судовому засіданні досліджено надані учасниками справи судові рішення, а саме: рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.02.2010 року, постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.09.2012 року та рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28.05.2013 року, з яких вбачається наявність спору між ФОП [PERSON] та спілкою громадян - співвласників КСП «Горинь» щодо державної реєстрації права власності на частину млина за адресою: [ADDRESS] . За результатом розгляду справ та винесення вказаних рішення, які набрали законної сили, відмовлено в задоволенні позову ФОП [PERSON] . Отже, в даному випадку, позивачем заявлено вимогу про визнання права власності на індивідуально визначене нерухоме майно, виділене в натурі в рахунок майнового паю для ТОВ «Якуш-Агро» та [PERSON] , який виготовлений з порушенням вимог щодо його оформлення, а тому з урахуванням вищенаведеного, беручи до уваги кожен доказ по справі як окремо, так і в їх сукупності, на підставі норм законодавства чинних на час виникнення спірних правовідносин, суд вбачає необхідним у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed