Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачі звернулись до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що [INFO] помер [PERSON] . Померлий є чоловіком [PERSON] , батьком [PERSON] та сином [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно: земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 0722881800:01:001:5658), що розташована в селі Забороль Луцького району Волинської області. У жовтні 2023 року спадкоємці звернулась до приватного нотаріуса з метою оформлення спадкових прав. Постановами нотаріуса від 27 жовтня та 31 жовтня 2023 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину по причині відсутності правовстановлюючих документів на майно. Відтак, вирішити вказане питання у позасудовому порядку не виявляється можливим. З огляду на наведене, позивачі просять визнати своє право власності на вказану земельну ділянку в судовому порядку (по 1/3 частині кожному). В окремих письмових заявах позивачі просять здійснювати розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, в письмовій заяві просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 06 квітня 2023 року (а.с.16). Після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому майно: земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 0722881800:01:001:5658), що розташована в селі Забороль Луцького району Волинської області. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи, наданої у відповідь на ухвалу суду про витребування доказів, вбачається, що спадкоємцями [PERSON] є його дружина [PERSON] (а.с.13, 70), син [PERSON] (а.с.14, 79) та матір [PERSON] (а.с. 15,61), які звернулись із заявами про прийняття спадщини у встановленому законом порядку. Постановами нотаріуса №197/02-31 від 27.10.2023 року, №198/02-31 від 31.10.2023 року, №197/02-31 від 31.10.2023 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а.с.48-50). Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, як визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. З 1 січня 2013 року, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. З матеріалів справи вбачається, що розглядувана земельна ділянка була передана у власність [PERSON] на підставі рішення Заборольської сільської ради № 24/13 від 05.04.2013 року (а.с.43). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0700018022013 датою державної реєстрації земельної ділянки є 07.02.2013 року (а.с.45). За своє життя спадкодавець не встиг зареєструвати права власності у встановленому порядку. Про те, що земельна ділянка належала [PERSON] свідчить вищеназване рішення сільської ради та виготовлена на підставі цього рішення технічна документація на земельну ділянку (а.с.17-42). Згідно рішення державного реєстратора від 09.10.2023 року (а.с. 47) спадкоємцю було відмовлено у проведенні реєстраційних дій по причині відсутності зазначення в рішенні сільської ради кадастрового номеру земельної ділянки. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. З огляду на вказане, позивачі позбавлені можливості вирішення питання спадкування в позасудовому порядку, порушене право на реалізацію спадкових прав підлягає судовому захисту. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved