Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом вказуючи, що 24.06.1996 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб. Представник позивачки у позовній заяві вказала, що подружні стосунки між сторонами не склалися в зв`язку з чим останні припинили спільне проживання. За час спільного проживання ними було набуто наступне майно: - легковий автомобіль ВАЗ 2108 1988 року випуску, державний номер: [NUMBER] , орієнтовна ринкова вартість якого, згідно з довідкою ТОВ «Агенція рішень-нерухомість» № 125 від 21 квітня 2023 року, становить 1350 доларів США, що в гривневому еквіваленті, за курсом НБУ, складає 49370 гривень; - трактор МТ3-80, 1992 року випуску (державний номер та номер кузова невідомий), орієнтовна ринкова вартість якого, згідно з довідкою ТОВ «Агенція рішень-нерухомість» № 126 від 21 квітня 2023 року, становить 2240 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ, складає 81 917 гривень; - мотоблок «FORТЕ» з комплектуючими, придбаний 05.12.2017 року, орієнтовною ринковою вартістю 21 000,00 грн; - ланцюгова пила «FОRТЕ», придбана 07.10.2020 року, орієнтовною ринковою вартістю 2900,00 гpн; - мікрохвильова піч «KALUNAS KMW - 2070 BD» орієнтовною ринковою вартістю 1600,00 грн; - пральна машина «GORENJE», орієнтовною ринковою вартістю 12000,00 грн; - духова шафа «GRUNHELМ», придбана у 2021 році, орієнтовною ринковою вартістю 1300,00 грн; - свійська рогата худоба, а саме: 3 корови, орієнтовною ринковою вартістю 39 000, 00 грн. (одна корова - 15 000, 00 грн, дві корови - по 12 000,00 грн). Загальна вартість набутого спільного майна у вигляді готівкових грошових коштів, за підрахунками позивачки дорівнює 209 087,00 грн. Після того як між сторонами було припинено спільне проживання, усе набуте останніми спільно майно, залишилось у володінні відповідача, зокрема в будинку, де позивачка та відповідач проживали разом, за адресою: [ADDRESS] . Дійти згоди з відповідачем стосовно порядку користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, так само як і щодо здійснення добровільного поділу цього майна позивачка не мала можливості. Отже, вирішити дане питання інакше як в судовому порядку позивачка не може. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У зв`язку з чим просила визнати вищевказане придбане під час шлюбу майно спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його поділ, а саме: виділити їй у власність легковий автомобіль ВАЗ 2108 1988 року випуску, державний номер: [NUMBER] , орієнтовна ринкова вартість якого, згідно з довідкою ТОВ «Агенція рішень-нерухомість» № 125 від 21 квітня 2023 року, становить 1350 доларів США, що в гривневому еквіваленті, за курсом НБУ, складає 49370 гривень; мотоблок «FORТЕ» з комплектуючими, придбаний 05.12.2017 року, орієнтовною ринковою вартістю 21 000,00 грн; ланцюгову пилу «FОRТЕ», придбану 07.10.2020 року, орієнтовною ринковою вартістю 2900,00 гpн; та пральну машину «GORENJE», орієнтовною ринковою вартістю 12000,00 грн; решту майна виділити та залишити у власності відповідача. Ухвалою судді Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 03.05.2023 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено до підготовчого засідання на 05.06.2023 року. Крім того за клопотанням сторони позивача у відповідача були витребувані докази, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів, а саме легкового автомобіля ВАЗ 2108 з державними номерними знаками [NUMBER] та трактора МТЗ- 80, 1992 року випуску, що зареєстровані на його ім`я.Також, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана учасникам справи. Крім того, відповідачу разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та витребувані документи ухвалою суду від 03.05.2023 року не надав. Між тим, ухвалою суду від 29.06.2023 року було продовжено строк проведення підготовчого провадження по справі на 30 днів. Також, ухвалою суду від 14.09.2023 року було закрито підготовче провадження у зазначеній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Між тим під час судового розгляду справи по суті судом було долучено до матеріалів справи додаткові докази, які сторона позивача з об`єктивних причин була позбавлена можливості надати під час подачі позовної заяви та під час підготовчого провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивачки адвокатка Ковальова Т.Ю. під час розгляду справи позов по вищезазначеним підставам підтримала у повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Також пояснила, що нею надано всі наявні докази. Представник відповідача адвокатка Дем`яненко Т.О. під час розгляду справи позов визнала частково. Пояснила, що із всього переліченого позивачкою майна відповідачем визнається спільною сумісною власністю подружжя лише мотоблок «FORТЕ», ланцюгова пила «FОRТЕ», та мікрохвильова піч «KALUNAS KMW - 2070 BD», оскільки дійсно ці речі були ними придбані під час шлюбу за сумісні кошти. З вказаною позивачкою вартістю цих речей він згоден, а тому вважає, що саме ці речі підлягають поділу. Також представник пояснила, що відповідач принципово не наполягає на конкретному розподілі між сторонами вказаних речей, вважає, що як вирішить суд так і буде, але не заперечує якщо йому залишать мотоблок, а позивачці ланцюгову пилу та мікрохвильову піч. Крім цього представник наголосила, що легковий автомобіль ВАЗ 2108 1988 року випуску, державний номер: [NUMBER] , трактор МТ3-80, 1992 року випуску, пральна машина «GORENJE», духова шафа «GRUNHELМ», що є предметом спору, позивачкою та відповідачем під час шлюбу придбано не було, а докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Щодо худоби, то дійсно вона була придбана під час шлюбу, але за час шлюбу її було і продано, в зв`язку з чим предмет спору в цій частині також відсутній. В зв`язку з чим вважає, що позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя вказаного майна та його поділ є безпідставними та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу у відсутність позивачки та відповідача, що не з`явилися до суду. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 24.06.1996 року Кіровським райвідділом реєстрації актів громадянського стану м. Кіровоград, між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] було укладено шлюб про що було зроблено запис № 350, прізвища після одруження: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 18.05.2023 року у цивільній справі № 393/133/23 пров.2/393/79/23, було розірвано шлюб між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 12.09.2023 року виданого Долинським відділом ДРАЦС у Кропивницькому районі Кіровоградської області ПМУ МЮ (м. Одеса), актовий запит № 7, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Також судом встановлено, що позивачка 21.04.2023 року звернулася до ТОВ «АГЕНЦІЯ РІШЕНЬ-НЕРУХОМОСТІ» з заявою в якій просила виконати оцінку транспортного засобу, а саме ВАЗ 2108 р.н. [NUMBER] , 1998 р.в., з метою визначення розміру судового збору при розгляді спору про поділ спільного майна. Згідно довідки наданої ТОВ «АГЕНЦІЯ РІШЕНЬ-НЕРУХОМОСТІ» на запит позивачки за вих.125 від 21.04.2023 року, середня вартість продажу транспортного засобу ВАЗ 2108, 1998 року випуску в Україні, згідно «БЮЛЕТЕНЬ АВТОТОВАРОЗНАВЦЯ», періодичний довідник, Випуск № 123, ІОЦ СЕУ, Київ складає 1350 доларів США, що в гривневому еквіваленті, за курсом НБУ, складає 49370 гривень. Також, позивачка 21.04.2023 року звернулася до ТОВ «АГЕНЦІЯ РІШЕНЬ-НЕРУХОМОСТІ» з заявою в якій просила виконати оцінку транспортного засобу, а саме трактора МТЗ-80 1992 року випуску, з метою визначення розміру судового збору при розгляді спору про поділ спільного майна. Згідно довідки наданої ТОВ «АГЕНЦІЯ РІШЕНЬ-НЕРУХОМОСТІ» на запит позивачки за вих.126 від 21.04.2023 року, середня вартість продажу трактора МТЗ-80 1992 року випуску в Україні, згідно «БЮЛЕТЕНЬ АВТОТОВАРОЗНАВЦЯ», періодичний довідник, Випуск № 123, ІОЦ СЕУ, Київ складає 2240 доларів США, що в гривневому еквіваленті, за курсом НБУ, складає 81 917 гривень. Крім того згідно товарного чеку від 05.11.2020 року наданого стороною позивачки у ФОП [PERSON] за 1600 гривень була придбана мікрохвильовка «KALUNAS». Відповідно до накладної № 17 від 05.12.2017 року [PERSON] у ФОП [PERSON] було придбано мотоблок «Форте» за 21 000 гривень. Також, стороною позивача був наданий гарантійний талон про продаж 07.10.2020 року ланцюгової пили «Forte». Відповідно до наданої інформації ГУ Держпродспоживслужби в Кіровоградській області на запит представника позивача адвокатки Ковальової Т., згідно з даними уніфікованої електронно-облікової системи «АгроТех» на території Кіровоградської області за фізичною особою [PERSON] , код РНОКПП [NUMBER] зареєстровано трактор колісний МТЗ-80 1987 року випуску свідоцтво [NUMBER], заводський номер [NUMBER] №, двигуна [NUMBER] , заводський номер [NUMBER] , дата реєстрації 14.04.2005. Згідно до наданої інформації Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Кіровоградській області (філія ГСЦ МВС) на запит представника позивача адвокатки Ковальової Т., за громадянином [PERSON] за даними Єдиного державного реєстру МВС, станом на 15 вересня 2023 року зареєстрований транспортний засіб ВАЗ 2108, 1987 р.в., дата реєстрації за особою: 28.08.2019 року, об`єм двигуна 1288. Статтею 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 41 Конституції України передбачено, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. За вимогами ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частинами 1, 2 в ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 ( далі Постанова), встановлено ,що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший). Зі змісту п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до абз.1 п. 30 даної Постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно із ч.ч. 1, 2, 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, що дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає поділу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ст. 76-77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статті 80-81 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Також слід зазначити, що відповідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як встановлено судом, стороною відповідача визнається вимога щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя: мотоблоку «FORТЕ» з комплектуючими, який був придбаний в 2017 році вартістю 21000 грн., ланцюгової пили «FОRТЕ», яка була придбана у 2020 році вартістю 2900 грн. та мікрохвильової пічі «KALUNAS KMW - 2070 BD» вартістю 1600,00 грн., а тому суд вважає, що оскільки придбання вказаного майна та його оціночна вартість, не оспорюється обома сторонами, та підтверджена документально наданими стороною позивача доказами, його необхідно визнати спільною сумісною власністю подружжя, задовольнивши вимоги сторони позивачки саме в цій частині. Щодо позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя іншого майна, яке вказане у позовній заяві, та яке є предметом спору, а саме: легкового автомобіля ВАЗ 2108, 1988 р.в., з д.н.з [NUMBER] , трактора МТЗ - 80, 1992 року випуску (державний номер та номер кузова невідомий), пральної машини «GORENJE», орієнтовною ринковою вартістю 12000,00 грн., духової шафи «GRUNHELМ», придбаної у 2021 році, орієнтовною ринковою вартістю 1300,00 грн., свійської рогатої худоби, а саме: 3 корови, орієнтовною ринковою вартістю 39 000, 00 грн. (одна корова - 15 000, 00 грн., дві корови - по 12 000,00 грн.), то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони не визнаються протилежною стороною, а будь яких доказів на їх підтвердження стороною позивача суду не надано. Також слід зазначити, що надані стороною позивача документи щодо транспортних засобів, а саме автомобіля та трактора, не стосуються транспортних засобів, що зазначені в позовній заяві, тобто предмету спору, а тому судом не беруться до уваги. Згідно приписів ч.ч. 1,2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Як зазначалося вище взаємної згоди щодо розподілу майна сторонами не досягнуто. Таким чином, враховуючи вищевикладене, та те що мотоблок «FORТЕ» вартістю 21 000,00 грн; ланцюгова пила «FОRТЕ» вартістю 2900,00 гpн., мікрохвильова піч «KALUNAS KMW - 2070 BD» вартістю 1600,00 грн., які придбані в період шлюбу, визнані спільною сумісною власністю подружжя, то вони підлягають розподілу між сторонами, а також, враховуючи доцільність використання спірного майна, суд вважає за необхідне виділити у власність позивачки ланцюгову пилу «FОRТЕ» вартістю 2900,00 гpн., та мікрохвильову піч «KALUNAS KMW - 2070 BD» вартістю 1600,00 грн., всього на суму 4500 грн. а відповідачу виділити у власність мотоблок «FORТЕ» вартістю 21 000,00 грн. припинивши право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно. Крім цього, для рівності часток розподіленого майна, беручи до уваги, що відповідачу виділено майна на суму більшу ніж сума майна виділена позивачці, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію вартості частки спільного майна подружжя - мотоблоку «FORТЕ» в розмірі 8250 гривень. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги позивачки задоволені частково суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею при зверненні до суду судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 160, 95 грн. (85270,00 грн х 100 / 12750,00 грн = 15 % (розмір задоволених позовних вимог); 1073,00 грн х 15 % = 160,95 грн (розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки). Крім цього, у позовній заяві, представник позивачки адвокатка Ковальова Т.Ю. просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 гривень, яка складається із гонорару, визначеному за домовленістю сторін у фіксованому розмірі. Згідно договору про надання правничої допомоги від 20.04.2023р., який укладено між адвокатом Ковальовою Т.Ю. та клієнтом [PERSON] , адвокат зобов`язується надати клієнту правничу допомогу та згідно п.4.1 Договору вартість правничої допомоги адвоката (гонорар) становить 8 000 грн, які відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 20-04 від 20.04.2023р. сплачено [PERSON] 20.04.2023р. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Беручи до уваги характер виконаної адвокатом роботи під час підготовки документів та складення позовної заяви про поділ спільного майна подружжя та представництво інтересів позивачки в суді, подання заяв, доказів, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви адвокатки Ковальової Т.Ю., яка діє в інтересах позивачки про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, та виходячи із того, що позовні вимоги було задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 4 000, 00 грн.

Outcome: partial