Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

29.06.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління ДПС в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса), в якій позивач просить зняти арешт з нерухомого майна: частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який було встановлено на підставі постанови про арешт майна від 21.07.2011 року (ВП 24734840); виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.07.2011 року за № 11415047 про арешт частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2023 року вищевказана справа була розподілена судді Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 13.07.2023 року провадження по справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 31.01.2024 року клопотання Уповноваженої особи Головного управління ДПС в Одеській області - Мунтян Євгена про виключення з переліку відповідачів неналежного відповідача - Головне управління ДПС в Одеській області на належного відповідача - Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) у цивільній справі № 947/20921/23 за вказаним позовом про зняття арешту з майна було відмовлено. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст.128, 129,130 ЦПК України. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Кияшко О.О. до судового засідання не з`явились, надали через канцелярію суду письмові пояснення, в яких зазначили, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що арешт накладено помилково, тому просять задовольнити вимоги позивача у повному обсязі. Відповідач - представник Головного управління ДПС в Одеській області Перерва Д.М. до судового засідання з`явився,залишив вирішення позову на розсуд суду. Третя особа Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) Фішер В.В. до судового засідання з`явилась, вирішення позову залишила на розсуд суду, в частині стягнення коштів судового збору з них, як третьої особи, просила відмовити. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених статтею. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників відповідача та третьої особи, приходить до наступного. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном. Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , є власником частини квартири [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на частини квартири [ADDRESS] підтверджується наступними документами: Свідоцтво про право власності на житло від 14.05. 1999 року (запис у реєстровій книзі №15-5366), виданий Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради; Розпорядження органу приватизації №111743 від 14.05.1999 року; Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , реєстровий номер 185 у реєстровій книзі №323пр на сторінці 27, виданий ОМБТІ і РОН 09.06.2000 року; Довідка від Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 11.04.2023 року № 24152/04-04; Довідка з місця проживання та про склад сім`ї, та реєстрацію №2101-27.07.2015року./а.с.14-20/ З документів наведених вище встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] є одна сім`я [PERSON] , що володіє з 1999 року нерухомістю в рівних частках. Із позову вбачається, що позивач вирішив подарувати свою частину квартири сину [PERSON] та звернувся до приватного нотаріуса Ставнійчук А.О. за консультацією щодо порядку оформлення угоди дарування. Від приватного нотаріуса Ставнійчук А.О. позивачу стало відомо, що на його частину квартири [ADDRESS] з 21.07.2011 року накладений арешт (реєстраційний номер обтяження 11415047) на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП 24734840, обтяжувач Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, [PERSON] . Відповідні обставини підтверджуються інформаційною довідкою № 329448860 від 18.04.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна. Для з`ясування підстав накладення арешту, позивач 18.04.2023 року звернувся до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса), як правонаступнику Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції із заявою про зняття арешту з частки квартири [ADDRESS] , який був накладений помилково. 19.04.2023 року [PERSON] було отримано від Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) лист-відповідь №16180 з роз`ясненнями щодо підстав накладення арешту на майно [PERSON] /а.с.21/. Судом було досліджено листа лист-відповідь №16180, з якого вбачається, що в Спецрозділі Автоматизованої системи виконавчих проваджень, в період з 25.02.2011 року по 12.03.2012 року на примусовому виконанні у Другому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебував виконавчий лист № 2-а-8107/08/1570, виданий 16.12.2010 року Одеським окружним адміністративним судом, про стягнення з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання [ADDRESS] грошової суми в розмірі 7030,00 грн, на користь ДПІ у Київському районі м. Одеси ( АСВП N 247348401). Судом встановлено, що зі змісту ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду по справі № 2-а-8107/08/1570 від 22.09.2010 року, якою постанова Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2009 року залишено без змін, вбачається, що підставами для розгляду справи № 2-а-8107/08/1570 у суді першої інстанції було застосування ДПІ у Київському районі м. Одеси по відношенню до фізичної особи-підприємця [PERSON] штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму у розмірі 7030,00 грн. за порушення останнім вимог чинного законодавства під час здійснення розрахункових операцій у магазині, який належав ФОП [PERSON] за адресою: [ADDRESS] без застосування РРО, що підтверджується результатами податкової перевірки від 22.02.2008 року./а.с.23/ Згідно з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлено, що [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання [ADDRESS] , був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що має відповідний КВЄД для здійснення торгівлі в приміщенні магазину, а саме: 52.46.0 роздрібна торгівля залізними виробами, фарбами та склом. Отже, з листа-відповіді №16180, ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду по справі № 2-а-8107/08/1570 від 22.09.2010 року та роздруківки з порталу Судова влада України за пошуком справи № 2-а-8107/08/1570 вбачається, що особу боржника за виконавчим листом № 2-а-8107/08/1570 можна ідентифікувати за наступними даними: боржником є фізична-особа підприємець [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання [ADDRESS] , власник магазину за адресою: [ADDRESS] , який станом на 2010 - 2012 роки має податковий борг у розмірі 7030,00 грн./а.с.25/ В свою чергу, з листа-відповіді Київського ВДВС №16180 вбачається, що під час перевірки майнового стану боржника, державним виконавцем з КП «ОМБТІ га РОН» отримана довідка, що за [PERSON] зареєстровано нерухоме майно, в тому числі частина квартири [ADDRESS] . На підставі цієї інформації, постановою державного виконавця від 21.07.2011 року на виявлене майно було накладений арешт, відомості внесені до відповідного реєстру (реєстраційний номер обтяження 11415047). Станом на теперішній час Автоматизована система виконавчих проваджень не містить інформацію про виконання боржником [PERSON] вимог виконавчого листа № 2-а-8107/08/1570, виданого 16.12.2010 року Одеським окружним адміністративним судом, скасування зазначеного рішення суду або визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з відсутністю передбачених чинним законодавством підстав для зняття арешту, Київським ВДВС відмовлено [PERSON] у знятті арешту з нерухомого майна, а саме з частки квартири [ADDRESS] та рекомендовано [PERSON] звернутися до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. Позивач у позовній заяві на підтвердження помилковості накладення арешту на належне йому майно вказує наступні обставини та докази: -позивач ніколи не мав боргів, не знаходився у статусі «боржника», не мав відкритого по відношенню до себе виконавчого провадження тощо. Відповідна інформація підтверджується й роздруківкою з сайту Автоматизованої системи виконавчого провадження, згідно якої записи щодо відкритих виконавчих проваджень відносно [PERSON] , [INFO] , відсутні. -боржник [PERSON] та позивач [PERSON] , мають однакові прізвище ім`я та по-батькові, однак є різними особами, оскільки РНОКПП позивача ( [NUMBER] ) не співпадає з РНОКПП боржника ( [NUMBER] ), який зазначений у виконавчому листі № 2-а-8107/08/1570. -позивач та боржник мають різні адреси реєстрації проживання, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Так, виконавчий лист № 2-а- 8107/08/1570 було видано по відношенню до боржника, який станом на момент видачі виконавчого листа (2010 рік) зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу, позивач з 28.01.1994 року має в паспорті відмітку реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] . Крім цього, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №335404301 від 12.06.2023 року, вбачається, що боржник (РНОКПП [NUMBER] ) станом на 2023 рік до наступного часу не має право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка також знаходиться під арештом. В свою чергу, згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 336845930 від 23.06.2023 року у позивача відсутні права власності на майно за такою адресою, що в свою чергу підтверджує той факт, що позивач та боржник є різними особами та мають різну адресу реєстрації. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №335404348 від 12.06.2023 року вбачається, що боржник (РНОКПП [NUMBER] ) станом на 2023 рік не має право власності на майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що в свою чергу відповідає адресі магазину фізичної-особи підприємця [PERSON] , порушення податкового законодавства в которому й стало підставою для виникнення податкового боргу у розмірі 7030,00 грн. В свою чергу, у позивача відсутні будь-які права на вказане майно, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами./а.с.27-29/ Судом встановлено, що позивач ніколи не здійснював підприємницьку діяльність, не є фізичної-особою підприємцем та не має жодного податкового боргу, в тому числі у розмірі 7030,00 грн., що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків позивача станом на 08.05.2023 рік за № 1551-23-03488. Позивач вказує у позові на те, що відповідні обставини підтверджують факт відсутності у позивача будь-яких зобов`язань перед податковими органами, зокрема щодо сплати грошової суми у розмірі 7030,00 грн., що стягується за виконавчим листом. В свою чергу, арешт майна позивача [PERSON] , порушує його конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, зокрема обмежує право позивача на оформлення договору дарування свого майна на користь власного сина. Суд, проаналізувавши усі докази, які було надано до позову, вважає, що є підстави для скасування обтяжень майнових прав позивача. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов може бути пред`явлений власником або особою, яка володіє на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі майном, що належить боржнику. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, власник майна, який протиправно обмежений у здійсненні права власності накладенням арешту /заборони/ на його майно, має право вимагати усунення порушення шляхом зняття арешту з цього майна. Згідно ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч.5 ст.59 вказаного Закону арешт може бути знятий за рішенням суду, та у державного виконавця у даному випадку не має самостійних повноважень на зняття арешту, тому позивач у законному порядку звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, власник майна, який протиправно обмежений у здійсненні права власності накладенням арешту на його майно, має право вимагати усунення порушення шляхом зняття арешту з цього майна. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право позивача на вільне володіння своїм майном, внаслідок чого позивача позбавлено змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом скасування заборон у вигляді обтяження на об`єкт нерухомого майна, частину квартири [ADDRESS] з 21.07.2011 року накладений арешт (реєстраційний номер обтяження 11415047) на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та оглошення заборони на його відчуження, ВП 24734840, обтяжувач Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, [PERSON] . На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині зняття арешту майна є обгрунтованими та підлягаючими задоволенню, вимоги про виключення відомостей про реєстрацію прав та їх обтяжень є зайвими, що стосується питання про стягнення судового збору суд зазначає наступне. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позову на позивача, тому вимоги позивача про стягнення судового збору з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в розмірі 1074,00 грн., є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: partial