Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Славутська державна нотаріальна контора, Ізяславська державна нотаріальна контора, Ганнопільська сільська об`єднана територіальна громада про визнання заповіту і свідоцтва про право власності на земельну ділянку недійсними. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , 1931 року народження, який проживав в [ADDRESS] . Славутською державною нотаріальною конторою Хмельницької області в особі державного нотаріуса Гордєєвої Л.М. заведено спадкову справу за № 363/2017, за його заявою та заявами його братів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які разом з ним прийняли спадщину після батька. В ході прийняття спадщини йому стало відомо, що існує заповіт від 29.01.2016 року, згідно якого його батько - [PERSON] начеб-то заповів на користь [PERSON] частину свого майна: приватизовану земельну ділянку (пай) площею 1,02 га, яка належала його батьку на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ № 02105, виданого на підставі рішення сесії Малоскнитської сільської ради народних депутатів, яка знаходиться в с. Малий Скнит Малоскнитської сільської ради, який був посвідчений в с. Ганнопіль Славутського району Хмельницької сільської ради секретарем виконавчого комітету Ганнопільської сільської ради Трач Н.В. 29.01.2016 року за № 10. Займана земельна ділянка площею 1,02 га, отримана відповідачем [PERSON] незаконно з порушенням законодавства України. Оформивши земельну ділянку на підставі заповіту, відповідач усунув його та його братів від спадщини його батька, як спадкоємців першої черги за законом. Вважає, що заповіт і приватизація земельної ділянки площею 1,02 га не відповідає чинному законодавству і мають бути визнані недійсними, тому що заповіт був оформлений як незаконний продаж, не був підписаний його батьком. У день отримання від державного нотаріуса спадкових документів, 13 червня 2019 року, нотаріус довела до відома спадкоємців, що видала свідоцтво про право власності на земельну ділянку на підставі заповіту [PERSON] . Він 26 березня 2018 року звертався із скаргою до Ганнопільської сільської ради та до державного нотаріусу, в якій вимагав проведення адміністративного розслідування заповіту батька та продовження строку для прийняття шестимісячного строку для прийняття спадщини, але відповіді від сільської ради не було. А нотаріус дала відповідь з відмовою з 6 місячним запізненням від дати відкриття спадщини і після оформлення спадщини на користь [PERSON] . Заповіт, оформлений як незаконний продаж земельної ділянки площею 1,2 га за 2000 доларів США є правопорушенням і є протиправним. Вважає, що заповіт не відповідав внутрішній волі його батька, підпис на заповіті значно відрізняється від дійсного підпису спадкодавця. Його батько завжди зазначав, що все своє майно бажає залишити своїм синам. Є дуже дивним, що його батько у віці 84 роки, маючи проблеми зі здоров`ям, поїхав до іншого населеного пункту - с. Ганнопіль для складання заповіту на користь відповідача. Заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету Ганнопільської сільської ради Трач Н.В. без зазначення місця вчинення правочину, з допущенням помилок у назві населеного пункту. Заповіт складений на ім`я [PERSON] , без зазначення його персональних даних про дату народження, місце реєстрації, реєстраційного номеру облікової картки платника податку спадкоємця. Заповіт не містить відомостей про правовстановлюючий документ, на підставі якого спадкодавець володів земельною ділянкою, не зазначено її кадастровий номер. На час складання оскаржуваного заповіту, спадкодавець проживав в іншому населеному пункту, маючи похилий вік 84 роки, значні проблеми зі здоров`ям, не міг самостійно поїхати до іншого населеного пункту для складання заповіту. Відповідач володіє фермерським господарством «Екоенергія», тому напряму зацікавлений у заволодінні земельними паями громадян, в тому числі і земельною ділянкою його батька. Просив суд визнати недійсним заповіт [PERSON] , 1931 року народження, складений на ім`я [PERSON] , посвідчений в с. Ганнопіль Славутського району Хмельницької області секретарем виконавчого комітету Ганнопільської сільської ради Трач Н.В. 29.01.2016 року за № 10. Визнати недійсним свідоцтво про право на власність на спірну земельну ділянку площею 1,02 га на ім`я [PERSON] . Визнати порядок спадкування приватизованої земельної ділянки (паю) площею 1,02 га, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ № 02105, виданого на підставі рішення сесії Малоскнитської сільської ради народних депутатів, яка знаходиться в с. Малий Скнит Малоскнитської сільської ради в порядку встановленому законодавством за законом. Позов подано до суду 01.04.2022 року. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області під головуванням судді Зеленської В.І. від 17.05.2022 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче судове засідання на 16.06.2022 року. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області під головуванням судді Зеленської В.І. від 17.05.2022 року за клопотанням [PERSON] відстрочено до ухвалення судового рішення у справі сплату судового збору у сумі 1984,80 грн. за подання до суду позовної заяви з двома вимогами немайнового характеру. 23.05.2022 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Маринюка С.О. надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що заповідач має право скласти заповіт на будь-яку фізичну чи юридичну особу, тим самим позбавивши права на спадкування будь-кого із спадкоємців за законом, нікчемність заповіту прямо передбачена законом, а недійсність встановлюється виключно судом, за наявності відповідних підстав. Усі обґрунтування позовних вимог позивача про визнання заповіту недійсним є припущеннями та не відповідають дійсності. По суті спору повідомив, що [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , ним подано заяву про прийняття спадщини та отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на конкретно визначене майно - земельну ділянку. Позивач був повідомлений про видачу цього свідоцтва та йому було ще до видачі свідоцтва нотаріусом запропоновано звернутися до суду за захистом своїх прав, тобто про ймовірне, як вважає позивач порушення його права, позивачу було відомо ще в 2017-2018 році, а саме тоді, коли ним отримано лист нотаріуса про намір видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповіді на який від позивача і очікував нотаріус, утримуючись від видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відповідачу. Крім того, в самій позовній заяві позивач посилається на факт направлення 26.03.2018 року скарги та вимоги про проведення розслідування стосовно незаконності заповіту. По суті заявлених вимог стосовно визнання свідоцтва про власність земельної ділянки на ім`я відповідач звертає увагу, що такого документу не існує, як і не існує порядку визнання його недійсним. Відповідачем повністю законно отримано у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке в судовому порядку може бути визнане недійсним лише відповідно до ст.1301 ЦК України. Відповідно до заяви від 21.05.2022 року представник відповідача - адвокат Маринюк С.О. просив суд застосувати строк позовної давності на підставі ст. 257, 267 ЦК України до спірних правовідносин, вважаючи, що позивачу стало відомо про порушення його права з 26.03.2018 року, а з позовом він звернувся до суду 01.04.2022 року, пропустивши 3 річний строк позовної давності без поважних причин. 16.06.2022 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач не погоджується із викладеними у відзиві обставинами і вважає, що заповіт складений батьком поза його волею, [PERSON] набув земельну ділянку в незаконний спосіб і тому його позов підлягає задоволенню. 07.07.2022 року надійшла заява від третьої особи [PERSON] , в якій він зазначив, що він позов визнає, просить справу розглядати в його відсутність. 14.07.2022 року від третьої особи- [PERSON] надійшла заява, в якій він вказав, що не визнає позов, оскільки його батько добровільно, власноруч підписував заповіт на користь [PERSON] , земельну ділянку за життя передав [PERSON] за 1 000 доларів США, за вказані гроші поставив пам`ятник їх матері - [PERSON] , оскільки діти відмовилися платити за пам`ятник. Ухвалою суду під головуванням судді Зеленської В.І. закрите підготовче судове засідання і призначено справу до судового розгляду на 08.08.2022 о 14.00 год. Ухвалою судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області Зеленської В.І. від 19.07.2022 зобов`язано позивача [PERSON] до вирішення питання про призначення почеркознавчої експертизи, а саме - до 08.08.2022 року внести 5 000 грн. на депозитний рахунок суду. 20.07.2022 року від Ганнопільської сільської ради Шепетівського району надійшла заява, в якій зазначено, що проти позову [PERSON] вони заперечують, просять розглянути справу у відсутність їх представника, за наявними матеріалами у справі. Ухвалою судді Зеленської В.