Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

[PERSON] , в особі представника адвоката Авілової О.М., звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, який було зареєстровано 13 серпня 2014 року у Центральному відділі управління РАЦС адміністрації міста Білгорода, про що складено відповідний актовий запис №1746 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Позивачка зазначає, що декілька років тому відповідач виїхав до рф без пояснення причини таких своїх дій. Вона чекала повернення чоловіка, проте з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України, зневірилася у збереженні родинних відносин, подружнє життя між ними припинилося, сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують родинних стосунків, не проживають однією родиною. Відповідач кілька років до 23.02.2022 та з початком агресії з боку рф на території України не підтримував жодних стосунків із нею. Подальше перебування сторін у шлюбі є формальним та порушує їх права, а перебування у шлюбі із громадянином рф, взагалі пригнічує її емоційно. А тому просить її шлюб із [PERSON] розірвати. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27.11.2023 провадження у справі відкрито, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін. Позивачка разом із позовною заявою подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності. Як зазначено у позові, останнім відомим позивачці місцем проживання відповідача є адреса: [ADDRESS] . Про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений у встановленому ЦПК України порядку, водночас, відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов суду не надав, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин та розглядати справу за наявними матеріалами, відповідно до вимог ч.8 ст.178, ч.2 ст.191 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом, відповідно до представлених документів, встановлено, що між громадянином рф [PERSON] та громадянкою України [PERSON] 13.08.2014 у Центральному відділі управління ЗАЦС адміністрації міста Білгорода зареєстровано шлюб, актовий запис №1746, про що видано свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] (а.с.10, 12-13). Від шлюбу у подружжя є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Згідно ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон), особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Згідно ст.17 Закону, виникнення і припинення цивільної правоздатності фізичної особи визначається її особистим законом. Іноземці та особи без громадянства мають цивільну правоздатність в Україні нарівні з громадянами України, крім випадків, передбачених законом або міжнародними договорами України. Відповідно до ст.58 Закону шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. Згідно ст.60 Закону, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Згідно ст.63 Закону, припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Отже, правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються наступними нормами права. Відповідно до ст.ст.21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень, наданих у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. З урахуванням\~викладеного,\~суд,\~з`ясувавши\~фактичні взаємини\~подружжя та\~дійсні причини\~позову;\~приймаючи до\~уваги наявність\~у подружжя\~малолітньої дитини\~-\~дійшов висновку\~про те,\~що,\~даний позов\~є таким,\~що підлягає\~задоволенню,\~оскільки подальше\~спільне життя\~подружжя і\~збереження шлюбу\~суперечило б\~інтересам одного\~з них,\~зокрема позивача, а також інтересам їх неповнолітньої дитини. Згідно ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та згідно із ст.ст. 16, 17, 58, 63 Закону України «Про Міжнародне приватне право України», ст.ст. 56, 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved