Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

19.10.2023 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулася [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить стягнути з батька [PERSON] на її користь аліменти, як на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, у розмірі 2000грн.00коп. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, і до досягнення нею 23-річного віку. В обґрунтування цієї вимоги визначила, що є донькою відповідача [PERSON] , та на даний час навчається в Донецькому національному університеті імені Василя Стуса, у зв`язку з чим потребує відповідної матеріальної допомоги, яку може надавати батько, а тому вимушена звернутися до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2023 року, визначено склад суду з розгляду вказаного позову: головуючого суддю Аліменко Ю.О. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Аліменко Ю.О. від 23.10.2023 року, відкрито провадження за позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідач [PERSON] звернувся 05.12.2023 року із відзивом на позовну заяву, в якому просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та визначити щомісячний розмір аліментів в сумі 500грн.00коп., оскільки саме в такому розмірі він має можливість надавати матеріальну допомогу. На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 05.12.2023 року, визначено передати справу на розгляд іншому судді, у зв`язку із задоволенням відводу головуючому судді Аліменко Ю.О. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2023 року, визначено склад суду з розгляду вказаного позову: головуючого суддю Сєліна Є.В. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 13.12.2023 року, справу прийнято до провадження, розгляд якої визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження, зі стадії підготовчого провадження. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 29.01.2024 року, закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в передбаченому законом порядку. У письмовій заяві просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав, зазначених у відзиві на позов. Вислухавши вступну промову відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступних висновків. Судове рішення згідно положень статті 263 ЦПК України повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є дочкою відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08.07.2005 року виконкомом Черепашинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області, яка проживає окремо від батька, який до набуття донькою повноліття ніс певні аліментні зобов`язання по її утриманню, що слідує з судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 19.03.2019 року у справі № 132/964/19; рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 01.09.2021 року у справі № 132/2477/21; постанови Вінницького апеляційного суду від 24.11.2021 року у справі № 132/2477/21. Як вбачається з наявного договору про навчання у Донецькому національному університеті імені Василя Стуса № 583/71-22 від 21.09.2022 року, та довідки Донецького національного університету імені Василя Стуса № 181/06.9.1-26 від 11.07.2023 року, позивач [PERSON] є студенткою Донецького національного університету імені Василя Стуса, заочної форми навчання, здобувачем освіти за освітньою програмою «Фінанси, банківська справа та страхування», спеціальністю «072 Фінанси, банківська справа та страхування», для здобуття ступеня вищої освіти «Бакалавр», з періодом навчання з 30.09.2022 року по 30.06.2026 року. Згідно договору про надання платної освітньої послуги № 583/71-2/22 від 21.09.2022 року, та довідки Донецького національного університету імені Василя Стуса № 261/01-13/15.6 від 25.09.2023 року, вартість навчання [PERSON] у 2023-2024 навчальному році складає 15060грн.00коп., які сплачені у повному обсязі. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 753/20347/20 наголосив, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Аналогічне роз`яснення міститься у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» згідно якої судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із частиною статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 478/2108/16-ц зазначено, що при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (не залежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, незалежно від форми навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу. Як вбачається із наявних матеріалів справи, дочка відповідача - [PERSON] , [INFO] , на даний час здобуває ступень вищої освіти в Донецькому національному університеті імені Василя Стуса, у зв`язку із цим потребує надання матеріальної допомоги. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідач [PERSON] є працездатною особою, працевлаштований, за місцем своєї роботи в ТОВ «ВТОРМАВІННИЦЯ» отримує постійний щомісячний дохід (заробіток); має задовільний стан здоров`я; несе аліментні зобов`язання згідно рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 01.09.2021 року у справі № 132/2479/21 про стягнення з нього на користь повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00грн. щомісячно, починаючи стягнення з 28.07.2021 року, на час непрацездатності останньої. З врахуванням фактичних обставин по справі та наданих сторонами доказів, а також позиції сторін та вимог закону, суд вважає, що стягненню з [PERSON] на користь повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - дочки [PERSON] , [INFO] , підлягають аліменти у твердій грошовій сумі 1300грн.00коп. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 19.10.2023 року, і до закінчення навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років за умов, що вона буде продовжувати навчання. З урахуванням того, що позивач [PERSON] , [INFO] , є повнолітньою, дієздатною особою, то аліменти мають бути стягнуті саме на її користь, а не на користь інших осіб (матері), в тому числі, коли такі особи наділені правом звернення до суду з позовом в інтересах інших осіб. При визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення за цим судовим рішенням, суд виходив також із наступного: Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як вбачається з матеріалів даної справи, [PERSON] навчається в Донецькому національному університеті імені Василя Стуса за кошти фізичних/юридичних осіб, вартість навчання якої, зокрема у 2023-2024 навчальному році складає 15060грн.00коп. З урахуванням вимог Сімейного кодексу України батьки зобов`язані в рівних частках нести витрати по навчанню своєї дитини, а тому половину вартості навчання у 2023-2024 навчальному році, яка складає 15060грн.00коп., а саме у розмірі 7530грн.00коп. зобов`язаний сплатити батько дитини - [PERSON] , а іншу частину повинна сплатити мати. Половина вартості навчання в сумі 7530грн.00коп., у розрізі щомісячного платежу, буде складати 627грн.50коп. на місяць, а тому позиція відповідача [PERSON] щодо визначення розміру аліментів в сумі 500грн.00коп. на місяць, є необґрунтованою, оскільки дана сума не покриє навіть витрат на оплату за надання освітньої послуги. Окрім цього, відповідачем не було враховано, що окрім плати за надання освітньої послуги, його донька [PERSON] несе додаткові витрати у зв`язку із навчанням, зокрема витрати на придбання підручників, канцелярських товарів, комп`ютерних аксесуарів, проїзду, харчування. Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено у розмірі 3028грн.00коп. Згідно норми статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. За приписами частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З урахуванням цього, визначений судом розмір аліментів у сумі 1300грн.00коп., є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку [PERSON] , забезпечення нормального функціонування її організму, та для задоволення основних соціальних і культурних потреб її особистості. Посилання відповідача [PERSON] на наявність у нього заборгованості по кредитним та аліментним зобов`язанням, несення ним витрат по винайманню житла, оплаті комунальних послуг, та на придбання ліків, є безпідставними, оскільки наявність вказаних обставин не звільняє його від обов`язку утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчатися після досягнення нею повноліття. Позиція відповідача [PERSON] про визначення розміру аліментів у сумі 500грн.00коп. на місяць, є несправедливою, оскільки інша його повнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , отримує аліменти на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 01.09.2021 року у справі № 132/2479/21, у розмірі 1000грн.00коп. щомісячно, а тому така позиція порушує принцип рівності прав дітей та містить ознаки дискримінації. Відповідно до приписів статті 128 КЗпП України та частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Розмір відрахувань за цим судомим рішенням та рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 01.09.2021 року у справі № 132/2479/21, не буде перевищувати гарантований законом відсоток заробітної сплати, що має бути виплачений відповідачу [PERSON] . За пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно частин першої, шостої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з відповідача в дохід держави повинні бути стягненні судові витрати у розмірі 1073грн.60коп. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виходячи із викладеного,

Outcome: partial