Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ в натурі житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Просить суд виділити в окреме домоволодіння квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,6 кв.м, житловою 49,6 кв.м., яка складається з житлової кімнати площею 27,5 кв.м житлової кімнати площею 22,1 кв.м., кухні площею 6,8 кв.м., вбиральні площею 3,2 кв.м. Визнати окремим домоволодінням квартиру [ADDRESS] . Просить також визнати за [PERSON] права власності на окреме домоволодіння квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS] , в якому також є квартира [ADDRESS] власником якої є [PERSON] , офіс у власності [PERSON] та магазин з кафетерієм, що належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Оскільки квартира позивача та квартира і нежитлові приміщення відповідачів мають окремі, не пов`язані між собою, вхідні двері, бажає виділити свою квартиру в окреме домоволодіння. Можливість такого виділу підтверджується висновком щодо технічного обстеження нерухомого майна КП «Рівненське ОБТІ». 31.10.2023 представник відповідача [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом\~до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , про поділ в натурі одноповерхового житлового будинку. Просить суд виділити [PERSON] в приватну власність в самостійний об`єкт нерухомого майна (будинковолодіння) в цілу ідеальну частку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , що складається з: 1-а кімната площею 29,1 м.кв, 2-а кімната площею 14,6 м.кв., окрема кухня площею 7,6 м.кв., санвузол площею 2,9 м.кв., коридор площею 1,7 м.кв., веранда площею 12 м.кв.,загальною площею 67,9 м.кв., жилою площею 43,7 м.кв. Просить визнати за [PERSON] право власності на будинковолодіння [ADDRESS] та складається з: 1-а кімната площею 29,1 м.кв, 2-а кімната площею 14,6 м.кв., окрема кухня площею 7,6 м.кв., санвузол площею 2,9 м.кв., коридор площею 1,7 м.кв., веранда площею 12 м.кв.,загальною площею 67,9 м.кв., жилою площею 43,7 м.кв. Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] просить припинити. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у її власності є квартира [ADDRESS] , яка як і квартира [PERSON] є окремими об`єктами нерухомості та може бути виділена в натурі в окреме будинковолодіння. Представником відповідача [PERSON] до суду подано відзив на позов, в якому проти задоволення первісного та зустрічного позову заперечує. Свої заперечення мотивує тим, що позивачем та відповідачем не надано належних та допустимих доказів можливості виділення в окреме домоволодіння їх квартир, оскільки надалі висновки щодо технічного обстеження об`єкта нерухомого майна не можуть підтверджувати можливість виділу квартир в окремі домоволодіння (садибні будинки). Такі документи не відповідають вимогам законодавства. Ухвалою від 11.08.2023 по справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою від 14.09.2023\~закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою від 27.11.2023 повернуто на стадію підготовчого провадження у справі №569/9115/23. Ухвалою суду від 27.11.2023 прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] з первісним позовом. Ухвалою суду від 13.12.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті. У судовому засідання представник позивача [PERSON] адвокат Грабовський В.А. позов підтримав повністю, просив його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову не заперечував. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мельничук С.В. зустрічний позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Не заперечував проти задоволення первісного позову. Представник відповідача [PERSON] адвокат Басюк О.П. заперечував проти задоволення первісного та зустрічного позову. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення первісного та зустрічного позову. Відповідач [PERSON] також заперечував щодо задоволення первісного та зустрічного позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань, про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 03.10.2003 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.05.2023 №332648925. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.10.2013 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.05.2023 №332163400. Магазин з кафетерієм загальною площею 52,4 кв.м. належить на праві часткової власності [PERSON] (2/4), [PERSON] (1/4), [PERSON] (1/4), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.05.2023 №332648928. Приміщення офісу загальною площею 29,3 кв.м. належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 07.12.2007 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.05.2023 №332648928. Як вбачається із технічних паспортів, що надані позивачем та відповідачем в одноповерховому будинку [ADDRESS] розташовані квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , офісне приміщення та магазин з кафетерієм, які мають окремі, не пов`язані між собою, вхідні двері у відповідні квартири та приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Ст. 358 ч. 3 ЦК України передбачає, що співвласник має право на надання йому в окреме володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на видiл в натурi частки із майна що є у спільній частковій власності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Верховний суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Відповідно до технічного паспорта квартира [ADDRESS] складається із: кімнати площею 29,1 кв.м., кімнати площею 14,6 кв.м., кухні площею 7,6 кв.м., санвузла площею 2,9 кв.м., коридора площею 1,7 кв.м., веранди площею 12 кв.м., і має загальну площу 67,9 кв.м. та житлову 43,7 кв.м. За даними технічного паспорта квартира [ADDRESS] складається кімнати площею 27,5 кв.м., кімнати площею 22,1 кв.м., кухні площею 6,8 кв.м., вбиральні площею 3,2 кв.м., і має загальну площу 59,6 кв.м. та житлову 49,6 кв.м. Як вбачається із висновку щодо технічної обстеження об`єкта нерухомого майна від 04.07.2023 №2507 КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» встановлено, що квартира [ADDRESS] за технічними характеристиками є відокремленою, має окремий вхід з вулиці, має відокремлені зовнішні інженерні мережі, можливо виділити в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна житловий будинок садибного типу. Висновком щодо технічної обстеження об`єкта нерухомого майна від 03.11.2023 №4812 КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» встановлено, що квартира [ADDRESS] за технічними характеристиками є відокремленою, має окремий вхід з вулиці, має відокремлені зовнішні інженерні мережі, можливо виділити в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна житловий будинок садибного типу. Судом встановлено, та це не заперечується відповідачами, що фактично будинок поділено на чотири окремі об`єкти нерухомості, які знаходяться у власності позивача та відповідачів. Кожна з квартир є ізольованою, до кожної з них підведено окремо газопостачання, водопостачання та електропостачання, та кожним із співвласників встановлено лічильники для фіксування спожитих послуг на ті приміщення, якими кожний з них користується. У висновках, складених КП «Рівненське ОБТІ» фактично зафіксовано той спосіб виділу в натурі квартир позивача та відповідача в окреме домоволодіння, який уже існує. У висновок не включено будь - які приміщення, якими користуються чи користувалися відповідачі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента. Відповідно до 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи, що будинок по [ADDRESS] фактично розділено на частини, право власності сторін оформлено і зареєстровано відповідно до законодавства, власники квартир та нежитлових приміщень, кожний окремо та самостійно користуються ними, виходячи з власних потреб, та відсутності згоди власників нежитлових приміщень на виділ, суд вважає вимоги позивача та відповідача обґрунтованими. За вказаних обставин, первісний позов та зустрічний позов підлягають задоволенню. Враховуючи те, що позивач та відповідач просили сплачений судовий збір не стягувати з відповідачів, такі судові витрати покладаються на [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: approved