Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

28.12.2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що з 02.02.2001 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , за час якого у них народилося двоє спільних дітей - доньки [PERSON] , 2003 р.н., та [PERSON] , 2004 р.н. Вказує, що подружнє життя з дружиною не склалося, з грудня 2020 року шлюбні відносини між ними фактично припинені та будь-яке спільне господарство не ведеться. З того часу вони проживають окремо, спільний бюджет у них відсутній. Вважає, що подальше спільне життя є неможливим. Просить суд шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 02.02.2001 року Любомльським РВ РАГС Волинської обл. за актовим записом № 4, розірвати. Позивач в судове засідання не з`явився, у своєму позові просив розгляд справи здійснювати за його відсутності (а.с. 5). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час, місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке знаходиться у матеріалах справи (а.с. 32), клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від неї на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 02.02.2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Любомльським РВ РАГС Волинської обл. за актовим записом № 4. Зазначене підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 15). Від шлюбу неповнолітніх дітей у сторін немає. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через різні погляди на шлюб і сімейне життя. Починаючи з грудня 2020 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться, вони проживають окремо. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. У своєму позові позивач [PERSON] просив залишити за ним понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а тому підстави для їх стягнення з відповідача у суду відсутні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112 СК України,

Outcome: approved