І. витребувано докази від відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області : інформаційну довідку, яка містить відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 6823984900:4:002:0034, площею 1,0181 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Малоскнитської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області; відомості про те, чи видавалось свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 6823984900:4:002:0034, площею 1,0181 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Малоскнитської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області; 16.08.2022 року від [PERSON] надійшла позовна заява (доповнена і уточнена), в якій позивач доповнив обґрунтування позову, зазначивши, що заповіт оформлений як продаж земельної ділянки батька по заниженій ціні, в заповіті прізвище батька вказано [PERSON] , тоді як в Державному акті на право приватної власності на землю його прізвище зазначене як [PERSON] , що є порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, під час складання заповіту нотаріусом не залучалися свідки, хоча батько хворів і не міг розуміти значення своїх дій. Позивач уточнив у цій заяві позовні вимоги, просив суд визнати недійсним заповіт [PERSON] , 1931 року народження складений на ім`я [PERSON] , посвідчений в селі Ганнопіль Славутського району Хмельницької області секретарем виконавчого комітету Ганнопільської сільської ради Трач Н.В. 29.01.2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 10. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку площею 1,02 га на ім`я [PERSON] . Визнати порядок спадкування приватизованої земельної ділянки (паю) площею 1,02 га, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ № 02105, виданого Малоскнитською сільською радою народних депутатів 22 листопада 2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 17, яка знаходиться в с. Малий Скнит Малоскнитської сільської ради у порядку, встановленому законодавством за законом. Стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.12.2022 року відмовлено в задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід головуючій судді Зеленській В.І. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 29.12.2022 року за повторною заявою [PERSON] про відвід судді, задоволено його заяву про відвід головуючій судді Зеленській В.І. та справу передано в канцелярію суду для здійснення авторозподілу. Ухвалою судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області Маршал І.М. задоволено її заяву про самовідвід від участі у справі № 682/590/2022 у зв`язку із порушенням п.2.2.5 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Відповідно до протоколу повторного авторозподілу судової справи від 09.01.2023 року головуючим суддею у справі 682/590/2022 визначено суддю Матвєєву Н.В. Ухвалою судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області Матвєєвої Н.В. від 10.01.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та призначене підготовче судове засідання у справі на 10.02.2023 року о 9.20 год. 25.01.2023 року позивач подав доповнену та уточнену позовну заяву, позовні вимоги в якій аналогічні поданій уточненій позовній заяві від 16.08.2022 року. 15.02.2023 року від третьої особи- [PERSON] надійшла заява про відсутність заперечень проти позову та розгляд справи у його відсутність. 16.02.2023 року від третьої особи- [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та заперечення проти позову. Ухвалою суду від 07.03.2023 року задоволено клопотання позивача та витребувано від відповідача [PERSON] оригінал розписки, яку склав за життя [PERSON] про продаж належної йому земельної ділянки площею 1,02 га [PERSON] , зобов`язати відповідача надати вказаний доказ у строк до 17.03.2023 року. Ухвалою суду від 07.03.2023 року за клопотанням позивача у справі призначено посмертну судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання : чи виконані рукописний текст «цей заповіт підписаний з моїх слів, мою прочитаний та відповідає моїй волі» та підпис у графі «Підпис заповідача», у заповіті, складеному [PERSON] , 29 січня 2016 року, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Ганнопільської сільської ради Трач Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 10, [PERSON] чи іншою особою ? Проведення зазначеної судової експертизи Хмельницькому науково - дослідному експертно-криміналістичному центру Міністерства внутрішніх справ України. Провадження у справі зупинено. 13 березня 2023 року представник відповідача - адвокат Маринюк С.О. повідомив суд про неможливість надання доказу - розписки, складеної [PERSON] . Ухвалою суду від 12.04.2023 року відновлено провадження у зазначеній цивільній справі у зв`язку із надходженням клопотання експерта. Ухвалою суду від 27.04.2023 року задоволено клопотання експерта, надано на дослідження експерту документи, що містять вільні зразки підпису та почерку [PERSON] , померлого [INFO] . Продовжено строк проведення посмертної судово-почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07.03.2023 року, провадження у справі зупинене. Ухвалою суду від 01.06.2023 року провадження у справі відновлене та призначене підготовче судове засідання у справі на 08.06.2023 року після отримання висновку експерта. 04.06.2023 року позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в яких він просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] , 1931 року народження на ім`я [PERSON] , посвідчений в селі Ганнопіль Славутського району Хмельницької області секретарем виконавчого комітету Ганнопільської сільської ради Трач Н.В. 29.01.2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 10. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серія та номер: 1-435, видане 05.04.2019 року Славутською державною нотаріальною конторою Хмельницької області на земельну ділянку площею 1,02 га на ім`я [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 6823984900:04:002:034, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 1143871368239. Визнати порядок спадкування приватизованої земельної ділянки (паю) площею 1,02 га, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ № 02105, виданого Малоскнитською сільською радою народних депутатів 22 листопада 2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 17, яка знаходиться в с. Малий Скнит Малоскнитської сільської ради у порядку, встановленому законодавством за законом. 13.06.2023 року третя особа - [PERSON] подав заяву, в якій зазначив, що з 2015 року їх батько [PERSON] погано ходив, а з 2016 року майже не виходив з хати. Про будь-який заповіт батько не говорив, а передав йому, що майном і землею має розпорядитися найстарший син [PERSON] , який зробить це справедливо. Ухвалою суду від 16.06.2023 року закрите підготовче судове засідання у справі і призначено цивільну справу 682/590/22 до судового розгляду на 09.08.2023 року о 10.00 год. 03.08.2023 року позивач [PERSON] надав роз`яснення з приводу п.3 своїх позовних вимог, а саме зазначив, що він просить суд, щоб усі 4 брати - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стали співвласниками земельної ділянки площею 1,02 га за законом як спадкоємці першої черги, в рівних долях по спадкуванню, а саме по 1/4 частині земельної ділянки кожен. Позивач під час судового розгляду підтримав заявлені позовні вимоги в останній редакції, просив їх задовольнити та стягнути судові витрати за проведення експертизи в сумі 2265,40 грн., відправлення кореспонденції в сумі 671 грн, проїзд свідка в сумі 216 грн. , послуги з надання з правничої допомоги в сумі 13050 грн, за 04.07.2023-1900грн, 07.08.2023-2800грн, 25.10.2023-4750грн, 07.02.2024-3600грн, посилаючись на обставини викладені у позові, уточненнях до позову та його додаткових поясненнях. Його представник в судових дебатах підтримав позовні вимоги позивача. Крім того і позивач і його представник наголошували, що вважають початком відліку строку позовної давності 13.06.2019 року, коли нотаріус на заяву позивача надав всі документи спадкової справи, в тому числі і спірний заповіт батька, і він зміг звірити його підписи, з іншими документами батька і переконався, що підпис у заповіті відрізняється від дійсного підпису його батька. До цього заповіт бачив лише здалеку і звертався до державного нотаріусу та Ганнопільської сільської ради із заявами та скаргою з метою з`ясування дійсних обставин складення заповіту. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, перебуває в ЗСУ, проте клопотань про зупинення провадження у справі не надавав, його представник - адвокат Маринюк С.О., з яким [PERSON] уклав договір про надання правничої допомоги, наполягав на продовженні розгляду справи, навіть після заяви позивача про зупинення провадження у справі до припинення перебування [PERSON] на військовій службі в ЗСУ. Представник відповідача під час судового розгляду позову не визнав, вказавши, що позивач [PERSON] безпідставно вказує недійсність заповіту, складеного його батьком [PERSON] на користь [PERSON] . До того ж позивачем пропущено строк позовної давності, визначений ст.257 ЦК України, в 3 роки. Вважає, що про порушене право [PERSON] дізнався вже 15.03.2018 року, коли написав заяву до Славутської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , в якій зазначив про недійсність заповіту [PERSON] , складеного на користь [PERSON] , щодо спадкового майна - земельної ділянки. Крім того, державним нотаріусом спрямовано листа від 18.12.2018 року на адресу позивача, в якому [PERSON] роз`яснено право на захист його інтересів в судовому порядку у зв`язку із оспорюванням заповіту та надано місячний строк для подачі нотаріусу рішення про зупинення провадження у справі. Натомість позивач звернувся до суду лише 01.04.2022 року, пропустивши 3 річний строк позовної давності без поважних причин, що є самостійною підставою для відмови позивачу у позові. Треті особи, на стороні позивача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Славутська державна нотаріальна контора, Ізяславська державна нотаріальна