Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

14 листопада 2023 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення її батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання онуків в розмірі 1/2 частини заробітку відповідача щомісяця до досягнення старшою дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є рідною бабусею неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Мати дітей - [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, а саме: не проживає разом ними, не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, не цікавиться станом їх здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи сповіщалась завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судовому засіданні підтримав висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та просив позов задовольнити. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Згідно із частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є матір`ю чотирьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 14, 15, 16, 17). Згідно витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 04.01.2013 № 000115482045, від 07.02.2019 № 00022062685, від 16.07.2020 № 00027053804 та від 30.12.2020 № 00029110455, відомості про батьків всіх дітей записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 23, 24, 25, 26). Відповідно до копії довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 7528 від 03.11.2023, відповідач разом з дітьми прописана за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22). Як пояснила у судовому засіданні позивач, вказаний будинок належить її чоловіку - [PERSON] , який також зареєстрований за даною адресою. Відповідно до копії характеристики від 26.10.2023 № 239/05-11, [PERSON] , [INFO] , навчається у ДПТНЗ «Чернігівське вище професійне училище побутового обслуговування» з 01.09.2021. За час навчання мати учениці - [PERSON] навчальний заклад жодного разу не відвідувала, майстрові виробничого навчання та класному керівнику не телефонувала (а.с. 19). Згідно копії довідки № 88 від 25.10.2023, [PERSON] , 19.12.2012 є учнем 5-А класу Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5. Мати учня - [PERSON] контакуту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Бабуся [PERSON] - [PERSON] та дідусь - [PERSON] систематично приходять до школи та постійно цікавляться шкільним життям онука. Дитина забезпечена одягом та взуттям відповідно до сезонів, а також канцелярським приладдям (а.с. 20). [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідач, яка є її дочкою, за дітьми належним чином не доглядає, не займається їхнім вихованням та розвитком, не цікавиться їхнім навчанням, не піклується про здоров`я дітей, про їх фізичний, духовний та моральний розвиток. [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, до батьківських обов`язків ставиться безвідповідально, ніколи ніде не працювала і не працює, тривалий час не з`являється за місцем свого проживання, бродяжить. Позивач неодноразово зверталася до Служби у справах дітей та до органів поліції із повідомленнями про невиконання її дочкою батьківських обов`язків. Працівниками правоохоронних органів складалися протоколи про адміністративні правопорушення, які у подальшому перебували на розгляді Деснянського районного суду м. Чернігова. Справа № 750/4967/23 була направлена на доопрацювання, а провадження у справі № 750/9733/23 було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Таким чином дочка не понесла жодного покарання, а у подальшому пішла із дому і покинула дітей без догляду. Діти увесь цей час перебувають під супроводом позивача та її чоловіка. Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, своїм висновком, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 51 від 30 січня 2024 року, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також у висновку зазначено, що діти близько року проживають разом із дідом та бабою по лінії матері - [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Для дітей створені належні умови для життя та розвитку. Вихованням та їх матеріальним утриманням займаються дід та баба. За інформацією Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради, [PERSON] останній раз відвідувала лікаря, з яким підписано декларацію про медичне обслуговування дітей, весною 2023 року. Надалі діти приходили до лікаря в супроводі старшої сестри. Крім того, у висновку вказано, що згідно довідки Чернігівського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Чернігівській області, встановити місце перебування [PERSON] не виявилося можливим. На вказану громадянку поліцією складено чотири протоколи за неналежне виконання нею батьківських обов`язків. Під час бесіди з дітьми спеціалістами Управління (служби) у справах дітей ЧМР було з`ясовано, що діти підтримують намір їх бабусі - [PERSON] щодо позбавлення матері - [PERSON] батьківських прав та повідомили, що мати проживає окремо за невідомою адресою, їх вихованням не займається, матеріальної допомоги не надає. Відповідач в телефонному режимі була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини, але до управління не з`явилася, про причини своєї неявки не повідомила. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до пункту 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких підстав, враховуючи, що наявними у справі доказами доведено, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей, суд вважає за доцільне позбавити її батьківських прав відносно них. Крім того, статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічні положення містяться у статті 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини другої статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зі змісту вказаної норми вбачається, що на отримання аліментів на дитину мають право один з батьків або інші законні представники дитини, з якими вона проживає. Частинами першою, другою статті 242 Цивільного кодексу України визначено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. В позовній заяві позивач зазначила, що після позбавлення батьківських прав відповідача, вона планує оформити опіку над дитиною. Таким чином, на даний час позивач не є законним представником малолітньої дитини, у зв`язку з чим її позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дітей саме на її користь є передчасною. При цьому, частиною другою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно із частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої, другої статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною п`ятою статті 183 Сімейного кодексу України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи вимоги закону, обов`язок відповідача утримувати неповнолітніх дітей, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача, з якою проживають діти, аліменти на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття. Крім того, на підставі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved