Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

[PERSON] , звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 01.04.2019 року [PERSON] взяв у нього у борг грошові кошти в сумі 837000,00 грн. зі сплатою 4% за кожен місяць користування коштами, про що була укладена відповідна розписка. 26.01.2021 року представником позивача через АТ «Укрпошта» було направлено вимогу про повернення боргу разом із штрафними санкціями та неустойкою. Проте, вказана вимога 29.03.2021 року повернулася на адресу відправника. Уточнивши вимоги, просить стягнути з відповідача сумарно 3690978,90 грн., з яких: 837000,00грн.- сума основного боргу, 1859256,00 грн.- відсотки за користування, 63978,90грн.- 3% річних з дати пред`явлення вимоги (позову до суду), 930744,00 грн.- інфляційні витрати з дати пред`явлення вимоги (позову до суду). Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 21.03.2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу та з метою виконання вимог ч. 1 ст. 189\~ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі (т. 1 а.с. 180). Ухвалою суду від 12.04.2023 року провадження у справі зупинено, у зв`язку з призначенням судової почеркознавчої експертизи (т. 2 а.с. 9). Ухвалою судді від 14.08.2023 року провадження у справі поновлено (т. 2 а.с. 30). Ухвалою суду від 23.10.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Куликова О.А. про зупинення провадження у справі (а.с. 69). Ухвалою суду від 20.11.2023 року прийняті до провадження уточнені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] (т. 2 а.с. 86) Ухвалою суду від 13.12.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (т. 2 а.с. 90). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Ан І.М. уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з викладених у позові підстав. Відповідач [PERSON] причину неявки суду не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, відзиву на позов до суду не надавав. Сповіщався про дату та час судового засідання за адресою його місця проживання, шляхом смс-інформування. Суд вислухавши доводи сторони позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, прийшов до наступного висновку. Частиною 1 статті 1046\~ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст.1047 ЦК України). Згідно ч. 1 ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В силу ч.1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із норм ст.1051\~ЦК України слідує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У свою чергу, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. На підставі частин 1-3 статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідно до ч.1, ч. 5 та ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 01.04.2019 року [PERSON] взяв у [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 837000,00 грн. зі сплатою 4% за кожен місяць користування коштами, про що була укладена відповідна розписка (т. 1 а.с. 101). 26.01.2021 року представником позивача через АТ «Укрпошта» було направлено вимогу про повернення боргу разом із штрафними санкціями та неустойкою (т. 1 а.с. 9-11, 12). Проте, вказана вимога 29.03.2021 року повернулася на адресу відправника (т. 1 а.с. 12 звор. бік). Отже,\~між сторонами\~виникли позикові\~правовідносини. Даний договір є договором позики, укладений у відповідній письмовій формі; складені позичальником розписки є одночасно і підтвердженням укладення договору позики та письмовою формою договору, і підтвердженням умов договору щодо розміру позики і строку повернення, і також підтвердженням отримання позичальником грошових коштів за договором позики у вказаному розмірі. Договір позики є реальним, і з даного договору для позичальника виникли грошові зобов`язання по поверненню позичених коштів у строки, встановлені договором, і відповідно для нього виникли передумови для негативних наслідків, передбачених законом на випадок невиконання грошових зобов`язань чи неналежного їх виконання. До 26.01.2021 року (дата звернення позивача з листом-вимогою про повернення грошових коштів) [PERSON] не виконав свого обов`язку щодо повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Так,\~зі змісту\~розписки вбачається\~отримання відповідачем\~від позивача\~грошових коштів\~саме у\~борг.Факт одержання грошей [PERSON] підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем в момент передачі йому суми позики. Оригінал розписки на момент подачі позову знаходився у [PERSON] , що свідчить про неповернення відповідачем позики, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18. Крім того, суд враховує, що відповідно до частини другої статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішення від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). За клопотанням представника відповідача [PERSON] - адвоката Куликова О.А. від 11.04.2023 року (т. 2 а.с. 3-4) ухвалою суду від 12.04.2023 року була призначена судова почеркознавча експертиза (т. 2 а.с. 9). Листом від 14.04.2023 року [PERSON] повідомлено про необхідність на виконання вимог вказаної ухвали з`явитися до суду для відібрання вільних зразків підпису (т. 2 а.с. 11), 08.05.2023 року вказана вимога на адресу відповідача була направлена повторно (т. 2 а.с. 12). 04.07.2023 року ухвала суду надіслана до експертної установи (т. 2 а.с. 22), а 03.08.2023 року на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, у зв`язку з відсутністю вільних зразків підпису (т. 2 а.с. 26-27). 10.10.2023 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Куликова О.А. про зупинення провадження у справі, у зв`язку з тим, що відповідач перебуває за межами України, що позбавляє можливості відібрати вільні зразки підпису для подальшого призначення експертизи (т. 2 а.с. 53) Проте, згідно наданої суду інформації з Державної прикордонної служби України,\~ [PERSON] \~неодноразово перетинав\~державний кордон\~України (т.\~2\~а.с.\~96),\~проте на\~виклики суду\~не з`являвся,\~розглядом справи\~не цікавився,\~тому суд\~розцінює такі\~дії останнього\~як затягування судового\~процесу,\~та зловживання\~процесуальними правами. Згідно ст. 12, ч. 1 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Отже, досліджуючи боргові розписки, суд для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст. ст.1046,1047\~ЦК України повинен виявити справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа. Саме такий правовий висновок про застосування ст. ст. 1046, 1047\~ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14, які згідно зі ст. 360-7ЦПК України є обов`язковими для всіх судів України. Зокрема, як убачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи № 6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Розписка може бути підставою для стягнення грошей лише за умови, якщо між сторонами виникли правовідносини позики і кошти реально передавались боржнику (ВС/КЦС у справі №753/11670/17 від 11.06.2021 року). У відповідності до частини 1 та частини 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи встановлені вище фактичні обставини справи та зазначені норми закону, та оскільки було доведено факт укладення між сторонами договору позики, та відповідно факту існування боргового зобов`язання, тому суд вважає, що позов про стягнення боргу за розпискою, є обґрунтованим, й за цих підстав позов в частині стягнення основної суми -837000,00 (вісімсот тридцять сім тисяч) грн. задоволити. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно положень статті 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В постанові ВСУ від 26 квітня 2017р. по справі № 3-1522гс16 (№ 918/329/16) зазначено, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто, таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць (за кожен день такого прострочення) з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Враховуючи вищенаведене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1859256,00 грн.- відсотки за користування, 63978,90грн.- 3% річних з дати пред`явлення вимоги (позову до суду), 930744,00 грн.- інфляційні витрати з дати пред`явлення вимоги (позову до суду. відповідно до розрахунку наданого позивачем, який суд вважає обґрунтованим. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати- сплачений судовий збір в розмірі 11350,00 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) грн. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.\~2\~ ЦПК\~України завданням\~цивільного судочинства\~є справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених або\~оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved