Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

І. Стислий виклад позицій заявника та заінтересованої особи 1. Виклад позиції заявника 25.01.2024 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, з участю заінтересованої особи Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). У заяві [PERSON] просить встановити факт смерті [PERSON] , що сталася [INFO] в м. Мелітополь Запорізької області та звільнити її від сплати судового збору. Заяву [PERSON] мотивує тим, що її брат [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Мелітополь Запорізької області, яке відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309, входить до Переліку тимчасово окупованих територій. У зв`язку з окупацією на території м. Мелітополь органи державної влади України не здійснюють свої повноваження. Всі документи, які підтверджують факт смерті брата, видані окупаційною владою, а тому неможливо зареєструвати факт смерті в установленому законодавством України порядку. Встановлення факту смерті необхідно для реєстрації смерті її брата [PERSON] відповідно до законодавства України та отримання свідоцтва про смерть. В судовому засіданні у вступному слові та в заключному слові заявник [PERSON] підтримала заяву, зсилаючись на ті самі доводи, та просила встановити факт смерті її брата [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в місті Мелітополь Запорізької області. При цьому, заявник [PERSON] пояснила, що [PERSON] був її рідним братом, який з 80-х років проживав разом з своєю сім`єю у м. Мелітополь Запорізької області. Після окупації брат з міста Мелітополь не виїхав, оскільки його дружина хворіла та не могла самостійно пересуватися. Після смерті дружини брат сам захворів на серцеву недостатність і [INFO] помер у м. Мелітополь. Причина смерті гостра серцева недостатність. Доньці покійного брата окупаційною владою були видані документи, які містять інформацію щодо смерті її брата [PERSON] , зокрема, довідку про причину смерті та свідоцтво про смерть. 2. Виклад позиції заінтересованої особи Представник заінтересованої особи Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про його дату, час та місце повідомлений належним чином (а.с.20, 21). 25.01.2024 року начальник Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Магдалюк Л.В. на електронну адресу Шаргородського районного суду надіслала клопотання про розгляд справи у відсутності представника відділу, при розгляді справи покладається на вирішення суду (а.с.24). ІІ. Заяви, клопотання учасників справи 1. Представник заінтересованої особи начальник Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Магдалюк Л.В. 25.01.2024 року на електронну адресу Шаргородського районного суду надіслала клопотання про розгляд справи у відсутності представника відділу, при розгляді справи покладається на вирішення суду (а.с.24). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали Шаргородського районного суду від 25.01.2024 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, з участю заінтересованої особи Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); відкрито провадження у порядку окремого провадження та призначено судове засідання на 25.01.2024 року (а.с.17). 2. В судове засідання, призначене на 25.01.2024 року, для розгляду справи по суті не прибув представник заінтересованої особи Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у зв`язку із чим суд, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ч.4 ст.259 ЦПК України, постановив ухвалу про розгляд справи у відсутності зазначеного учасника справи, враховуючи, що перешкод для розгляду справи немає та враховуючи клопотання представника заінтересованої особи про розгляд справи у його відсутності. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, відомості про встановлений судом факт, мету встановлення факту, докази, на підставі яких суд установив факт Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народилася [INFO] в с. Копистерин Шаргородського району Вінницької області у сім`ї [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). 12 лютого 1983 року заявник одружилася та їй присвоєно прізвище [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.6). Заявник мала брата [PERSON] . Так, з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в с. Копистерин в сім`ї [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Вказана інформація також підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України (а.с.8). Таким чином, судом встановлено, що заявник [PERSON] та [PERSON] рідні сестра та брат, тому, в силу вимог ч.1 ст.317 ЦПК України заявник має право на звернення з вказаною заявою до суду. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в м. Мелітополь Запорізької області, яке, згідно з розділом ІІ «Тимчасово окуповані\~російською федерацією\~території України»\~Переліку тимчасово\~окупованих територій,\~ на яких\~ведуться (велися)\~бойові дії\~або тимчасово\~окупованих російською\~федерацією,\~затвердженого Наказом\~Міністерства з\~питань реінтеграції\~тимчасово окупованих\~територій України\~від 22.12.2022\~року за\~№309\~(з\~наступними змінами) віднесено до Переліку населених пунктів, які перебувають у тимчасовій окупації. Так, відповідно до ч.3 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених\~пунктом 3\~частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно з п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до\~Переліку тимчасово\~окупованих територій,\~ на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року за №309 (з наступними змінами), датою початку тимчасової окупації м. Мелітополя є 25.02.2022 року, код UA23080070000068953. Таким чином,\~на вказаній\~тимчасово окупованій\~території органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно з ч.2 ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 ст. 9 цього ж Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими\~частиною другою\~цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Заявник [PERSON] не може провести реєстрацію смерті свого брата [PERSON] через відсутність лікарського свідоцтва про смерть встановленої форми. Так, факт смерті [PERSON] [INFO] у м. Мелітополь Запорізької області підтверджується поясненнями заявника. Також, факт смерті брата заявника зафіксований у лікарському свідоцтві про смерть №55, виданому 25.01.2023 року лікарем міської лікарні [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] ; причина смерті гостра серцева недостатність, постінфарктний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця (а.с.13-14). Крім того, окупаційним органом м. Мелітополя «Сімферопольським районним відділом ЗАГС №3 Департамкенту ЗАГС Міністерства юстиції Республіки Крим» 30.01.2023 року видано свідоцтво про смерть [PERSON] , в якому зазначено дату смерті: [INFO] ; місце смерті: м. Мелітополь; номер актового запису про смерть: [NUMBER] (а.с.15). номер актового запису про смерть №1621 від 24.11.2021 року. Відповідно до\~ч.1, 2 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Згідно з\~п.1\~глави 5\~розділу 3\~Правил державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~в Україні,\~затверджених наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~18\~жовтня 2000\~року №52/5\~(з\~наступними змінами),\~підставою для\~державної реєстрації\~смерті є: а)\~лікарське\~свідоцтво про\~смерть (форма\~№106/о),\~форма якого\~затверджена\~наказом Міністерства\~охорони здоров`я\~України від\~08.08.2006\~№545,\~зареєстрованим у\~Міністерстві юстиції\~України 25.10.2006\~за №1150/13024\~(далі\~ лікарське\~ свідоцтво\~про смерть); б)\~фельдшерська\~довідка про\~смерть (форма\~№106-1/о),\~форма якої\~затверджена\~наказом Міністерства\~охорони здоров`я\~України від\~08.08.2006\~№545,\~зареєстрованим у\~Міністерстві юстиції\~України 25.10.2006\~за №1150/13024\~(далі\~ фельдшерська\~ довідка\~про смерть); в)\~лікарське\~свідоцтво про\~перинатальну смерть; г)\~рішення суду\~про оголошення\~особи померлою; ґ)\~рішення суду\~про встановлення\~факту смерті\~особи в\~певний час; д)\~повідомлення державного\~архіву або\~органів Служби\~безпеки України\~у разі\~реєстрації смерті\~осіб,\~репресованих за\~рішенням несудових\~та судових\~органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Судом встановлено, що надане заявником лікарське свідоцтво про смерть видане органом, який створений на тимчасово окупованій території України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, всупереч законодавству України, а тому не є підставою для реєстрації смерті за правилами\~ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~ органом державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з\~пунктом 6\~глави 5 Розділу 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. Разом з тим, суд вважає, що вказаними вище лікарським свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про смерть окупаційного органу ДРАЦС зафіксовано, тобто підтверджується факт настання смерті [PERSON] . Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України [PERSON] має для заявника [PERSON] юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на реєстрацію смерті брата в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримати свідоцтво про смерть згідно з законодавством України. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини про встановлення факту, що має юридичне значення, які регулюються нормами ЦПК України. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно із ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до\~п.8\~ч.1\~ст.315\~ЦПК України,\~суд розглядає\~справи про\~встановлення факту\~смерті особи\~в певний\~час у\~разі неможливості\~реєстрації органом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану факту\~смерті. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання (ч.1 ст.316 ЦПК України). Відповідно до\~абзацу 2\~ч.1\~ст.317\~ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню (ч.4 ст.317 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду\~про встановлення\~факту,\~який підлягає\~реєстрації в\~органах державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~або нотаріальному\~посвідченню,\~не замінює\~собою документів,\~що видаються\~цими органами,\~а є\~тільки підставою\~для одержання\~зазначених документів\~(ч.2\~ст.319\~ЦПК України). VІ. Висновки суду Аналізуючи норми наведеного законодавства та досліджені судом докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] помер [INFO] у м. Мелітополь,\~що визначається\~як тимчасово\~окупована територія\~України. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи з вимог ст.77 ЦПК України та практики Європейського суду з прав людини. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Надане заявником лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] та свідоцтво про смерть, видане органом ДРАЦСу, який створений на тимчасово окупованій території України всупереч законодавству України, не є підставою для реєстрації смерті за правилами\~ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~ органом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану,\~але містить\~фактичні дані\~про смерть\~особи,\~на підставі\~яких суд\~може встановити\~наявність або\~відсутність обставин,\~що обґрунтовують\~вимоги заявника,\~тому,\~в силу\~вимог ч.3\~ст.9\~ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», може братися судом до уваги. Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, викладену у рішеннях у справах «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», «Мезер проти Республіки Молдова і росії», «Ілашку і інші проти Молдови і росії», де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Так, в п.333 рішення у справі «Ілашку і інші проти Молдови і росії», Європейський суд з прав людини висловив правовий висновок про те, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території внаслідок фактичної ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність і здійснювати юрисдикцію. Вона повинна всіма доступними дипломатичними і правовими засобами із залученням іноземних держав і міжнародних організацій продовжувати гарантувати права і свободи, передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зазначив, зокрема, в п.п.90, 91, 96, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надано докази «поза розумним сумнівом», які підтверджують факт настання смерті [PERSON] , що є підставою для задоволення заяви [PERSON] . При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року (остаточне 18.09.2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при\~оцінці доказів\~керується критерієм\~доведеності «поза\~розумним сумнівом».\~Згідно з\~його усталеною\~практикою доведеність\~може випливати\~із сукупності\~ознак чи\~неспростовних презумпцій\~стосовно фактів,\~достатньо вагомих,\~чітких і\~узгоджених між\~собою…».\~ VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. При зверненні до суду заявником [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки вона підлягає звільненню від сплати судового збору на підставі п.21 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір». Так, п.21 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі, заявники у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, втрати документів, необхідних для отримання компенсації за пошкоджені та знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Таким чином, судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved