Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог вказав, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] . З 27 січня 2001 року по 26 вересня 2013 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Оскільки спільне життя не склалось, то їх шлюб було розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва. Від вказаного шлюбу у них двоє дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Оскільки, 19 грудня 2017 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та її прізвище було змінено з [PERSON] на [PERSON] . З моменту розірвання шлюбу 2013 року відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації більше семи років. Позивачу відомо, що відповідач проживає у своїх батьків по [ADDRESS] . Всі витрати, пов`язані з утриманням квартири, покладені тільки на позивача. Крім того, позивачка має намір оформити субсидію, а також відчужити квартиру, однак реєстрація осіб, які не проживають за даною адресою, є перешкодою у вирішенні даного питання. Вважає, що відповідач не користуються житловим приміщенням без поважних причин, а тому є всі передбачені законом підстави для визнання його такими, що втратив право користування житлом. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період їхнього не проживання не існує. Відповідач не є членом сім`ї позивача. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2022 року вказану справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. 16 травня 2022 року матеріали вказаної цивільної справи надійшли до Солом`янського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 травня 2022 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою суду від 16 червня 2022 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. Позивач в судове засідання, призначене на 26 січня 2024 року не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 16 листопада 2011 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 січня 2001 року, який було розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 вересня 2013 року. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №108/27-89с від 06 червня 2022 року, окрім власників, в квартирі зареєстрований [PERSON] - відповідач у справі. 19 грудня 2017 року позивач уклала шлюб із [PERSON] та її прізвище було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від19 грудня 2017 року. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] , який зареєстрований у квартирі, з моменту розірвання шлюбу не проживає за місцем реєстрації вже більше семи років, а фактично проживає у своїх батьків по [ADDRESS] . Оскільки позивач позбавлена можливості вільно володіти та розпоряджатися власною квартирою через реєстрацію у ній відповідача, змушена сплачувати комунальні послуги з урахуванням зареєстрованої особи, вона звернулася до суду з указаним позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені (ч.1 ст.321 ЦК України). Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні права власності щодо свого майна, навіть якщо ці перешкоди не поєднані з фактичним позбавленням володіння. Отже, суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 19 січня 2022 року, підписаного мешканцями будинку [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживає за місцем реєстрації. Відповідно до довідки про не проживання особи за адресою місця реєстрації №901/Г-19/09 від 19 січня 2022 року, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», [PERSON] фактично не проживає за місцем реєстрації протягом 7 років. Таким чином, позивачем доведено належними доказами, що відповідач [PERSON] , як член сім`ї власника житла відсутній у квартирі [ADDRESS] понад один рік. Поважних причин його неявки у такому житлі чи інших домовленостей між власником житла і відповідачем на користування цим житлом у разі його відсутності понад один рік судом не встановлено. Указані обставини відповідачем не спростовані. Відтак, вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 992,40 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Outcome: approved