Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] , звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб апарату Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: [PERSON] та [PERSON] , в якому просила визнати неправомірним та скасувати рішення Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб апарату Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 27.10.2022 про зняття [PERSON] та її доньки [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб апарату Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації внести до реєстру територіальної громади відомості про скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання, сформувати і внести відповідні дані для передачі до відомчої інформації системи ДМС та вчинити всі інші необхідні дії для поновлення записів про зареєстроване місце проживання [PERSON] та малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 27.10.2022 позивача та її малолітню доньку [PERSON] було знято з реєстрації місця проживання за рішенням Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб апарату Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації. Вважає вказані дії відповідача протиправними, оскільки таке зняття відбулося за заявою одного із співвласників квартири, однак без згоди іншого співвласника. Малолітня дитина протиправно позбавлена права на користування житлом без згоди батьків. Зняття з реєстрації було проведено з порушенням порядку та за відсутності необхідних документів. Відповідачем не було повідомлено позивача про прийняте рішення щодо зняття з реєстрації. Позивач була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з березня 1991 року. Спільно з нею, з 21.06.2011 була зареєстрована її донька [PERSON] , [INFO] . Зазначена квартира являється спільною власністю батьків позивача. Вказана квартира з 1991 року перебувала у користуванні позивача та її батьків, а 21.05.2001 право власності на неї було зареєстровано на батька [PERSON] , як на титульного власника. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.12.2021 у справі № 753/8911/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29.11.2022 право власності на частину вказаної квартири було визнано за матір`ю - [PERSON] . У березні 2023 року позивач випадково дізналася, що вона та її донька не значаться серед мешканців вказаної квартири. Жодних повідомлень з даного приводу вона не отримувала. З метою з`ясування обставин зняття її з донькою з реєстрації місця проживання було здійснено запит, з відповіді на який вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб апарату Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації відбулося на підставі заяви батька - [PERSON] , як єдиного власника житла. Ухвалою від 22.11.2023 відкрито провадження за вказаною позовною заявою за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання. 05.12.2023 через систему «Електронний суд» до Дарницького районного суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву від представника Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації. Заперечення сторони відповідача щодо заявлених позовних вимог обґрунтовані тим, що Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб апарату Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації є структурним підрозділом Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації без статусу юридичної особи. Відповідно - не може бути стороною у даній справі, оскільки не наділений відповідними повноваженнями. Згідно відомостей, що містяться в інформаційній системі «Реєстр територіальної громади міста Києва», зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] здійснено 27.10.2022 на підставі заяви (станом на 27.10.2022 одноосібного) власника житла [PERSON] згідно з пунктом 2 частини першої ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». На час проведення реєстраційної дії у Відділі не містилося інформації щодо наявності ще одного співвласника квартири, оскільки та час вчинення реєстраційної дії рішення Дарницького районного суду м. Києва переглядалося Київським апеляційним судом. У зв`язку з цим, рішення Дарницького районного суду м. Києва набрало законної сили 29.11.2022 після прийняття постанови суду апеляційної інстанції. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання позивачки та її доньки було проведено правомірно, без порушень законодавства. 19.12.2023 представник позивача подав до суду відповідь на відзив. Просив замінити найменування відповідача у справі на Дарницьку районну у м. Києві державну адміністрацію. Наполягав на тому, що квартира була спільною сумісною власністю. 20.12.2023 представник відповідача від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою від 20.12.2023 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду. Позивач та її представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] у судове засідання не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак повідомлення повернулося до суду без вручення з відміткою поштового відділення «відсутній за вказаною адресою». Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. На підставі ордера на жиле приміщення № 2168 від 09.03.1991 батьку позивачки [PERSON] на сім`ю із трьох осіб у складі його, дружини [PERSON] та дочки [PERSON] було надано двох кімнатнуквартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Усі зазначені в ордері особи зареєстрували своє місце проживання за вказаною адресою. На підставі свідоцтва про право власності від 08.05.2001 [PERSON] набув квартиру у власність та зареєстрував своє право власності у встановленому законом порядку. 21.06.2011 у вказаній квартирі була зареєстрована донька позивача [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.12.2021 у справі № 753/8911/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29.11.2022 право власності на 1/2 частину вказаної квартири було визнано за матір`ю - [PERSON] 27.10.2022 Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація на підставі заяви [PERSON] зняла позивачку та її доньку з реєстрації місця проживання за адресою спірного житла. Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України). Згідно з частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України). За приписами статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Водночас Основний Закон України так само гарантує право кожного на житло, невід`ємною складовою якого є заборона на примусове позбавлення житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції). Вказане конституційне положення знайшло своє закріплення у статті 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), відповідно до якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Заборона виселення фізичної особи або примусового позбавлення її житла іншим чином, крім випадків, встановлених законом, передбачена і у нормі частини четвертої статті 311 ЦК України. Сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування житлом врегульоване нормами статті 405 ЦК України та статті 156 ЖК України, за змістом яких члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство (стаття 64 ЖК України), мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлові відносини тісно пов`язані з правом особи на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, порядок реалізації яких визначає Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання місце проживання» (далі також - Закон № 1382-IV). За змістом положень цього Закону місцем проживання особи є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає. Відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV (у редакції, що була чинною до 01.12.2021) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. З 01.12.2021 набув чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-IX від 05.11.2021 (далі також - Закон № 1871-IX), який регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг. На підставі цього Закону були внесені зміни до низки законодавчих актів, у тому числі і до Закону № 1382-IV, з якого було виключено статтю 7. Стаття 2 Закону № 1871-IX дає визначення, що орган реєстрації - це виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи; реєстр територіальної громади - це інформаційно-комунікаційна система, призначена для обробки визначеної цим Законом інформації, що створюється, ведеться та адмініструється органом реєстрації у порядку, визначеному цим Законом; реєстраційна дія - це внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування)/задекларованого місця проживання/зміненого місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи. Реєстраційна дія є завершеною після отримання органом реєстрації підтвердження про внесення відповідної інформації до відомчої інформаційної системи; Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація в розумінні Закону № 1871-IX є органом реєстрації, який в межах Дарницького району міста Києва забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади та вчиняє відповідні реєстраційні дії. Частина перша статті 18 Закону № 1871-IX визначає, що зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них (пункт 2). Частиною тринадцятою цієї норми передбачено, що орган реєстрації приймає рішення про відмову у знятті із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, якщо: особа подала не в повному обсязі передбачені цим Законом документи (відомості) або документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, є недійсним; відомості реєстру територіальної громади не відповідають відомостям у поданих особою документах або відомостях; за зняттям із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) звернулася дитина віком до 14 років або особа, не уповноважена на подання документів. Відповідно до положень Закону № 1871-IX постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 було затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування). Цей Порядок визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів. Згідно з пунктами 50, 61 Порядку реєстраційна дія по зняттю повнолітньої особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6. У разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою власника житла про зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) власник житла подає: 1) документ, що посвідчує особу (у разі особистого звернення); 2) документ, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається. Як установив суд, зняття позивачки та її дитини із зареєстрованого місця проживання було здійснене органом реєстрації за наслідком подання власником спірного житла [PERSON] усіх необхідних для цього документів. Посилання позивача на те, що квартира перебувала у спільній власності її батьків [PERSON] та [PERSON] , однак згоди її матері не було отримано, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до чинного законодавства, станом на момент вчинення реєстраційної дії 27.10.2022 відповідно до відомостей Державного реєстру нерухомого майна власником квартири був зазначений лише [PERSON] . Третя особа [PERSON] право власності на частку квартири набула лише 29.11.2022. Відповідно до п. 26 Порядку, у день декларування/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання або прийняття рішення про відмову орган реєстрації надсилає через єдину інформаційну систему МВС до [PERSON] - відомості про декларування/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання або рішення про відмову, які надсилаються [PERSON] на адресу електронної пошти заявника, а також до його особистого електронного кабінету користувача на Порталі Дія (у разі утворення кабінету) або у мобільний додаток [PERSON] . Таким чином твердження позивача про те, що її не було повідомлено про зняття її та дитини із зареєстрованого місця проживання не заслуговують на увагу. Наведене дає підстави для висновку, що при вчиненні оспорюваної реєстраційної дії відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), а відтак доводи позову про порушення процедури зняття із зареєстрованого місця проживання не знайшли свого підтвердження в суді. Крім того, суд звертає увагу на те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.02.2023 в справі № 489/3691/20 вказано, що спір про визнання незаконним та скасування реєстраційного запису або рішення державного реєстратора про зняття особи з реєстрації місця може розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на житло іншою особою. Належним відповідачем у такому спорі є особа, за заявою якого позивача було знято з реєстрації місця проживання в житловому приміщенні та його власник на момент розгляду справи, за рахунок якого можливо задовольнити таку позовну вимогу. Органи реєстрації, що забезпечують формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи, або його посадові особі, не можуть виступати належними відповідачами у такому спорі. Такий орган лише зобов`язаний виконати відповідне рішення суду незалежно від того, чи був цей орган залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 в справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) вказано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Вимоги позову про скасування реєстраційної дії та зобов`язання поновити запис про реєстрацію місця проживання фактично зводяться до визнання за позивачкою та її дитиною права користування спірним житлом, саме у [PERSON] існує безпосередній зв`язок з предметом позову, тому що саме за його заявою було знято позивача з реєстрації, проте до участі у справі у статусі відповідача його не залучено. Належним відповідачем у даному спорі є особа, за заявою якої позивача та її дитину було знято з реєстрації місця проживання в житловому приміщенні, тобто його власник на момент розгляду справи, за рахунок якого можливо задовольнити таку позовну вимогу. Враховуючи встановлене, суд дійшов висновку про те, що заявлені [PERSON] позовні вимоги не підлягають задоволенню. За правилом, установленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. Отже з огляду на результат розгляду справи судовий збір залишається за позивачкою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed