Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виключення відомостей про батьківство. Посилався на те, що 19.06.2021 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 27.09.2022 року за спільною заявою сторін шлюб між ними було розірвано. [INFO] [PERSON] народила дитину і при реєстрації народження вказала позивача батьком дитини, про що було внесено відомості до актового запису про народження №570 від 14.04.2023 року. За відомостями Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану при державній реєстрації народження дитини заявником була мати [PERSON] і реєстрація проводилась за її усною заявою на підставі пред`явлених документів. Проте, органом реєстрації не було враховано свідоцтво про розірвання шлюбу. Зазначив, що він не є батьком [PERSON] , оскільки не мав ніяких стосунків з його матір`ю, не прожив із нею тривалий час, шлюб вони розірвали до народження дитини. Згоди на запис позивача батьком дитини, останній також не надавав. Беручи до уваги викладене, вважає, що актовий запис про народження дитини, в якому [PERSON] записаний батьком [PERSON] , не відповідає дійсності. Просив виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису №570, складеного 14.04.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про народження [PERSON] . Також просив зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису у книзі записів актів громадянського стану про народження [PERSON] та видати свідоцтво про народження. Ухвалою суду від 29.08.2023 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. 14.09.2023 року представником відповідача подано відзив на позов. У відзиві представник позов не визнала. Зазначила, що сторони разом проходили військову службу, перебували у шлюбі. Протягом травня-червня 2022 року їх сім`я проживала у Львівській області, у липні вони переїхали до м.Чернівці. З огляду на пережитий стрес та постійні переїзди [PERSON] не одразу усвідомила, що вагітна. Дізнавшись про вагітність, вона повідомила чоловіка, що вагітна. [PERSON] спочатку зрадів, що стане батьком, проте згодом його думка змінилася і він запропонував їй розлучитися. Відповідач не заперечувала, оскільки розуміла, що не зможе зберегти шлюб. Звернувшись до Відділу РАЦС сторони не повідомили, що [PERSON] вагітна. Після розірвання шлюбу вони ще деякий час продовжували проживати разом, проте потім позивач пішов із дому. Зазначила, що зачаття дитини відбулось під час шлюбу, а народження - після його розірвання. У даному випадку діє презумпція батьківства впродовж 10 місяців з часу припинення шлюбу. Отже, дитина [PERSON] народився через 6 місяців після розірвання сторонами шлюбу, а тому дитина вважається такою, що походить від подружжя, а отже при реєстрації його народження та здійснення запису про батьків орган державної реєстрації актів цивільного стану діяв на підставі Закону та в межах своїх повноважень. Просила відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 10.10.2023 року судом за клопотанням представника призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу. 15.01.2024 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнала з підстав, викладених у відзиві. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 19.06.2021 року Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції між сторонами було зареєстровано шлюб, про що вчинено актовий запис №192 (а.с.36). 27.09.2022 року за спільною заявою [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено актовий запис №67 (а.с.37). [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьком дитини вказано [PERSON] (а.с.38). Спір між сторонами виник у зв`язку з оспорюванням позивачем факту свого батьківства відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до частини другої статті 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Згідно з частиною третьою статті 122 СК України подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком. Згідно положень ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Пунктами 2.13,2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Пленум Верховного Суду України у пункті 11 своєї постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 вказує, що спорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК, - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Як було встановлено судом, відповідач [PERSON] народила дитину до спливу десяти місяців (через 6 місяців) після припинення шлюбу з [PERSON] [PERSON] не визнав своє батьківство відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Запис про батьківство позивача у свідоцтві про народження дитини було вчинено на підставі поданих відповідачем документів, зокрема свідоцтва про укладення шлюбу та свідоцтва про його розірвання, а тому [PERSON] було записано батьком дитини. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Для встановлення чи оспорювання батьківства проводиться експертиза ДНК. Експертиза ДНК або молекулярно-генетична експертиза призначається з метою формування належної, допустимої та достатньої за стандартом доказування «поза розумним сумнівом» доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (при наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. В результаті проведення ДНК-аналізу на предмет встановлення батьківства ймовірність похибки позитивного висновку становить 0,000001%. Негативний факт батьківства встановлюється із 100% ймовірністю. У межах даної справи судом за клопотанням позивача було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. Із дослідженого судом висновку експерта №СЕ-19/114-23/21377-БД від 22.12.2023 року встановлено, що ДНК-профіль дитини [PERSON] , [INFO] містить лише ті ознаки, які визначені в ДНК-профілі [PERSON] , [INFO] та ДНК-профілі [PERSON] , [INFO] , що підтверджує біологічне споріднення останнього відносно дитини. [PERSON] , [INFO] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,99% (а.с.77-87). Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] практично доведено. Верховний суд у постановах від 23.10.19, справа № 382/2559/15-ц, та від 19.09.2018 справа № 761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки останнім не надано жодних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а наявність кровного споріднення між батьком [PERSON] та дитиною [PERSON] підтверджується висновком експерта, що спростовує позицію позивача. Не підлягає задоволенню і вимога позивача про внесення змін до актового запису про народження дитини, оскільки є похідною від основних вимог.

Outcome: dismissed