Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

Позивачка звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її утриманн, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення донькою трирічного віку. Свою позовну заяву мотивувала тим, що 21.09.2019 між сторонами зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.08.2023 року шлюб між сторонами було розірвано. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню дружини з якою проживає малолітня дитина до досягнення трирічного віку, добровільно грошових коштів не надає, а тому позивачка вимушена звернутись до суду із вимогою про стягнення з відповідача аліментів на своє утримання. Ухвалою судді від 11.09.2023 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно заочного рішення від 01.11.2023 позов [PERSON] було задоволено. [PERSON] в особі свого представника - адвоката Забродіної В.О. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01.11.2023 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дружину до досягнення трирічного віку. Відповідно до ухвали судді Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2023, розгляд поданої [PERSON] в особі свого представника - адвоката Забродіної В.О. заяви призначено на 23.11.2023. Ухвалою суду від 23.11.2023 було скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01.11.2023 року та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 08.12.2023 від представника відповідача - адвоката Забродіної В.О. надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого сторона відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що Стороною Позивачки надано Розпорядження про надання відпустки для догляду за дитиною №231-к від 14.02.2022 року, згідно Свідоцтва про народження спільна дитина народилась [INFO] , тобто позивачка не оформлювала відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами, та згідно нарахувань, які відображені у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за 2022 рік у січні 2022 року отримувала заробітну платню, а подальша відсутність нарахувань підтверджує те, що позивачка повністю утримувалась за рахунок відповідача, який здійснював і банківські перерахунки на рахунок дружини і надавав кошти готівкою, і сплачував усі необхідні для сім`ї платежі, купував продукти, речі тощо так як сторони були ще подружжям. На підтвердження вказаного долучено квитанції банківських переказів. Разом з тим, представником зазначено, що відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання позивачки та спільної доньки датовані 12.10.2019 та 21.02.2022 року відповідно, що не може бути актуальною інформацією станом на листопад 2023 року, оскільки позивачка не проживає за адресою своєї реєстрації, а проживає за обумовленою сторонами адресою: [ADDRESS] . Окрім того, між сторонами укладено Договір про сплату аліментів на дитину, згідно якого відповідач сплачує на рахунок позивачки 15000 гри щомісяця, що становить 50% від його доходів. Тобто, своїми позивними вимогами Позивачка просить 1/4 частину від усіх доходів Відповідача, у той самий час отримуючи на дитину 1\\2 від його доходів, що загалом буде становити 75% від доходів Відповідача, з чим останній звичайно ж не погоджується. Звертаємо увагу суду і на те, що відповідач є військовослужбовцем і перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] у м. Києві і наразі захищає Україну від військової агресії рф, відтак має достатньо витрат пов`язаних із забезпеченням себе необхідною амуніцією, одягом, тощо, сприяє закриття зборів військовослужбовцям. Тому сторона відповідача, враховуючи суму аліментів на дитину, та свій заробіток може погодитись сплачувати лише 1/2 частини від прожиткового мінімуму на дорослу людину до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] задля дотримання закону та СК України та з урахуванням незначного перевищення відрахувань під час кожної виплат и заробітної плати та інших доходів, який не може перевищувати 50 % заробітної плати. Таким чином сторона відповідача просить суд ухвалити рішення, за яким стягнути з [PERSON] на утримання [PERSON] аліменти у розмірі 1/2 частини від прожиткового мінімуму на дорослу людину до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] . 08.12.2023 надійшло клопотання про витребування від Державної прикордонної служби України відомості про перетин кордону України позивачкою [PERSON] за останній рік. Ухвалою судді від 13.12.2023 року було витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію чи здійснювався виїзд за межі України у будь - якому напрямку [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, в період з 01.01.2022 року по теперішній час. 15.12.2023 та 26.12.2023 на адресу суду від представника позивачки - адвоката Камочкіної А.Ю. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої сторона позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. 05.01.2024 на адресу суду надійшла витребувана ухвалою суду інформація. Згідно з вимогами ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 21.09.2019 було зареєстровано шлюб, який 17.08.2023 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва було розірвано. Як вбачається із матеріалів справи, сторони мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/з № [NUMBER] ). З відомостей викладених в позовній заяві вбачається, що малолітня донька проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. У відповідності до вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з вимогами ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Відповідно до ст.77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За змістом ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Однак, визначаючи розмір підлягаючих до стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що заявлений позивачкою розмір, а саме 1/4 від доходу позивача, не знаходить свого підтвердження, а тому, враховуючи обов`язок батька утримувати як матір дитини, так і саму дитину, з урахуванням того, що відповідач є військовослужбовцем, враховуючи матеріальний стан сторін, принцип справедливості, співмірності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь [PERSON] на її утримання аліменти у розмірі 1/10 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] , або до зміни матеріального стану сторін. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1073, 60 грн., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного та

Outcome: partial