контора, Ганнопільська сільська об`єднана територіальна громада в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, в яких висловили свою позицію щодо позовних вимог позивача. Заслухавши вступні слова учасників справи, свідка, дослідивши докази у справі у їх сукупності, оцінивши їх на відповідність ст.89 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що [PERSON] помер у віці 85 років [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 15.03.2018 року. Зі свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . З відповіді державного нотаріуса Славутської державної нотаріальної контори від 13.06.2019 року слідує, що компетентним органам нотаріус повідомила, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та проживав в с. Малий Скнит Славутського району Хмельницької області є [PERSON] , 1966 року народження, [PERSON] , 1963 року народження, [PERSON] , 1978 року народження, [PERSON] , 1964 року народження, крім того заведена спадкова справа № 363/2017. Із заповіту від 29.01.2016 року слідує, що він складений [PERSON] на користь [PERSON] , яким [PERSON] заповів приватизовану земельну ділянку (пай) площею 1,02 га, яка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ № 01105, виданого на підставі рішення сесії Малоскнитської сільської ради народних депутатів, яка знаходиться с. Малий Скнит. Заповіт складений в с. Ганнопіль Славутського району та посвідчений секретарем виконавчого комітету Ганнопільської сільської ради Трач Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 10. В ньому зазначено, що заповіт прочитано вголос [PERSON] та підписаний ним. 02.04.2022 року та 08.04.2022 року позивач звертався до [PERSON] із претензією, в якій просив відмовитися від заповіту і сплатити орендну плату за період незаконного використання земельної ділянки батька [PERSON] . Із спадкової справи № 363/2017, яка заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] слідує, що 10.11.2017 року за прийняттям спадщини після [PERSON] звернувся [PERSON] , на ім`я якого [PERSON] складено заповіт від 29.01.2016 року. 15.03.2018 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до Славутської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом. В своїй заяві [PERSON] зазначив, що сумнівається в дійсності заповіту, який батько залишив на користь [PERSON] . 29.03.2018 року [PERSON] написав заяву державному нотаріусу про відмову від прийняття спадщини за заповітом, залишеним батьком [PERSON] , і в іншій заяві зазначив, що приймає спадщину після смерті батька [PERSON] , за законом. 29.03.2018 року [PERSON] надав заяву державному нотаріусу про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Відповідно до заповіту від 28.03.2017 року, слідує, що [PERSON] заповів належний йому житловий будинок в с. Малий Скнит Славутського району Хмельницької області [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Ганнопільської сільської ради Славутського району Хмельницької області Трач Н.В. в присутності свідків : [PERSON] та [PERSON] . Текст заповіту підписаний за дорученням [PERSON] через хворобу заповідача та його похилий вік. 25.03.2018 року [PERSON] звернувся до державного нотаріусу Славутської державної нотаріальної контори із заявою про продовження 6 місячного строку для прийняття спадщини після смерті батька у зв`язку із подачею скарги та помилкою у паспорті батька в написанні його прізвища [PERSON] замість вірного [PERSON] . 25.03.2018 року [PERSON] звернуся із скаргою до Ганнопільської сільської ради і просив провести службове розслідування щодо дотримання вимог законодавства України при оформленні заповіту за реєстровим №10, посвідченим секретарем виконавчого комітету Ганнопільської сільської ради складеного Климчуком Антоном Олексійовичем, який проживав у с. Малий Скнит. 03.05.2018 року державним нотаріусом Славутської державної нотаріальної контори Клімчуку В.А. надано відповідь на його заяву про продовження строку для прийняття спадщини та витребування документів, та роз`яснено йому право на звернення до суду в разі порушення його прав, оскільки скарга до Ганнопільської сільської ради не є підставою для зупинення нотаріальних дій. 11.12.2018 року [PERSON] направлено листа державним нотаріусом, в якому зазначено, що якщо ним протягом місяця не буде надано рішення суду про призупинення видачі документів по спадковій справі, нею буде видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] . 05.04.2019 року [PERSON] звернувся до Славутської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на земельну ділянку площею 1,0181 га кадастровий номер 6823984900:04:002:0034, що розташована на території Малоскнитської сільської ради Славутського району Хмельницької області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 05.04.2019 року державним нотаріусом Славутської державної нотаріальної контори Хмельницької області Гордєєвою Л.М. [PERSON] , [INFO] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, [PERSON] , 1931 року народження, посвідченим Ганнопільською сільською радою Славутського району Хмельницької області, зареєстрованого за № 10, на земельну ділянку загальною площею 1,0181 га, кадастровий номер 6823984900:04:002:0034, що розташована на території Малоскнитської сільської ради Славутського району Хмельницької області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка належить померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ № 02105, виданого Малоскнитською сільською Радою народних депутатів 22 листопада 2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 17. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер 46350677 від 08.04.2019 року, реєстратор Гордєєва Лілія Михайлівна Славутська державна нотаріальна контора Славутський районний нотаріальний округ Хмельницька область. 13.06.2019 року [PERSON] звернувся до Славутської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просив надати інформацію по його заявам про прийняття спадщини, а також всі документи, по всім особам по спадковій справі № 363/2017. З відповіді відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Славутської міської ради від 28.07.2022 року слідує, що на виконання ухвали суду від 26.07.2022 року ними надається деталізована інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6823984900:04:002:0034, проте відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно містять інформацію про отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, даних про видачу свідоцтва про право власності на ім`я [PERSON] щодо земельної ділянки площею 1,0181 га з кадастровим номером 6823984900:04:002:0034 немає. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.07.2022 року слідує, що за [PERSON] зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 1,0181 га, кадастровий номер 6823984900:04:002:0034, розташовану на території Малоскнитської сільської ради Славутського району Хмельницької області, підстава для державної реєстрації - свідоцтво про право на спадщину, серія та номер : 1-435, видане 05.04.2019 року Славутською державною нотаріальною конторою. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 46350677 від 08.04.2019 року, Славутська державна нотаріальна контора Шепетівський нотаріальний округ Хмельницька область. З аудіозапису телефонної розмови [PERSON] та [PERSON] слідує, що відбулося дві телефонні розмови, в ході яких абонент стверджував, що придбав земельну ділянку і тому до нього претензій бути не може, а всі питання до його батька, який самостійно розпорядився своєю земельною ділянкою. Суд критично ставиться до зазначеного доказу, оскільки відповідач [PERSON] не підтвердив автентичність розмови із позивачем, інших доказів про здійснення вказаної розмови суду не надано, представник відповідача заперечував його справжність, та надання дозволу [PERSON] на запис будь-яких його розмов. З доказів наданих позивачем 26.10.2022 року слідує, що 14.11.2014 року невропатологом та урологом [PERSON] встановлено діагноз щодо наявності в нього тяжких захворювань. З висновку експерта від 22.05.2023 року № СЕ-19/123-23/33332-ПЧ слідує, що частина запитання : «Чи виконаний рукописний текст «цей заповіт підписаний з моїх слів мною прочитаний та відповідає моїй волі» у заповіті, складеному [PERSON] , [INFO] , який посвідчений секретарем виконавчого комітету Ганнопільської сільської ради Трач Н.В. і зареєстрований в реєстрі № 10, [PERSON] чи іншою особою? не вирішувалося у зв`язку із відсутністю порівняльного матеріалу, який, не зважаючи на запит експерта, не надано. Підпис у графі «Підпис заповідача» у заповіті, складеному [PERSON] , 29 січня 2016 року, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Ганнопільської сільської ради Трач Н.В. і зареєстрований в реєстрі № 10, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. З пояснень свідка [PERSON] слідує, що вона є похресницею [PERSON] , жила з ним поруч, тому часто з ним спілкувалася, бо він жив один, а тому розказував їй про всі свої негаразди, жалкував, що ніхто із синів не залишився проживати з ним. До смерті був адекватною людиною. Ніколи їй про заповіт не розповідав. За рік до смерті [PERSON] був лежачим, але часом виходив на город, пересувався по двору, коли з палицею, а коли і без палиці. Як вийшли паї, то люди продавали ці паї [PERSON] , а він давав гроші за продаж землі. Їй не відомо, чи міг [PERSON] самостійно роздягатися чи одягатися. Вона не бачила, щоб сини його возили до лікарні. Останній часом він був слабий, і з ним була жінка, яка доглядала за ним. Вона на той час працювала, в неї була родина, тому вона не могла весь час дивитися за [PERSON] і знати деталі його життя. З пояснень свідка [PERSON] , допитаної в судовому засіданні під головуванням [PERSON] , які досліджені судом за клопотанням позивача, у зв`язку із тим, що свідок виїхала за межі України і допитати її неможливо через відсутність інформації про її місце проживання, слідує, що вона перевіряла волевиявлення [PERSON] під час складання ним заповіту на користь [PERSON] , сторонніх осіб при цьому не було. З ким приїхав [PERSON] до сільської ради їй не відомо. Нею роз`яснювалося [PERSON] його право на скасування або зміну заповіту. Інших обставин щодо заповіту [PERSON] вона не пам`ятає. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно ст. 260, 261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. З доказів наданих суду слідує, що позивач [PERSON] та його брати, які є третіми особами у справі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] звернувся до Славутської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] , в своїй заяві зазначив, що ставить під сумнів дійсність заповіту [PERSON] , складеного на користь [PERSON] , яким він заповів належну йому земельну ділянку та заповіт, складений на користь брата [PERSON] , яким він заповів належний йому житловий будинок в с. Малий Скнит. 25.03.2018 року [PERSON] звернувся із скаргою до Ганнопільської сільської ради і просив провести службове розслідування щодо дотримання вимог законодавства України при оформленні заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Ганнопільської сільської ради від [PERSON] , складеного на користь [PERSON] 03.05.2018 року державним нотаріусом Славутської державної нотаріальної контори Клімчуку В.А. надано відповідь на його заяву про продовження строку для прийняття спадщини та витребування документів, роз`яснено йому право на звернення до суду, 11.12.2018 року [PERSON] направлено лист державним нотаріусом, в якому зазначено про надання місячного строку для надання рішення суду про призупинення видачі документів по спадковій справі. 05.04.2019 року [PERSON] звернувся до Славутської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , на земельну ділянку площею 1,0181 га кадастровий номер 6823984900:04:002:0034 та цього ж дня державним нотаріусом Славутської державної нотаріальної контори Хмельницької області Конончуку Івану Степановичу, [INFO] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Саме з цього часу суд вважає, що було порушене право позивача, оскільки вказане свідоцтво про право на спадщину за заповітом перешкоджало йому оформити свої спадкові права за законом після смерті батька. 13.06.2019 року [PERSON] звернувся до Славутської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просив надати йому всі документи, наявні у спадковій справі № 363/2017, в тому числі і заповіт [PERSON] , складений ним на користь [PERSON] , які він отримав 13.06.2019 року і з цього часу зміг ознайомитися із заповітом і звірити підпис, виконаний від імені батька з іншими підписами батька на наявних в нього документах, як зазначив позивач, та саме тоді він зрозумів, що підпис на заповіті не належить його батьку. В подальшому висновком експерта від 22.05.2023 року № СЕ-19/123-23/33332-ПЧ встановлено, що підпис у графі «Підпис заповідача» у заповіті, складеному [PERSON] , [INFO] , який посвідчений секретарем виконавчого комітету Ганнопільської сільської ради Трач Н.В. і зареєстрований в реєстрі № 10, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Висновок експерта є повним, чітким та конкретним, зробленим на підставі наданих експерту документів, та містить відповідну оцінку достовірності підпису. Сумнівів у правильності висновку експерта не встановлено. Стороною відповідача не було надано висновків експерта, які б спростовували зазначену інформацію у наданому суду висновку експерта, у зв`язку із чим суд не має сумнівів у достовірності та повноті дослідження, проведеного експертом. Таким чином, викладені факти свідчать, що [PERSON] не мав права на спадкування майна після смерті [PERSON] , оскільки не було реального волевиявлення останнього. