Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] ,\~Орган опіки\~та піклування\~Шевченківської районної\~адміністрації Львівської\~міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: 22.08.2022 року, [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. [PERSON] позовну заяву обґрунтовує тим, що у квартирі зареєстровані: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , але фактично проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] у зазначеній квартирі не проживають, їх особистих речей у ній немає, будь-яких витрат з утримання квартири, сплати комунальних послуг відповідачі не несуть. Реєстрація відповідачів у квартирі створює перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою, оскільки після смерті основного квартиронаймача [PERSON] , який [INFO] помер, необхідно змінити основного квартиронаймача. 23.09.2022 року, на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшов відзив [PERSON] , у якому він зазначає, що квартира, де зареєстрований разом із малолітніми дітьми є єдиним, постійним житлом, однак разом зі своєю сім`єю не може у ній проживати, оскільки не зареєстровані особи створюють певні перешкоди, проте достатньо часто залишається на ніч. В квартирі знаходяться особисті речі. Також, зазначає, що необхідно залучити у якості третіх осіб неповнолітню [PERSON] та Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (а.с. 70-73). 17.10.2022 року, на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла відповідь [PERSON] на відзив [PERSON] , у якій повідомила суд, що перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив, жодних зловживань алкоголем, бійок, скандалів та аморального способу життя у квартирі не відбувається. У позовній заяві не заявлено вимогу про зняття з реєстрації малолітніх дітей [PERSON] та у даній справі не стоїть питання щодо приватизації квартири (а.с. 92-94). 21.10.2022 року, на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшли заперечення на відповідь на відзив [PERSON] , у яких повідомив суд, що факт не проживання у квартирі впродовж чотирьох років не підтверджений. Вказав, що у акті вказана недостовірна інформація, зазначає, що допомагає по господарству, здійснює необхідні поточні ремонти, несе витрати щодо утримання квартири разом із [PERSON] (а.с. 102-105). Відповідач [PERSON] у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подав. 31.10.2022 року, на адресу Шевченківського районного суду м. Львова від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що вона стосується відзиву, поданого представником відповідача [PERSON] адвокатом Петришин Андрієм Михайловичем (а.с. 108-110). Заяви (клопотання) учасників справи: Позивач [PERSON] подала заяву про виклик свідків від 19.08.2022 року (а.с. 37). 05.12.2022 року, на адресу Шевченківського районного суду м. Львова відповідач [PERSON] та його представник адвокат Сметаніков Андрій Васильович подали заяву про залучення третіх осіб (а.с. 133-134). 17.10.2022 року та 02.01.2023 року, на адресу Шевченківського районного суду м. Львова позивач [PERSON] подала заяви, у яких просила розгляд справи проводити без її участі, у зв`язку із похилим віком. Зазначила, що позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити (а.с. 89). 04.11.2022 року, на адресу Шевченківського районного суду м. Львова представник відповідача [PERSON] адвокат Сметаніков Андрій Васильович подав заяву про виклик та допит свідків (а.с. 125). 05.12.2022 року, на адресу Шевченківського районного суду м. Львова відповідач [PERSON] та його представник адвокат Сметаніков Андрій Васильович подали заяву про залучення до участі у справі третіх осіб (а.с. 133-134). 21.02.2023 року, на адресу Шевченківського районного суду м. Львова представник відповідача [PERSON] адвокат Петришин Андрій Михайлович подав заяву про виклик та допит свідків (а.с. 154). 19.04.2023 року, на адресу Шевченківського районного суду м. Львова відповідач [PERSON] подав заяву про уточнення даних учасника справи (а.с. 186). 08.06.2023 року, на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшло клопотання представника третьої особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної\~адміністрації Львівської\~міської ради - Миргорода Володимира Васильовича про проведення підготовчого судового засідання без участі представника Органу опіки та піклування Шевченківської районної\~адміністрації Львівської\~міської ради (а.с. 209). 30.08.2023 року, на адресу Шевченківського районного суду м. Львова позивач [PERSON] подала заяву, зі змісту якої вбачається, що жодного тиску зі сторони інших осіб немає, усі дії є добровільними та усвідомленими. У судовому засіданні не були зрозумілі запитання щодо перешкод у користуванні квартирою (а.с. 236). 27.10.2023 року, на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшло клопотання представника третьої особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної\~адміністрації Львівської\~міської ради - Миргорода Володимира Васильовича про проведення судового засідання без участі представника Органу опіки та піклування Шевченківської районної\~адміністрації Львівської\~міської ради (а.с. 239). 22.11.2023 року, на адресу Шевченківського районного суду м. Львова відповідач [PERSON] подав заяву, у якій вказав, що повністю підтримує правову позицію адвоката Петришин Андрія Михайловича. У задоволенні позову [PERSON] просить відмовити повністю, справу розглядати та прийняти рішення без його участі (т. 2, а.с. 11). 22.11.2023 року, на адресу Шевченківського районного суду м. Львова представник позивача [PERSON] адвокат Думич Роман Михайлович подав заяву, у якій просив не допитувати свідків, згідно з клопотанням про допит свідків від 19.08.2022 року (т. 2, а.с. 12). 22.11.2023 року, на адресу Шевченківського районного суду м. Львова представник відповідача [PERSON] адвокат Сметаніков Андрій Васильович подав заяву про відкликання клопотання від 04.11.2022 року про допит свідка (т. 2, а.с. 14). 04.12.2023 року, на адресу Шевченківського районного суду м. Львова відповідач [PERSON] подав клопотання, у якому просив стягнути із позивача [PERSON] витрати на правову допомогу (т. 2, а.с. 22). 04.12.2023 року, на адресу Шевченківського районного суду м. Львова відповідач [PERSON] та його представник адвокат Сметаніков Андрій Васильович подали заяву про стягнення правничої допомоги, додали акт виконаних робіт (т. 2, а.с. 25-26). 04.12.2023 року, на адресу суду представник позивача [PERSON] адвокат Думич Роман Михайлович подав виступ у дебатах у письмовій формі (т. 2, а.с. 27-31). Процесуальні дії у справі: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 05.09.2022 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та призначено підготовче засідання (а.с. 49-50). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21.03.2023 року задоволено клопотання про виклик свідків (вступна та резолютивна частини а.с. 170-171, повний текст а.с. 174-176). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19.04.2023 року, клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Петришина Андрія Михайловича задоволено (а.с. 194-195). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26.04.2023 року, після усунення недоліків, справу призначено до розгляду зі стадії підготовчого провадження (а.с. 200-201). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 08.06.2023 року, клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Петришина Андрія Михайловича про визнання явки позивача обов`язковою - задоволено. Закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 215-216). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.11.2023 року, клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Думич Романа Михайловича про визнання явки відповідача [PERSON] обов`язковою задоволено (т. 2, а.с. 18-19). Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Згідно з актом №107 від 15.08.2022 року, директор ТОВ «УК «Нове місто» Пришляк Р.О. та Голова ОСББ «Мазепи, 9» Петришин О. зі слів сусідів склали акт про те, що за адресою [ADDRESS] , фактично проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до акту №141 від 18.10.2022 року, директор ТОВ «УК «Нове місто» Пришляк Р.О. та Голова ОСББ «Мазепи, 9» Петришин О. зі слів сусідів склали акт про те, що за адресою [ADDRESS] , зареєстровані, але не проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] . Згідно з актом №142 від 18.10.2022 року, директор ТОВ «УК «Нове місто» Пришляк Р.О. та Голова ОСББ «Мазепи, 9» Петришин О. зі слів сусідів склали акт про те, що за адресою [ADDRESS] , фактично проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні: - представник позивача [PERSON] адвокат Думич Роман Михайлович підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. - представник відповідача [PERSON] адвокат Петришин Андрій Михайлович заперечив проти позову, просив відмовити у його задоволенні. - відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову. - відповідач [PERSON] та його представник адвокат Сметаніков Андрій Васильович просили відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. - представник третьої особи Органу опіки та піклування ШРА ЛМР адвокат Миргород Володимир Васильович заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні 01.08.2023 року позивач пояснила, що позовні вимоги підтримує, хоче виписати відповідачів, оскільки їй потрібно оформити приватизацію на квартиру, зазначила, що відповідачі допомагали їй частково робити ремонт, на що давали гроші. На запитання учасників процесу, пояснила, що на неї психологічно ніхто не тисне, онука [PERSON] готувала документи до суду для того, щоб виписати відповідачів із квартири, надала їй для підпису. 01.11.2023 року, в судовому засіданні були допитані свідки, які пояснили суду: - свідок [PERSON] повідомив, що із відповідачем [PERSON] перебуває у дружніх відносинах, він проживає у спірній квартирі. На початку 2022 року він відвідував квартиру та ночував у ній, вважає, що його речі знаходяться у квартирі. Зазначив, що йому невідомо чи відповідачами оплачуються комунальні послуги. Близько року, [PERSON] проживає за іншою адресою, проте зустрічав відповідача біля під`їзду, в будинку та біля квартири. - свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] та [PERSON] були її сусідами, проте в квартирі вже давно не проживають, щодо наявності речей у квартирі не відомо, щодо актів №141 та №142, підтвердила, що підписувала, проте зазначила, що під час їх складання не була присутня, в квартиру не заходила. 06.11.2023 року, в судовому засіданні були допитані свідки, які пояснили суду: - свідок [PERSON] повідомила, що знайома із сім`єю біля десяти років. Зазначила, що їй відомо, що відповідачі, а саме, що [PERSON] не проживає та не приходив, однак не змогла пояснити звідки їй відома така інформація. Зазначила, що у березні 2022 року [PERSON] був у квартирі біля батька, коли той помирав. У 2020 році не бачила часто в квартирі, проте було відомо, що приходив. Про наявність особистих речей відповідача у квартирі їй не відомо. Відповідач приходив до квартири із дітьми. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені учасниками справи у позовній заяві, відзиві, відповіді на відзив та запереченнях на відповідь на відзив, обґрунтування позовних вимог не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи позивача не підтверджені письмовими доказами, та показаннями свідків, що викликають у суду певний сумнів. Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, приходить висновку що позовні вимоги не обґрунтовані та не доведені в суді. Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Згідно з нормами ЦПК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб, та вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до практики Верховного Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. У постанові ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Порушене право чи інтерес повинні бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). При розгляді справи, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19. Згідно ч. 5 ст. 177 ЦК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких гуртуються позовні вимоги. У відповідності до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно з ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного суду від 27.08.2021 року, справа №521/5887/17, провадження №61-7894св20, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про те, що аналіз норм статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів. У постанові Верховного суду від 11.10.2021 року, справа №203/1665/19-ц, провадження №61-11593св21, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про те, що процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50). У розпорядження суду позивачем не надано будь-яких достовірних та обґрунтованих доказів на підтвердження факту звернення до відповідачів, в усному або письмовому порядку з повідомленням про намір зміни основного квартиронаймача, що позбавляє суд можливості дійти висновку про створення перешкод з боку відповідачів. Отримані судом покази, внаслідок допиту свідків підтверджують той факт, що відповідачі періодично відвідують квартиру та користуються нею, як житловим приміщенням. Акти №107, №141 та №142, на які позивач посилається у позовній заяві, не дають суду однозначно встановити період, упродовж якого відповідачі не проживають за вказаною адресою. Також, відсутні докази, на які посилається позивач як на підтвердження причин не проживання відповідачів у даному житловому приміщенні, а сам факт їх не проживання у вказаній квартирі не є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed