Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Відповідно до ухвали суду від 12.02.2024 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини - залишені без розгляду. Розгляд позовних вимог про розірвання шлюбу продовжено. В обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу позивач послався на ті обставини, що 12 жовтня 2016 року між ним та відповідачкою [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №20, місце реєстрації - Іванівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області. Від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сторони проживали спільно однією сім`єю у житловому будинку, належному матері позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З 20 липня 2023 року шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені. Дружина без відома позивача забрала дітей і зникла в невідомому напрямку. Він звернувся до поліції щодо розшуку дружини з дітьми. Через три дні вона вийшла на зв`язок і повідомила, що перебуває в [ADDRESS] . позивач з матір`ю дружини [PERSON] виїхали за вказаною адресою. По приїзду побачили, що діти перебувають в умовах неналежних для проживання. Зі згоди відповідачки позивач забрав дітей до себе за місцем свого проживання [ADDRESS] . З того часу вони постійно проживають з ним. Причиною розірвання шлюбу, виходячи з вищевикладених обставин, є неправомірна поведінка відповідачки, яка систематично залишала сім`ю, хворих дітей і невідомо де перебувала, обманювала позивача, казала що їде на роботу, а насправді там не перебувала. Просить суд не встановлювати строку для примирення сторін, оскільки вважає, що їх сім`я розпалась остаточно, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, на розірванні шлюбу наполягає. Позивач у судове засідання не з`явився, клопотав справу слухати у його відсутність на позовних вимогах наполягає. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву, в якій зазначила, що проти розірвання шлюбу не заперечує, з позовними вимогами погоджується та просила справу слухати у її відсутність та клопотала про зміну прізвища з шлюбного на дошлюбне. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, враховуючи безумовне визнання відповідачем позову, яке в свою чергу не суперечить вимогам закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. З 20 липня 2023 року шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені. Дружина без відома позивача забрала дітей і зникла в невідомому напрямку. Він звернувся до поліції щодо розшуку дружини з дітьми. Через три дні вона вийшла на зв`язок і повідомила, що перебуває в [ADDRESS] . позивач з матір`ю дружини [PERSON] виїхали за вказаною адресою. По приїзду побачили, що діти перебувають в умовах неналежних для проживання. Зі згоди відповідачки позивач забрав дітей до себе за місцем свого проживання [ADDRESS] . З того часу вони постійно проживають з ним. Причиною розірвання шлюбу, виходячи з вищевикладених обставин, є неправомірна поведінка відповідачки, яка систематично залишала сім`ю, хворих дітей і невідомо де перебувала, обманювала позивача, казала що їде на роботу, а насправді там не перебувала. Просить суд не встановлювати строку для примирення сторін, оскільки вважає, що їх сім`я розпалась остаточно, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, на розірванні шлюбу наполягає. Застосовуючи норми матеріального права суд виходить з такого. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частиною 3 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Згідно ч.2 ст.112 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як роз`яснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. Обставини на які посилається позивач є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах цивільної справи відсутні. Виходячи з наведеного враховуючи, що позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачкою, відповідачка в свою чергу позовні вимоги визнала та також згодна на розірвання шлюбу, збереження даного шлюбу суперечить їх інтересам, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, беручи до уваги, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того задоволенню підлягає клопотання відповідачки про зміну її шлюбного прізвища після розірвання шлюбу на її дошлюбне, що відповідає положенням ст.113 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.3,56,104-105,110,112, СК України,

Outcome: approved