Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

28.11.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 16\~865 грн. 40 коп. та понесені судові витрати. Позов обґрунтований таким. 25.10.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено договір № 2505827 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 6\~000,00 грн. на строк 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку, вказаного в п. 1.3 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п. 4.1 договору. У межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п. 4.2 договору. Згідно з п. 1.6 цього договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою 9\~582,00 грн. 05.05.2023 року між ТОВ «ФК» ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) підписано договір факторингу.\~Того ж дня, ТОВ «ФК» ЄАПБ» та ТОВ «Лінеура Україна» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу. Наданий витяг з реєстру божників до договору факторингу щодо передання ТОВ «ФК» ЄАПБ» права вимоги за вищевказаним кредитним договором сума заборгованості за основною сумою боргу 6\~000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 10 865 грн.\~40 коп., а разом 16 865 грн.\~40 коп.\~Також, надано розрахунок заборгованості за вищевказаним кредитним договором. На підставі викладеного,\~позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 29.11.2023 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29.01.2024 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що договір про надання позики не містить ознак кредитного договору. Надання коштів з умовою сплати процентів це фінансова послуга, яка потребує наявності\~ліцензії, тобто кошти під процент можуть надавати лише фінансові установи.\~\~Позивач просить суд стягнути з мене заборгованість в розмірі 16 865 грн. 40 коп.\~Проте, позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості за договором № 2505827 від 25.10.2021 року у сумі 16 865 грн. 40 коп., а саме, не надано пояснення щодо нарахування заборгованості за відсотками.\~Тому, як видно із вищезазначеного, заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню.\~Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому цей конкретний позов не може бути задоволений, оскільки він є необґрунтованим, а позовні вимоги недоведені.\~Надані позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками організації є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту.\~Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно з нормами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.\~Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 року при розгляді цивільної справи № 200/5647/18. Проте у матеріалах даної справи виписка по картковому рахунку відсутня. Будь-яких інших первинних документів на підтвердження здійснення між сторонами господарських операцій, зокрема перерахунку банком кредитних коштів та використання цих коштів відповідачем, позивач не надав.\~Посилання позивача на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити обставини видачі кредиту та його розміру, а також розмір заборгованості по кредиту та правильність його визначення. Відтак позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що зазначена позивачем заборгованість дійсно має місце та що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору.\~Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір. Матеріали справи не містять доказів (поштових квитанцій) направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості. Таким чином, зазначені обставини не підтверджені доказами у справі. Досудові вимоги про необхідність сплати простроченої заборгованості, не надають права банку для звернення до суду за достроковим стягненням всієї суми заборгованості за кредитом. Отже, позовна заява про стягнення кредитної заборгованості, подана ТОВ «ФК «ЄАПБ» є поданою з порушенням норм матеріального та процесуального права,\~ необґрунтованою та передчасною. 01.02.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивачем зазначено, що клієнт самостійно вносить особисті дані в Заявку на отримання кредиту, тобто вказує номер телефону, номер паспорту, ідентифікаційний код та картку, на яку буде перераховано кошти.\~Також звертає увагу суду на те, що ідентифікація позичальника здійснюється не за номер телефону, а банком-емітентом, яким видано картку, на яку було перераховано кредитні кошти.\~Отже, у відповідності до умов договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитних договорів. Щодо тверджень відповідача про безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору, звертає увагу суду на те що, Постановою Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про\~дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі\~договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника («за користування кредитом»).\~Звертає увагу суду на те, що відповідно до умов укладеного договору нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами договорів не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання позичальником згідно з ст. 625 ЦК України.\~ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовувало жодних штрафних санкцій до відповідача. Всі нараховані відсотки нараховувались виключно первісним кредитором. Відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими, що не підлягають задоволенню. У судове засідання представник позивача не з`явився, відповідно до матеріалів позовної заяви просив здійснювати розгляд справи без його участі. \~ \~ \~ \~Відповідач у\~судове засідання\~не з`явився, надав заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», рішення від 07.07.1989 року, заява № 11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справу, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді, суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Всебічно з`ясувавши\~обставини справи,\~вивчивши її\~матеріали,\~дослідивши надані\~у справі\~докази у\~сукупності,\~суд дійшов\~до висновку,що заявлений\~позов не\~підлягає задоволенню\~на підставі\~встановлених фактичних\~обставин справи\~та відповідних\~їм правовідносин. 25.10.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено договір № 2505827 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 6\~000,00 грн. на строк 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку, вказаного в п. 1.3 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п. 4.1 договору. У межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п. 4.2 договору. Згідно з п. 1.6 цього договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою 9\~582,00 грн. Того ж дня відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. 05.05.2023 року між ТОВ «ФК» ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) підписано договір факторингу, відповідно до умов якого фактор передав грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступив факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Того ж дня, ТОВ «ФК» ЄАПБ» та ТОВ «Лінеура Україна» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 05.05.2023 року, відповідно до якого клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 6727. Наданий витяг з реєстру божників до договору факторингу щодо передання ТОВ «ФК» ЄАПБ» права вимоги за вищевказаним кредитним договором сума заборгованості за основною сумою боргу 6\~000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 10 865 грн. 40 коп., а разом 16 865 грн. 40 коп.\~Витяг з реєстру не містить підписів уповноважених осіб клієнта та фактора, засвідчений лише особою, яка сформувала цей витяг. Також, позивачем надано розрахунок заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Так,\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Згідно з ст. ст. 627, 629 ЦК України, відповідно до\~ст. 6\~цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 1046, частин першої, другої ст. 1054 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до визначень, що містяться в ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»: електронна комерція відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За положеннями\~ст. 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 656 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Частиною першою ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року у справі № 905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 5 ст. 83 ЦПК України). Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (ч. 9 ст. 83 ЦПК України). Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи (ч. 10 ст. 83 ЦПК України). Відповідач не спростовує факту укладення вищевказаного кредитного договору. Суд погоджується з доводами відповідача про недоведеність позивачем факту надання кредитних коштів за цими договорами, існування кредитної заборгованості у зазначеному позивачем розмірі, а також набуття позивачем права вимоги до відповідача. Зокрема, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не було надано доказів на підтвердження перерахування відповідачу ТОВ «Лінеура Україна» 6\~000,00 грн. на виконання умов договору про надання коштів та умова споживчого кредиту У долучених до позовної заяви розрахунках заборгованості за укладеними між відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна» договором про надання коштів та умовами споживчого кредиту лише зазначено розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Проте, позивачем не доведено за який конкретно період нараховано заборгованість за відсотками за вказаними договорами, яку просить стягнути позивач на свою користь, що унеможливлює перевірити їх нарахування в межах строків дії договору та відповідно до узгодженої сторонами відсоткової ставки. Також позивачем, не надано суду реєстрів боржників до вищезазначеного договору факторингу, підписаного уповноваженими особами ТОВ «ФК «ЄАПБ» та\~ТОВ «Лінеура Україна»,\~яким би підтверджувалося набуття ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за договором укладеним\~ між товариством та відповідачем. Наданий ТОВ «ФК «ЄАПБ» до позовної заяви витяг з реєстрів боржників до договору факторингу,\~не є належними та допустимими доказом відступлення права вимоги, оскільки вказаний витяг містить підпис лише представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», який сформував цей витяг. Крім того, за відступлення права вимоги\~ТОВ «ФК «ЄАПБ»\~повинно було передати ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти (ціну продажу), проте доказів на підтвердження сплати цих коштів за отримання права вимоги до відповідача, у визначені ст. 83 ЦПК України строки позивачем надано не було. Враховуючи те, що\~ТОВ «ФК «ЄАПБ» не доведено належними та допустимими доказами надання відповідачу кредитних коштів за зазначеними кредитними договорами, розміру заборгованості, яку просить стягнути на свою користь, а також передання прав грошової вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» за вказаними кредитними договорами, суд дійшов до висновок суду про відсутність правових підстав стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитними договорами. Через перелічені встановлені фактичні обставини справи суд дійшов висновку про те, що у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed