Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

01.04.2021 позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА.», в якому просить суд визнати недійсним кредитний договір від 18.02.2021 без номеру, укладений між ним та ТОВ «КФ.ЮА.». Свої вимоги мотивує тим, що 18.02.2021 позивач оформив заявку на отримання кредиту на офіційному веб-сайті ТОВ «КФ.ЮА.» та отримав кредит в розмірі 1 468 грн. Стверджує, що зобов`язання перед відповідачем були виконані в повному обсязі. Разом з тим, в позовній заяві наголошує на тому, що через деякий час позивачу почали надходити повідомлення про нібито невиконанні ним зобов`язання перед ТОВ «КФ.ЮА.». На всі аргументи про все ж таки виконані зобов`язання, представники відповідача не реагували. Позивач стверджує, що порядок укладання договорів в електронній формі регламентується законодавством України, і після його укладення, відповідач мав би вручити примірник договору позивачу в письмовій формі, в якому мали бути встановлені всі істотні кредитні умови, зокрема: про наявні форми кредитування, їх недоліки та переваги, тип відсоткової ставки та орієнтовну вартість подорожчання кредиту і реальну відсоткову ставку. Однак, такого не відбулося, у зв`язку з чим, вважає, що договір від 18.02.2021 без номеру, укладений між ним та ТОВ «КФ.ЮА.» та позивачем є недійсним. Просив суд, позов задовольнити в повному обсязі. 01.04.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.04.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 01.07.2021 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.05.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 20.05.2021 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. Копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви із додатками направлено на адресу відповідача. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов. На адресу суду повернувся конверт із копією ухвали про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви, який направлявся відповідачу. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України передбачено обов`язковість договору до виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. При вирішенні спору про визнання кредитного договору недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів». Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем не надано доказів в підтвердження того, що 18.02.2021 між позивачем та ТОВ «КФ.ЮА.» укладався кредитний договір, ані в електронній формі, ані в письмовій. Матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів, не лише укладання такого договору, а й документів, що підтверджують передачу позивачу грошових коштів у сумі 1 468 грн. від відповідача на виконання будь-яких кредитних правовідносин. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження укладення 18.02.2021 кредитного договору, що є предметом позову. За вказаних вище обставин, суд позбавлений можливості здійснити відповідну оцінку правочину, який є предметом спору на відповідність його норм чинного законодавства. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог. З урахуванням вищенаведеного, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат по сплаті судового збору, відсутні. На підставі викладено та

Outcome: dismissed