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Таким чином, заповіт складений [PERSON] , 29.01.2016 року на користь [PERSON] , яким [PERSON] заповів приватизовану земельну ділянку (пай) площею 1,02 га, яка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ № 01105, виданого на підставі рішення сесії Малоскнитської сільської ради народних депутатів, яка знаходиться с. Малий Скнит та посвідчений секретарем виконавчого комітету Ганнопільської сільської ради Трач Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 10 є недійсним, оскільки не відповідає волі [PERSON] . Крім того, Верховний Суд звернув увагу на те, що технічні помилки (описки) у заповіті не впливають на його дійсність, не свідчать про порушення. Тому посилання [PERSON] на неправильність прізвища спадкодавця [PERSON] у заповіті від 29.01.2016 року, не зазначення персональних даних спадкоємця - [PERSON] , помилки допущені в назві населеного пункту, де складався та посвідчувався заповіт не впливають на його дійсність і з цих підстав заповіт не може бути визнаний судом недійсним. Суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності для звернення до суду із позовом про визнання заповіту від 29.01.2016 року [PERSON] недійсним, оскільки позов подано 01.04.2022 року, тоді як про порушення свого права [PERSON] дізнався після отримання документів із спадкової справи, разом із спірним заповітом, 13.06.2019 року, а також після видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] 05.04.2019 року. До того ж, в березні 2020 року запроваджено карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), з цього часу на весь період карантину строк позовної давності продовжено. Тому заперечення представника відповідача про порушення позивачем строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, є безпідставними. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Як зазначено у ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2- 1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Щодо ефективного способу захисту, то суд вважає, що в разі якщо свідоцтво про право на спадщину за заповітом порушує права інших осіб, зокрема позивача, тому належним способом захисту є визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане [PERSON] 05.04.2019 року на підставі заповіту [PERSON] від 29.01.2016 року. Тому вимога позивача [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так, відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону № 1952-IV (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з вказаною позовною вимогою), відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Таким чином, позовна вимога позивача про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 1,0181 га, кадастровий номер 6823984900:04:002:0034, що розташована на території Малоскнитської сільської ради Славутського району Хмельницької області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є неефективним та передчасним способом захисту, бо не є необхідним для відновлення права позивача, оскільки належним способом захисту є вимога про витребування нерухомого майна -земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВС України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, вимога позивача про визнання порядку спадкування приватизованої земельної ділянки, яка належала спадкодавцю [PERSON] у порядку, встановленому законодавством за законом, що по своїй суті та відповідно до роз`яснень позивача є визнанням права власності за ним та його братами - третіми особами у справі, на спадкове майно - земельну ділянку, яка залишилася після смерті батька [PERSON] є передчасною вимогою, оскільки визнання недійсним заповіту від 29.01.2016 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON] є відновленням права позивача та інших спадкоємців після смерті [PERSON] на оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, яким позивач може скористатися після набрання рішенням суду законної сили, позивачем не надано суду відмови нотаріуса у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, а тому вказана позовна вимога теж не підлягає задоволенню як передчасно заявлена. З цих підстав позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено дві з чотирьох позовних вимог [PERSON] , тому з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та підтверджені документально витрати на сплату судового збору в сумі 1984,80 грн., на проведення експертизи в сумі 2265,40 грн., відправлення кореспонденції в сумі 335,50 грн, послуги з надання з правничої допомоги в сумі 6 525 грн, оскільки заперечень від представника відповідача щодо обгрунтованості їх розміру не надійшло, окрім витрат на проїзд свідка в сумі 216 грн., які не підтверджені належними доказами, а тому вони не підлягають до відшкодування. Враховуючи те, що позивачем [PERSON] заявлено три вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру, при цьому одна вимога немайнового характеру про скасування державної реєстрації права власності заявлена позивачем після 01.01.2023 року, тому судовий збір, який повинен сплатити позивач становить 4050,80 грн. Оскільки під час відкриття провадження у справі позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення суду, тому з нього на користь держави підлягає сплаті судовий збір в сумі 4050,80 грн.

Outcome: partial