Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради (210050 м. Вінниця, вул. Соборна, 59), за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання незаконним рішення передати в приватну спільну власність квартиру, визнання недійсним свідоцтва на право власності на житло. Мотивуючи позовну заяву тим, що квартиру [ADDRESS] згідно ордера № 4 від 18.12.1990 року отримали двоє, мати позивачки [PERSON] та її дочка, на той час, [PERSON] , від Вінницького цегельного заводу «Керамік», де останні працювали зольщиками у шкідливих умовах, безкоштовно відробили 380 годин. Із врахуванням інвалідності позивачки була надана не одно, а двокімнатна квартира на 2- му поверсі, загальною площею 49 м. кв., у якій позивачці належала окрема кімната площею 11,5 кв.м., у другій кімнаті мешкала покійна матір позивачки [PERSON] . В 1992 році позивачка виїхала до Білорусії, але після повернення виявила, що в її кімнату, без письмової згоди, самовільно вселилась і мешкала із двома дітьми, вагітна дитиною від третього чоловіка, донька її матері [PERSON] . Змусила позивачку з її двома синами інвалідами з дитинства мешкати в тісняві з матір`ю. [PERSON] отримала прописку у паспорті із 06.10.1992 року, позивачка про даний факт дізналась у 2017 році. Перед своєю випискою із квартири 22.06.1999 року [PERSON] стала втілювати мету заволодіти квартирою, здійснила приватизацію квартири на 8-м осіб. Заяву на приватизацію від 18.02.1999 року незаконно написала [PERSON] замість наймача матері [PERSON] . Оформлення заяви мало відбутись при обов`язковій присутності всіх членів сім`ї наймача. Недійсні документи, без позивачки, її паспорта, свідоцтв про народження її дітей були прийняті без перевірки на дійсність Виконавчим комітетом ВМР та 25.03.1999 року видане незаконне рішення №339 про приватизацію квартири і свідоцтво на право власності на житло без часток, яке 01.06.1999 року зареєстровано в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 439 за реєстровим № 278/39772, син позивачки отримав копію. Друге свідоцтво на право власності на житло із 1/8 часток від 25.03.1999 року син позивачки отримав із архіва ВМР, не відповідає заяві на приватизацію, у якій у «спільну часткову» викреслено. Обидва свідоцтва мають однакову дату 25.03.1999 року видавались без позивачки, в різний час з незаконною механізацією. Після приватизації квартири [PERSON] переселила сім`ю позивачки і їхню матір до прибудови свого будинку по [ADDRESS] , яка належала трагічно загиблим двом братам, з метою продажу квартири. Із січня 2020 року Вінницький районний суд у справі № 128/3532/18 поновив позивачці дієздатність. У справі № 2-о-379/09 про визнання позивачки недієздатною, наявний акт, у якому вказано, що з 15.02.99 року по 28.05.99 року позивачка перебувала у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. Ющенка, тому заяву на приватизацію квартири від 18.02.1999 року у ЖЕКу не підписувала. Просила суд, визнати недійсною заяву на приватизацію від 18.02.1999 року та довідку про склад сім`ї наймача. Визнати незаконним та скасувати п.2.15 рішення Виконкному Вінницької міської ради № 339 від 25.03.1999 року «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці». Визнати недійсним з дати видання свідоцтво на право власності на житло квартиру [ADDRESS] , видане 25.03.1999 року Виконкомом Вінницької міської ради на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при розгляді справи покладався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив суд позовні вимоги задовольнити. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали суду заяву про проведення судового засідання у їх відсутність, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в сякій просив суд позовні вимоги задовольнити. Представник третьої особи Бойко М.П. в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялись вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Надав суду письмові пояснення у яких зазначив, що питання законності оскаржуваних п.2.15 рішення виконкому Вінницької міської ради № 339 від 25.03.1999 року та виданого на його підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1999 року вже були предметом судового розгляду за участю аналогічного кола осіб, в тому числі позивачки за даним позовом. Зокрема рішенням апеляційного суду Вінницької області від 30.08.2017 року у справі № 127/7297/16-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 01.03.2018 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ВК ВМР, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: Вінницький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ВМР, Служба у справах дітей Вінницької міської ради, ТОВ «ЖЕО», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , представник третьої сторони [PERSON] КУ «Обласний пансіонат для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку» про визнання незаконним і скасування рішення ВК ВМР та скасування свідоцтва про право власності на житло. Апеляційним судом було встановлено, що [PERSON] була прописана в [ADDRESS] з 06.10.1992 року по 22.06.1999 року, що підтверджується копією її паспорта (т.2 а.с.36-38). Крім цього, у справі встановлено і про це також зазначає позивач, що [PERSON] була вселена у спірну квартиру до своєї матері у 1992 році, а тому вважалася відповідно до ст. 64 ЖК УРСР членом сім`ї наймача. Апеляційний суд прийшов до висновку, що «на час приватизації [PERSON] була зареєстрована (прописана) у спірній квартирі і, в установленому законом порядку (судовому) не була визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою, як того допускає ст.ст. 9,72 ЖК УРСР, а тому право на житло, яке вона отримала вселившись у квартиру як член сім`ї наймача у 1992 році, в тому числі право її неповнолітніх дітей, зберіглося за ними і станом на час приватизації (1999 рік)». Відносно аргументів позивачки про підроблення її підпису в заяві про приватизацію та начебто допущені порушення в процесі приватизації, вказані обставини не підтверджені жодним належним доказом. Недієздатною позивачка була визнана відповідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.06.2009 року у справі № 2-о-379/09, тобто через 10 років після постановлення оскаржуваного рішення ВК ВМР № 339 від 25.03.1999 року «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці» та видачі свідоцтва про право власності на житло. Тобто строк позовної давності було фактично пропущено ще до визнання позивачки недієздатною в 2009 році. В подальшому рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28.11.2019 року цивільну дієздатність позивачки було поновлено, дане рішення набрало законної сили 02.01.2020 року. Натомість із позовною заявою про визнання незаконним рішення передати в приватну спільну власність квартиру, визнання недійсним свідоцтва на право власності на житло позивачка звернулась до суду 15.02.2023 року, більш ніж через 3 роки із дати поновлення дієздатності. Просили суд, застосувати строки позовної давності. Суд, вважає за можливе провести розгляд справ у відсутність сторін на підставі наявних в справі доказів. Матеріалами справи встановлено, що квартиру [ADDRESS] згідно ордера №4 від 18.12.1990 року отримали двоє, мати позивачки [PERSON] та її дочка тоді [PERSON] від Вінницького цегельного заводу «Керамік» (а.с.4). 18.02.1999 року була написана заява на приватизацію квартири [ADDRESS] , уповноваженим власником квартири визначено [PERSON] . В графі підпис наймача та повнолітніх членів сім`ї, зазначено: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.12). Відповідно до довідки про склад сім`ї наймача (ізольованої квартири)одноквартирного будинку та займанні приміщення по [ADDRESS] , у графі прізвища, імя по батькові прописаних у квартирі (будинку) осіб вказано: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.13). Виконавчим комітетом ВМР та 25.03.1999 року видане рішення №339 про приватизацію квартири і свідоцтво на право власності на житло без часток, яке 07.06.1999 року зареєстровано в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 439 за реєстровим № 278/39772 (а.с.17-18). Відповідно до акту №131 стаціонарної судово психіатричної експертизи від 21.05.2009 року, [PERSON] хворіє на хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренії, параноїдної форми, безперервного типу перебігу у особи з легкою розумовою відсталістю. Внаслідок свого захворювання [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] потребує опіки (а.с.44-45). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28.11.2019 року, поновлено цивільну дієздатність фізичної особи [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Вінниця (т.1а.с.147-149). Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 30.08.2017 року у справі № 127/7297/16-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 01.03.2018 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ВК ВМР, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: Вінницький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ВМР, Служба у справах дітей Вінницької міської ради, ТОВ «ЖЕО», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , представник третьої сторони [PERSON] КУ «Обласний пансіонат для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку» про визнання незаконним і скасування рішення ВК ВМР та скасування свідоцтва про право власності на житло. Апеляційним судом було встановлено, що [PERSON] була прописана в [ADDRESS] з 06.10.1992 року по 22.06.1999 року, що підтверджується копією її паспорта (т.2 а.с.36-38). Крім цього, у справі встановлено і про це також зазначає позивач, що [PERSON] була вселена у спірну квартиру до своєї матері у 1992 році, а тому вважалася відповідно до ст. 64 ЖК УРСР членом сім`ї наймача. Апеляційний суд прийшов до висновку, що «на час приватизації [PERSON] була зареєстрована (прописана) у спірній квартирі і, в установленому законом порядку (судовому) не була визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою, як того допускає ст.ст. 9,72 ЖК УРСР, а тому право на житло, яке вона отримала вселившись у квартиру як член сім`ї наймача у 1992 році, в тому числі право її неповнолітніх дітей, збереглося за ними і станом на час приватизації (1999 рік)» (а.с.220-224). Відповідно до ст. ст. 5,8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції чинній станом на 25.03.1999 року), право на приватизацію квартир(будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в кварті(будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначення уповноваженого власника квартири (будинку). Згідно із ч.2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать, дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до п.5,18,20 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затверджених наказом Державного комітету України по житлово комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56, виданого на підставі постанови КМУ від 06.10.1992 року № 572 «Про механізм впровадження ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» (чинного на момент приватизації житла), передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Як вбачається з рішення апеляційного суду Вінницької області від 30.08.2017 року у справі № 127/7297/16-ц [PERSON] була прописана в [ADDRESS] з 06.10.1992 року по 22.06.1999 року, що підтверджується копією її паспорта (Справа № 127/7297/16-ц Т.2 а.с.36-38). Крім того, у справі № 127/7297/16-ц встановлено, що [PERSON] була вселена у спірну квартиру до своєї матері у 1992 році, а відповідно до ст. 64 ЖК УРСР вважалась членом сім`ї наймача. Слід зауважити, що довідка про склад сім`ї, за адресою: [ADDRESS] , яка міститься в матеріалах справи (Т.2 а.с. 13) не містить ні номеру ні дати видачі, вище вказана довідка не спростовує факту прописки в цій квартирі [PERSON] з 06.10.1992 року по 22.06.1999 року згідно її паспорту. . Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч.2 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбачених законом. На час приватизації [PERSON] була зареєстрована (прописана) у спірній квартирі і, в установленому законом порядку (судовому) не була визнана такою, що втратила право на житло, яке вона отримала вселившись у квартиру як член сім`ї наймача у 1992 році, в тому числі право її неповнолітніх дітей, збереглося за ними і станом на час приватизації (1999 рік). Такої ж позиції притримувався і Верховний Суд України розглядаючи справи даної категорії (рішення ВСУ від 10.09.2008року, ухвала ВСУ від 04.02.2009 року). За викладених обставин, дані позовні вимоги не підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed