Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

01 грудня 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив встановити факт проживання [PERSON] , померлого [INFO] , разом із [PERSON] , померлою [INFO] , однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , з 22.11.2002 року до часу відкриття спадщини, тобто до моменту смерті [PERSON] , що наступила [INFO] , та прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] ; встановити факт проживання [PERSON] , померлої [INFO] , разом із [PERSON] , померлою [INFO] , однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , з вересня 2013 року до моменту смерті [PERSON] , що наступила 16 листопада 2019 року та прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] ;визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] . В обгрунтування позову посилається на те, що відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що у нього відсутні документи, які підтверджують прийняття спадщини у встановлений законом спосіб, коло спадкоємців, які спадщину прийняли після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; оригінал документа, який би підтверджував право власності спадкодавця на вищевказане майно. Метою встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] , та [PERSON] із [PERSON] є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, тобто, такий факт породжує юридичні наслідки. Позивач позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] , та [PERSON] із [PERSON] , а також визнання права власності в порядку спадкування. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2023 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою суду від 08.12.2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання, витребувано належним чином засвідчені копії спадкових справ. Проткольною ухвалою суду від 07.02.2024 року закрито підготовче провадження у справі, враховуючи фактичне визнання позову відповідачем та надходженням на адресу суду витребуваних судом доказів. У судовому засіданні представник позивача адвокат Ільїн О.В. підтримав позовні вимоги, з викладених у позові підстав. Відповідач подав до суду заяву, в якій просив задовольнити у повному обсязі позов [PERSON] , підтвердив викладені у позові обставини та розгляд справи просив проводити за його відсутності. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] ( зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] та є сусідами позивача), суду пояснили, що їх сусіди [PERSON] та [PERSON] проживали разом за адресою [ADDRESS] , з 2004 року по день смерті [PERSON] , тобто до [INFO] . Вони вели спільне господарвство і всі сприймали їх як чоловіка та дружину. Восени 2013 року до них також переїхала жити сестра [PERSON] - [PERSON] , вони жили разом до смерті спочатку [PERSON] , а після смерті останнього, жили вдвох [PERSON] та [PERSON] до смерті [PERSON] у листопаді 2019 року. Після смерті [PERSON] в будинку залишилася проживати сестра [PERSON] до самої своєї смерті. Наразі в будинку проживає її син, який є племінником [PERSON] . Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 серпня 1974 року [PERSON] , [INFO] , уклав Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, який посвідчено [PERSON] , нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори 03.09.1974 року р. № 3-7215, зареєстрований в ММБТІ 18.03.1998 року запис № 2658 на ім`я [PERSON] . 29 серпня 1987 року згідно акту № 84 будинок [ADDRESS] , прийнято в експлуатацію та зареєстровано в установленому на той час законом порядку за [PERSON] .. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . Згідно довідки Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради № 4323 від 23.11.2017 року, з 22 листопада 2002 року до дня смерті разом з [PERSON] була зареєстрована [PERSON] . Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 24.11.2017 року Державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори, за заявою [PERSON] було заведено спадкову справу № 602 після смерті [PERSON] , однак свідоцтво про право на спадщину не видавалося. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги для поховання. Спадкова справа після смерті останньої не заводилася. [PERSON] , мати позивача та двоюрідна сестра померлої [PERSON] , померла [INFO] ,що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 12 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Валієвої В.В. з метою оформлення спадкових прав після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та тітки [PERSON] , яка померла [INFO] , на спадкове майно - житлового будинку [ADDRESS] . Згідно роз`яснення щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.2021 року № 277/01-16, для оформлення спадкових прав потрібно зібрати усі необхідні документи, а саме: документи, які підтверджують прийняття спадкоємцем (ми) спадщини у встановлений законом спосіб; документи, які підтверджують коло спадкоємців, які спадщину прийняли після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; оригінал документа, який би підтверджував право власності спадкодавця на вищевказане майно. Матеріалами справи та показами свідків підтверджується, що на час смерті [PERSON] та з 2002 року разом з ним постійно проживала однією сім`єю тітка позивача - [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, проте не оформила своїх спадкових прав. Таким чином, суд вважає встановленим, що [PERSON] , яка постійно проживала із спадкодавцем [PERSON] час відкриття спадщини , фактично прийняла спадщину після [PERSON] як спадкоємець четвертої черги за законом за положеннями ст. 1264 ЦК україни. Так, після смерті [PERSON] її сестра [PERSON] вступила в управління спадковим майном, так як займалася її похороном та проживала в спадковому будинку по день своєї смерті, [INFO] . Матеріалами справи та показами свідків підтверджується, що [PERSON] постійно проживала із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та як спадкоємець п`ятої черги за законом за положеннями ст. 1264 ЦК україни ,у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подала, тобто є такою, що прийняла спадщину після [PERSON] відповідно до ч. 3 статті 1268 ЦК України. Інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, після смерті [PERSON] та [PERSON] , крім [PERSON] [INFO] , який є рідним братом [PERSON] та двоюрідним братом [PERSON] , немає. Відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 70/2021, позивач [PERSON] , який є рідним сином [PERSON] і спадкоємцем першої черги за законом,прийняв спадщину після смерті матері, звернувшись в установленому законом порядку до нотаріуса з заявою про прийняття спідщини. Інші спадкоємці з відповідними заявами про прийняття спадщини не зверталися. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України:спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 статті 1220 ЦК України: спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Положеннями статті 1258 ЦК України передбачено, що: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1265 ЦК України визначено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно частини другої, четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Отже, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення таких юридичних фактів як: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та позивач (заявник) проживали однією сім`єю. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 5 вказаної статті передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У п. п. 2, 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до абзацу 1 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути, зокрема, спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом, для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки. Таким чином, під юридичними фактами слід розуміти обставини, з наявністю чи відсутністю яких діюче законодавство пов`язує певні правові наслідки, виникнення, зміну та припинення особистих немайнових, а також майнових прав фізичних осіб. Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19 дійшов висновку, що статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Положеннями ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 5 ЦПК України встановлено виключне право кожної особи самостійно визначати найбільш ефективний спосіб захисту своїх прав, ніхто не вправі обмежувати будь-кого у вільному обранні способу захисту своїх прав. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. За такого, встановивши дійсні правовідносин сторін , суд приходить до висновку про підставність задволення позовних вимог щодо встановлення факт проживання [PERSON] , померлого [INFO] , разом із [PERSON] , померлою [INFO] , однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , з 2002 року до часу відкриття спадщинипісля смерті [PERSON] , померлого [INFO] . При цьому, оскільки в силу наведених положень закону спадкоємець, що проживав зі спадкоємцем на час відкриття смерті , вважається таким, що прийняв спадщину, то встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , є зайво заявленими позовними вимогами. Також суд приходить до висновку про підставність задоволення позовних вимог щодо встановлення факту проживання [PERSON] разом із [PERSON] за адресою спірного спадкового будинку на час відкриття спадщини, а саме час смерті [PERSON] [INFO] . При цьому, оскільки в силу наведених положень закону спадкоємець, що проживав зі спадкоємцем на час відкриття смерті , вважається таким, що прийняв спадщину, то встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] є зайво заявленими позовними вимогами. У розумінні статті 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За такого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на вказаний житловий будинок також є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: partial