Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

До Красноармійського міськрайоного суду звернувся [PERSON] з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське»» в період з 5.11.2001 р. по 03.03.2021 р на посаді горноробочого підземного з повним робочим днем в шахті. 3 березня 2021 року позивач був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, відповідно до ст. 38 КЗпП України. За час роботи на підприємстві у позивача виникли професійні захворювання - хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в ст.. затихаючого загострення з помірним статико-динамічним порушенням, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг, хронічний бронхіт II ст. ф. затихаючого загострення, прикореневий та нижньодольовий пнемофіброз. ЛН I- II ст. (першого-другого ст.). За результатами розслідування відповідачем був складений Акт причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 30.11.2021 р. Згідно вказаного Акту професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - фізичне навантаження, нахили корпусу, пил. Згідно довідки Обласної профпатологічної МСЕК від 7.12.2021 р. серії 12 ААА № 106265 втрата професійної працездатності становить за сукупністю 65 %. Згідно довідки Обласної профпатологічної МСЕК від 7.12.2021 р. серії 12 ААБ № 547605 позивачу встановлено третю групу інвалідності безстроково. В зв`язку з професіональним захворюванням позивач періодично проходив лікування в Комунальному некомерційному підприємстві «Покровська міська лікарня» Покровської міської ради Донецької області, що підтверджується витягом з амбулаторної карти від 25.10.21 р. № 1/84, виписним епікризом № 1131 від 04.09.2017 р., випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 398 від 15.02.2019 р. виписним епікризом № 702 від 30.07.2019 р., випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 18.09.2020 р., випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1291 від 06.01.2021 р., випискою із медичної карти стаціонарного хворого від 11.10.2021 \~ \~ \~ \~р., випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1108 від 11.11.2021 р.. випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 15 від 14.01.2021 р. В результаті професійного захворювання позивач втратив можливість в подальшому працювати фізично. Як вказано у медичному висновку головного експерта нейрохірурга від 21 січня 2021 року, позивачу рекомендовано продовжити лікування та спостереження у невролога. Таким чином, він вимушений постійно проходити лікування від професійної хвороби, що порушує звичний, нормальний перебіг мого життя. Позивач вимушений постійно приймати ліки. Його переслідують болі в попереку, кашель і задуха при помірному фізичному навантажені, загальна слабкість, втомлюваність та пітливість, що посилюються навіть при незначному фізичному навантаженні, загальна слабкість, головний біль, підвищення артеріального тиску, періодичний біль в серці, дратівливість, які завдають суттєві незручності, порушують звичний перебіг життя позивача. Розмір моральної шкоди, завданої відповідачем, виходячи з принципу розумності і справедливості, а також тривалості моральних страждань і невиліковності наслідків професійної хвороби складає 65000 грн із розрахунку по 10000 гривень за кожний відсоток втрати професійної працездатності. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 650000 гривень. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 28.12.2021 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, розпочате підготовче провадження у справі. За клопотаннями представника відповідача підготовче удове засідання відкладалось декілька разів. У зв`язку з зупиненням роботи Красноармійського міськрайонного суду цивільна справа 13.06.2022 року передана до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2023 року цивільна справа прийнята до провадження. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2023 року цивільну справу передано за підсудністю до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04.12.2023 року цивільну справу прийнято до провадження, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30.01.2024 року виключено з учасників справи третю особу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. В матеріалах цивільної справи наявний відзив на позов, який надійшов до Красноармійського міськрайонного суду 28 січня 2022 року. Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач зазначає, що перебував в трудових відносинах з з 05.11.2001 по 03.03.2021. Звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Під час роботи їм було отримано професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 30.11.2021, в якому зазначено професійні захворювання: хронічна радикулапатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з помірним статико-динамічним порушенням, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецедивуючий перебіг, хронічний бронхіт ІІ ст.ф. затихаючого загострення, прикореневий та нижньодольовий пнемо фіброз, ЛН І-ІІ ст. Позивачу було\~встановлено 65\~%\~втрати професійної\~працездатності та\~третю групу\~інвалідності. На думку позивача, моральна шкода йому заподіяна умовами виробництва, оскільки він тривалий час працював в підземних умовах, весь час в умовах впливу шкідливих факторів. Оформляючи трудові відносини з позивачем, згідно ст. 29 КЗпП України, ст. 5 ЗУ «Про охорону праці», позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці Позивач, відповідно до ст. 7 Закон; України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином,\~під час\~працевлаштування позивач\~усвідомлював,\~що під\~час роботи\~на шахті\~буде піддаватися\~впливу шкідливих\~факторів. За весь період роботи жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Позивачем, в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий акт розслідування хронічного професійного захворювання від 30.11.2021р. та висновок МСЕК від р. про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 65 % по профзахворюванню. Однак, висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого. Звертає увагу суду, що в матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Ті обставини, що позивач тривалий час перебував під наглядом лікарів, про що він зазначив у позовній заяві, підтверджують, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак при цьому продовжував працювати в умовах впливу шкідливих факторів до 03.03.2021р., тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці». На підставі вищевикладеного, представник відповідача вважає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Представник відповідача вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 650 000,00 грн, враховуючи обставини отримання професійного захворювання та ступінь втраті працездатності (65%), не відповідає вимогам розумності і справедливості (ст. 22 ЦК України) та практиці, що склалася в судах Донецької області. В процесі добровільного виконання судового рішення відповідач виступає у ролі податкового агенту, тож з метою уникнення непорозумінь зі стягувачами в майбутньому, просить суд, зазначати у судовому рішенні, що присуджені до стягнення суми з урахуванням утримання з нього обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної лати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Представник відповідача вважає, що перелічені у відзиві обставини мають істотне значення для розгляду цієї справи, тож вимога позивача про стягнення 650000,00 грн, як компенсації моральної шкоди є безпідставною та не підлягає задоволенню. Позивачем до матеріалів позовної заяви долучено заяву про розгляд справи без його участі. Представник позивач надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про день та час розгляд у справи повідомлявся належним чином, оскільки є користувачем системи «Електронний суд». Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні. Частиною 2\~статті 247\~ЦПК України\~передбачено,\~що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Позивач [PERSON] \~перебував у\~трудових відносинах\~з відповідачем\~по справі\~з 05.11.2001\~року по\~03.03.2021\~року,\~працював гірником\~підземним з\~повним робочим\~днем в\~шахті.\~ Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 19 років 03 місяці 27 днів, за професією 19 років 03 місяці 27 днів, загальний стаж 36 років 06 місяців 20 днів. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) по формі П-4 від 30 листопада 2021 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці В.Король 30.11.2021 року, в пункті 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів фіщичне навантаження, нахили корпусу, пил. У пункті 18 акту визначена причина виникнення професійного захворювання: пил переважно фіброгенної дії - фактична величина 15,8 65,3 мг/м3, при нормативному значенні 4 мг/м3. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів ніжних кінцівок та тулуба) фактична величина 154,4 182,5 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 76 115,7 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; Виробничий шум фактична величина 79-83 дБА, при нормативному значенні 80дБА; робоча поза в нахиленому положенні більше 30 гр. 30% зміни при нормативному значенні до 25% зміни; перебування у вимушеній позі 22% часу зміни, в позі «стоячи» 55% часу зміни, при нормативному значенні періодичне перебування в незручній або фіксованій позі до 25%, у вимушеній позі до 10%, у позі «стоячи» до 60% часу зміни. Нахили корпусу фактичне значення 130-310, при нормативному значенні 50-100 разів. Закладом охорони здоров`я, який встановив діагноз, відповідно до пункту 10 Акту є Клініка професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України». Діагноз: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в ст. затихаючого загострення з помірним статико-динамічним порушенням, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг, хронічний бронхіт II ст. ф. затихаючого загострення, прикореневий та нижньодольовий пнемофіброз. ЛН I- II ст. (першого-другого ст.). Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12 ААА №106235 від 07.12.2021 року, та довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААВ № 547605, [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності професійне захворювання, огляд проведено первинно, інвалідність встановлена з 03.12.2021 року безстроково. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 65%. Визначено потребу у медикаментозному лікуванні, санаторно-курортному лікуванні. Згідно медичного висновку Лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 03 листопада 2021 року № 5/144 [PERSON] встановлено діагноз: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в ст. затихаючого загострення з помірним статико-динамічним порушенням, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг, хронічний бронхіт II ст. ф. затихаючого загострення, прикореневий та нижньодольовий пнемофіброз. ЛН I- II ст. (першого-другого ст.). захворювання професійні, встановлені вперше. Позивач починаючи з 2016 року неодноразово проходив як амбулаторне так і стаціонарне лікування. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1\~КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~зі змінами, внесеними\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1\~ст.153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної\~статті цього Кодексу\~покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої\~\~їх працівникам такими умовами. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов`язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією (фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 цього Закону. Судом встановлено, що у зв`язку з встановленням у позивача професійного захворювання та у зв`язку з цим за сукупністю 65% втрати працездатності, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок вищезазначених професійних захворювань, у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров`я. Оскільки вказане професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливих факторів, тобто у зв`язку з шкідливими умовами праці на підприємстві, суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов`язаних з порушенням Закону України "Про охорону праці". Згідно з положеннями пункту 1.4 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року № 420, саме акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 є однією з підстав для здійснення медико-соціальної експертизи потерпілого. В даному випадку професійне захворювання та виробнича травма пов`язані з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Факт заподіяння моральної шкоди пов`язаний не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Суд при цьому зазначає, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року\~за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Щодо посилання представника відповідача на практику інших судів, суд зазначає, що відповідно до частини 6 статті 13 Закону Україні «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, суд під час розгляду справи не зобов`язаний керуватися практикою, яка склалася в іншому суді загальної юрисдикції. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. \~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 120000 гривень. Стосовно доводів представника відповідача про необхідність оподаткування моральної шкоди, яка перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Представник відповідача наголошує, що у судів відсутні повноваження для визначення порядку та розмірів сплати податків. Відповідно до статті 67\~Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Підпункт 14.1.180\~пункту 14.1\~статті 14\~ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18та розділом IV цього Кодексу. Відповідно до статті 18\~ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків. Згідно з підпунктом 168.1.1\~пункту 168.1\~статті 168\~ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. У пункті 163.1\~статті 163\~ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1\~статті 164\~ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту). Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14\~пункту 164.2\~статті 164\~ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Отже, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14\~пункту 164.2\~статті 164\~ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають оподаткуванню. Граматичне та системне тлумачення зазначеного\~пункту ПК України\~у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Таким чином податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку не включається суми відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17, від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21. За таких обставин доводи відповідача про необхідність оподаткування моральної шкоди, яка перевищуватиме чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати суд не бере до уваги, таким чином моральна шкода у розмірі 130000,00 грн підлягає стягненню без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору.\~Частина 6\~ст.141 ЦПК України,\~передбачає,\~що якщо\~позивача,\~на користь\~якого ухвалено\~рішення,\~звільнено від\~сплати судового\~збору,\~він стягується\~з відповідача\~в дохід\~держави пропорційно\~до задоволеної\~чи відхиленої\~частини вимог.\~ На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial