Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

У вересні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 21.04.2007. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.07.2021, залишеним без змін, згідно ухвали судової колегії в цивільних справах шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. Шлюбні стосунки припинені з січня 2021. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина - [PERSON] , 2007 року народження, сина [PERSON] - 2016 року народження. В липні 2021 було укладено усну домовленість між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання, умов виховання та сплату аліментів на дітей, проте від вересня 2021 усі домовленості знехтувано відповідачем. Враховуючи викладене, позивач просить визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] [INFO] - залишити їх проживати разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , там де вони проживали від народження і мають там постійне місце реєстрації, відвідують навчальні заклади за місцем реєстрації; стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання синів у твердій грошовій формі у розмірі 6000,00 грн на дитину, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду; стягнути судові витрати з відповідача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що погоджується на мінімальний платіж аліментів та просила визначити місце проживання дітей разом із нею. Відповідач та його представник в судовому засіданні зазначили, що відповідач погоджується на мінімальний платіж аліментів, передбачений законодавством України, а щодо вимоги про визначення місця проживання дітей з матір`ю заперечив. Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Представник третьої особи надав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.06.2021 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21.04.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 024268. Відновлено [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва 20.09.2007, про що зроблено відповідний актовий запис № 2520 та сина [PERSON] [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданий Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 07.12.2016, про що зроблено відповідний актовий запис №1582. Як зазначається в свідоцтвах про народження дітей, батьками зазначені [PERSON] - батько та [PERSON] - мати. Згідно Інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 10.03.2017; [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 22.10.2009. [PERSON] працює в Інституті мовознавства ім. О.О. Потебні НАН України на посаді молодшого наукового співробітника у відділі слов`янських мов та має науковий ступінь кандидата філологічних наук, що підтверджується довідкою Інституту мовознавства ім. О.О. Потебні НАН України № 131/172 від 28.12.2021. Відповідно до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] , наданої Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією № 100-9825 від 18.08.2023, вважають за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Крім того, у висновку зазначено, що відсутні правові підстави для надання висновку до суду з розв`язання спору щодо визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з вказаного висновку, малолітній [PERSON] , [INFO] та неповнолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Житло знаходиться у тимчасовому користуванні [PERSON] на підставі типової угоди № 217 про користування житловим приміщенням у гуртожитку НАН України від 01.10.2008. 14.06.2023 за вказаною вище адресою посадовою особою у справах дітей та сім?ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дітей та з`ясовано, що умови для проживання, виховання та розвитку дітей створено належним чином. Для малолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] наявні окремі спальній місця, шафа для одягу, місце для навчання. Наявні дитячі речі: книги, іграшки, шкільне приладдя, одяг та взуття, відповідно до віку, статі та сезону. Згідно з інформацією Голосіївської районного в місті Києві центру соціальних служб від 21.06.2023 № 100/09/2028, проведено оцінку потреб сім?ї за місцем проживання матері і дітей встановлено наступне. В кімнаті дотримуються санітарно-гігієнічних норм, наявні продукти харчування в достатній кількості, наявна чиста постільна білизна. Малолітній [PERSON] , 2016 року народження та неповнолітній [PERSON] , 2007 року народження, забезпечені всім необхідним для повноцінного розвитку та виховання. Базові та психоемоційні потреби дітей матір задовольняє в повній мірі. Зі слів дітей в присутності матері, з`ясовано, що діти виявляють бажання проживати з матір?ю, а до батька будуть приходити на декілька днів за бажанням. Зі слів матері, вона не чинить перешкод у спілкуванні дітей з батьком. Відповідно до інформації закладу дошкільної освіти № 312 м. Києві, малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад з 01.09.2019 по теперішній час. Хлопчик контактний, ввічливий, легко за своєю програму розвитку дітей дошкільного віку. На заняттях активний, зацікавлений, відповідально ставиться до завдань та їх виконання. Вихованням та утриманням дитини більшість часу займається мати, [PERSON] , постійно спілкується з працівниками закладу щодо розвитку, харчування, занять з дитиною, соціалізації, дослуховується до громадськості. Батько дитини, [PERSON] , періодично забирає [PERSON] на певний період часу до себе. В період проживання дитини з батьком помітні запізнення до закладу, недотримання режиму та правил, а саме передача дитини особисто вихователем (відпускає одного до садочка). Батько не співпрацює з педагогами, не дослуховується до порад та зауважень. Згідно відповіді на запит, діти обслуговуються в Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району міста Києва, декларацію укладено з лікарем-педіатром - [PERSON] . За медичною допомогою до поліклініки з дітьми звертається мати, яка піклується про стан здоров`я дітей. Батько, [PERSON] , до поліклініки з дітьми не звертався. [PERSON] працює на посаді молодшого наукового співробітника у відділі слов`янських мов, та має стабільний дохід, що підтверджується довідкою від 13.06.2023 № 131/96. [PERSON] надала підтверджуючі документи, з яких вбачається, що на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Фактичне місце проживання батька [PERSON] : [ADDRESS] . [PERSON] неодноразово був запрошений належним чином для надання письмових пояснень по суті спору, але до служби у справах дітей та сім?ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації не з`явився та письмових пояснень не надав. Батько, був присутній на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, надав пояснення та відповів на питання членів Комісії. З огляду на те, що висновок про недоцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] є достатньо аргументованим, не суперечить інтересам дитини, суд погоджується з ним. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, під час вирішення цієї справи суд враховує статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дітей відповідатиме постійне проживання дитини разом із матір`ю та за місцем проживання якої створено всі умови для гармонійного розвитку дитини, оскільки увесь час діти проживають з [PERSON] , позивач самостійно займається вихованням та піклуванням про дітей, постійно слідкує за станом їх здоров`я, повністю опікується інтересами і потребами дітей, слідкує за розвитком здоров`я синів, дбає про їх освіту та добробут. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України, визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно п. 1, 4 ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлюється Законом України про держаний бюджет на відповідний рік. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2024 року - 2563 гривні. Згідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що діти знаходяться на утриманні позивача. Разом з тим, з письмових доказів, наявних у матеріалах справи, не можливо встановити рівень фінансового доходу відповідача. З письмового відзиву вбачається, що відповідач безробітний, в нього відсутній постійний дохід, однак дітям допомагає. Крім того, у відзиві зазначено, що відповідач визнав позов частково, а саме в частині стягнення с нього аліментів у розмірі 2833,00 грн. на кожну дитину. Відтак достовірні докази щодо рівня його заробітку встановити неможливо, тому суд вбачає підстави присудити аліменти на утримання дитини у розмірі прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років в сумі 2833,00 грн. на кожну дитину окремо. Враховуючи викладене, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також враховуючи матеріальний стан сторін, часткове визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 2833,00 на кожну дитину окремо, у зв`язку із цим позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial