Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Представник позивача, який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 23780, вчинений 09.10.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» в розмірі 17488,68 грн; В обґрунтування позову позивач вказав, що 22.10.2019 року приватним виконавцем\~\~ виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольгою Леонідівною на підставі виконавчого напису № 23780, виданого 09.10.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, було відкрито виконавче провадження № 60384768. На думку позивача виконавчий напис № 23780, виданий 09.10.2019 року, вчинено з грубим порушенням норм законодавства, оскільки приватний нотаріус не переконався в безспірності боргу, не перевірив чи стягується борг в межах строку позовної давності, не перевірив чи надсилалась позивачу повідомлення письмова вимога про усунення порушення та порушив вимоги щодо процедури оформлення і змісту виконавчого напису, адже право вимоги не підтверджене належними доказами, виконавчий напис був вчинений на простому кредитному договорі № GP 5838489 від 10.01.2014 року, укладеному між позивачем та відповідачем, без нотаріального посвідчення.\~\~ 29.11.2023 представником відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до\~ суду подано заяву про визнання позовних вимог у порядку статті 206 ЦПК України. У заяві представник відповідача зазначив, що визнає позов в частині визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а щодо судових витрат, посилаючись на положення частини першої статті 142 ЦПК України, просить стягнути з відповідача 50 відсотків від суми сплаченого судового збору та заяви про забезпечення позову. Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін не надійшло клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. Приватним нотаріусом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинений виконавчий напис № 23780 від 09.10.2019\~ про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за період з 30.09.2018 по 30.09.2019 в розмірі: 8995,50 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 7000,21 грн. - прострочена заборгованість за комісією; 992,97 грн. заборгованість за процентами; 500,00 плата за вчинення виконавчого напису, що становить 16988,68 грн.\~\~\~\~\~\~ На підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження № 60384768 щодо стягнення з позивача вищезазначеної суми. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року за № 1172, а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595. Відповідно до положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. За змістом п. 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. За змістом постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, з матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис було вчинено на копії кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено та з посиланням на положення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172. Разом із тим, положення постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, в редакції постанови КМУ\~ № 662 від 26 листопада 2014 року, які надавали право на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, визнано нечинними постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14).\~ Крім того, судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 09 жовтня 2019 року, після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, в той час, коли законодавством України не було передбачено можливості здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів, і не міг застосовуватись до кредитного договору № GP-5838489 від 10.01.2014, укладеного між сторонами. Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає\~ виконанню є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить із наступного. За приписами частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною першою статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, таким чином з відповідача на користь держави слід стягнути 50 % судового збору а саме, 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. Разом з тим, суд бере до уваги, що положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України стосуються повернення судового збору сплаченого при поданні позову, а не загальної суми судового збору, сплаченого позивачем, а тому судовий збір, сплачений позивачем за подання заяви про забезпечення позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Outcome: approved