Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

16 червня 2023 року позивач звернувся до суду з цим позовом. В обґрунтування позову зазначає, що 25 квітня 2023 року вона надала відповідачу позику у розмірі 61\~110,00 грн. на строк до 07 травня 2023 року, про що [PERSON] надав відповідну розписку. Станом на день звернення до суду, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, позику не повернув. Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за позикою у розмірі 61\~110,00 грн., а також відсотки за користування позикою у розмірі 1\~674,24 грн. Заочним рішенням суду від 03 жовтня 2023 року позов було задоволено частково (стягнуто з відповідача 61110 грн. заборгованості за договором позики та 1044,94 грн.) (а.с.59-60). Ухвалою суду від 07 грудня 2023 року було задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення, вказане рішення було скасовано та призначено справу до розгляду. Представник позивача в письмовій заяві просить здійснювати розгляд справи без участі сторони позивача, вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у письмовій заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково (за виключенням 20000 грн. сплачених коштів). Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачем 25 квітня 2023 року було надано позивачу розписку такого змісту: «Я, [PERSON] , [INFO] , (паспортні дані), [INFO] одержав в боргу від [PERSON] , [INFO] (паспортні дані), грошові кошти в сумі 61\~110 грн. 00 коп. (сума прописом). Зобов`язуюсь повернути отримані гроші в повному обсязі вчасно до 07 травня 2023 року, без відсотків. У разі недотримання цього обов`язку зобов`язуюсь виплатити пеню 0%. Передані грошові кошти за цією розпискою мають статус позики згідно чинного законодавства України. Після повернення грошових коштів [PERSON] повертає [PERSON] розписку (а.с.4). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України №6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року. Досліджуючи зміст наданої позивачем розписки відповідача суд зазначає, що у ній чітко підтверджується отримання відповідачем коштів у розмірі 61\~110,00 грн., без сплати відсотків за користування нею. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У розглядуваному випадку, у наданій відповідачем розписці встановлений строк повернення позики, а саме до 07 травня 2023 року. Доказів виконання зобов`язання в повному обсязі суду не надано. Відповідачем долучено до справи квитанцію АТ «Універсал Банк» від 25 квітня 2023 року на суму 20 000,00 грн. (а.с.38), на підтвердження ідентифікації отримувача коштів представником [PERSON] надано інформацію з мобільного додатку, відповідно до якої останні чотири цифри карти отримувача ( [PERSON] ) збігаються з номером карти отримувача коштів у квитанції від 25 квітня 2023 року (а.с.66). З огляду квитанції вбачається, що такий платіж був здійснений в той же день, що і видана розписка та отримана позика у сумі 61 110,00 грн., о 09 год. 02 хв. Однак, відповідач не довів, що ці кошти є саме тими коштами, які він взяв у борг за розпискою 25 квітня 2023 року, у наданій квитанції не зазначено у зв`язку з чим були сплачені кошти. Будь-якої економічної доцільності відразу повертати позику в день її отримання шляхом банківського переказу о 09 год. 02 хв., відповідач суду також не пояснив. Зважаючи на розмір заявленої суми боргу зі сторони позивача, сума 20000 грн. не визнається нею як оплата за розпискою. З огляду на наведене, основну суму позики у розмірі 61\~110,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Одночасно слід відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування позикою, адже у розписці зазначено про відсутність обов`язку відповідача сплачувати проценти за нею. Посилання представника позивача у позові на положення ч.1 ст.1048 ЦК України є помилковими, оскільки в них мова йде про випадок, коли сторони передбачили плату за користування коштами, які надані у позику, але не визначили розмір такої плати. В даному випадку зі змісту розписки очевидно, що позивачем надавалися відповідачу кошти без встановлення плати за користування ними та обов`язку позичальника сплачувати відповідні проценти. Позовних вимог про стягнення процентів, передбачених ст.625 ЦК України, позивач суду не заявляла, а суд не вправі самостійно виходити за межі підстав позову. У зв`язку із частковим задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 1\~044,94 грн. (1\~073,60 х (61\~110,00 / 62\~784,24)).

Outcome: partial