Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просить визначити неї додатковий строк тривалість 3 місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили, для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Харкові. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач є донькою [PERSON] . Після реєстрації шлюбу позивач обрала прізвище чоловіка як « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла та після її смерті залишилась спадщина, в тому числі на квартиру [ADDRESS] . До дня смерті матір позивача постійно проживала та була зареєстрована за вказаною адресою. За життя [PERSON] заповіту не склала, а позивач, маючи намір успадкувати майно рідної матері у порядку спадкування за законом, пропустила встановлений законом строк для подання відповідної заяви для прийняття спадщини з поважних причин. Так, тощо, позивач лише у травні 2023 звернулася до приватного нотаріуса, яким було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. Також позивач зазначила, що після смерті матері є єдиним спадкоємцем майна останньої. Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи належним чином, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи без його участі не надав, тому суд зі згоди представника позивача розглядає справу у відсутності відповідача, постановляючи заочне рішення, що не суперечить правилам ст. 281 ЦПК України. Третя особа також у підготовче засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про дату та місце проведення підготовчого засідання, заяв про причини відсутності або про слухання справи без своєї участі, пояснень щодо позову, до суду не надійшло. Суд, вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із такого. Так, судом встановлено, що матір`ю [PERSON] є [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] в м. Харкові. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про народження, повторного свідоцтва про шлюб, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, свідоцтва про смерть (а.с.11-14). Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 постанови Пленуму верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. \~ Правила\~ч.3\~ст.\~1272\~ЦК України\~можуть бути застосовані, якщо, по-перше, у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; по-друге, ці обставини можливо визнати поважними. Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцеве дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Так, позивачка посилається на те, що у встановлений шестимісячний строк не звернулася до нотаріальної контори, оскільки не мала можливості звернутися через введення на території України воєнного стану з 24.02.2022. Територія Салтівського району, де розташований будинок позивачки, з першого дня початку збройної агресії рф щоденно була під обстрілами, супроводжувалася повітряними тривогами, вибухами тощо, у зв`язку з чим позивач вимушена переїхати з м. Харкова та стати на облік ВПО у м. Львові. В подальшому, через наявність побутових проблем вимушених переселенців, браку часу, незнання тонкощів закону стосовно спадкового майна тощо. Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщина, однак неї 10.05.2023 відмовлено у вчинені нотаріальної дії з підстав пропуску строку для прийняття спадщини після смерті матері. На підтвердження таких обставин позивачем надано копії довідки від 16.05.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи із зазначенням місця проживання у м. Львові, повідомлення приватного нотаріуса від 10.05.2023, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с.10,15,16). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Статтею 13 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вбачається, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Дана позиція узгоджується з постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.10.2018 (справа №681/203/17-ц,провадження №61-26164св18). Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п.24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі Ейрі»; п.32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п.32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя наприклад, коли усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосований у практиці Європейського суду з прав людини, отримане, хоча і не оформлене належним чином спадкове майно охоплюється поняттям «майно» у розумінні ст.1 Першого протоколу. Суд бере до уваги, введений Президентом України з 24.02.2022 режим воєнного стану в Україні, а також запровадження Постановою Кабінету міністрів України за №164 від 28.02.2022 зупинення на період воєнного стану строку прийняття спадщини, і те, що спадщина після померлої [PERSON] на даний час залишилась відкритою та ніким не прийнята, заяв про відмову від спадщини позивач не подавав, незначний термін пропуску строку. Крім того, суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки [PERSON] втратить право на спадкування майна за законом, і вказані обставини будуть для позивача занадто надмірним тягарем, при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. Далі, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 вбачається, що при вирішені питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватися правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд приймає до уваги доводи позивача про пропущення строку подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини за законом, практику Європейського суду з прав людини, і те, що факт пропуску\~позивачем строку\~для прийняття\~спадщини не\~є підставою\~для усунення\~останнього від\~спадкування,\~відтак суд вважає, що причини, на які посилається позивач є поважними, а тому є підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини протягом трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

Outcome: approved