Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 березня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір позики №234477582 на суму 10 900 гривень на строк 30 днів, процентна ставка 521,95. Відповідно до договору факторингу № 28/1118-01 право грошової вимоги за вказаним кредитним договором від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до ТОВ "Таліон Плюс". 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ "Таліон Плюс" був укладений договір факторингу №20102022, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належало ТОВ "Таліон Плюс". Так, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 37 766 грн. 30 коп., з яких 10 900 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 26 866 грн. 30 коп сума заборгованості за відсотками. Крім того, 10 травня 2021 року між ТОВ "Маніфою" та [PERSON] було укладено договір позики № 2296489 на суму 500 грн., на строк 10 днів, базова процентна ставка 1,99000. 11 серпня 2021 року між ТОВ "Маніфою" та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 11-08/202, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги за вказаним грошовим договором в сумі 1349 грн. 50 коп., з яких 500 грн. основної суми заборгованості, 597 грн. заборгованість за відсотками прострочену позику. У зв`язку із наведеним, ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить суд стягнути із [PERSON] на їхню користь заборгованість за договором №234477582 позики в сумі 37 766 грн. 30 коп., а також заборгованість за договором № 2296489 позики в сумі 1349 грн. 50 коп. Ухвалою суду від 07 серпня 2023 року у даній справі відкрито провадження, вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. 07 листопада 2023 року представником відповідача адвокатом Ільїним В.А. подано заяву, в якому він вказує, що кредитним договір на суму 10 900 грн. відповідач визнає частково в сумі 15 576 грн. 10 коп., оскільки решта суми за відсоткам, нарахована поза межами дії договору. Проте, зважаючи, що [PERSON] в добровільному порядку сплатила суму 4 400 грн., то визнає суму яка підлягає до стягнення в розмірі 11 176 грн. 10 коп. Що стосується договору на суму 500 грн., то вказав, що відповідач не визнає його повністю та просить відмовити у задоволенні в цій частині. Зокрема, зазначає, що волевиявлення [PERSON] на його укладення і отримання коштів було відсутнім і тому вимоги позивача в цій частині є безпідставними. Крім того, просив суд справу розглянути без його участі та участі позивача. 07 грудня 2023 року представником позивача Кузьменком О.Ю. подано заперечення на заяву представника відповідача від 07 листопада 2023 року. Зокрема, вказав, що строки нарахування відсотків за користування кредитом за кредитним договором № 234477582 від 28 березня 2021 року нараховано відповідно до умов договору. Крім того, подано клопотання про долучення до справи доказів. Просив справу розглянути за його відсутності та позов задоволити повністю. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 28 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір позики № 234477582 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1.1 Договору кредиту, Кредитодавець надає Позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 10900,00 грн., а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов зазначених у договорі. Відповідно до п.12 Договору кредиту кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позивачьником. У випадку надання кредиту не в день укладення договору, загальний строк надання кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати укладення Кредиту. [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 10 900 грн на строк 30 днів, тобто до 27 квітня 2021 року, з реальною річною процентною ставкою в розмірі 521,95 відсотків (що становить 1,43 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним п.1.4.1 договору), що підтверджується договором позики. Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Вказаний договір підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису, а позикодавцем - шляхом накладення аналогу власноручного підпису директора товариства та відбитки печатки товариства. Обґрунтовуючи вимоги, позивач надав суду договір позики № 234477582, паспорт споживчого кредиту, у якому зазначена сума кредиту, строк кредитування та відсоткова ставка. Відповідно до реєстру боржників №136 від 01 червня 2023 року, складеного на підставі укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу №28/1118-01 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату відступило ТОВ «Таліон Плюс» своє право грошової вимоги до [PERSON] за договором №234477582. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» за плату відступило позивачеві своє право грошової вимоги до боржників за цілим рядом договорів, у тому числі, право вимоги до [PERSON] за договором №234477582. Згідно витягу з реєстру прав вимоги № 1 (додаток до договору факторингу) станом на 21 жовтня 2022 року заборгованість [PERSON] за договором №234477582 склала 37 766 грн. 30 коп., із яких 10 900 грн. основний борг, а 26 866 грн. 30 коп. нарахування відсотків за користування кредитом. Вказану суму і просить стягнути позивач. 10 травня 2021 року між ТОВ "Маніфою" та [PERSON] було укладено договір позики № 2296489 на суму 500 грн., на строк 10 днів (до 20 травня 2021 року), базова процентна ставка 1,99000. 11 серпня 2021 року між ТОВ "Маніфою" та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 11-08/202, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги за вказаним грошовим договором в сумі 1349 грн. 50 коп., з яких 500 грн. основної суми заборгованості, 597 грн. заборгованість за відсотками прострочену позику. Вказаний договір підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису, а позикодавцем - шляхом накладення аналогу власноручного підпису директора товариства та відбитки печатки товариства. Тобто, посилання представника відповідача, що на укладання вказаного договору було відсутнє волевиявлення [PERSON] є безпідставними. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і [PERSON] укладено в електронній формі договір позики, на виконання якого ТОВ «Манівео» перерахувало на банківський рахунок відповідача кредит у розмірі 10 900 грн., [PERSON] зобов`язалася повернути кредит через 30 днів, тобто до 27 квітня 2021 року і сплатити проценти за користування кредитом. Після закінчення строку кредитування [PERSON] не повернула грошові кошти та не сплатила проценти за користування ними. У подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ "Таліон Плюс" право вимоги за вказаним договором, а згодом ТОВ "Таліон Плюс" відступило право вимоги до [PERSON] ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за вказаним договором позики. Суд дійшов висновку про те, що [PERSON] не виконала зобов`язання за договором позики, а тому з неї на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 10 900 гривень, тому в цій вимозі позов підлягає до задоволення повністю. Зібрані докази вказують на те, що між ТОВ «Маніфою» і [PERSON] укладено в електронній формі договір позики №2296489 від 10 травня 2021 року, на виконання якого ТОВ «Маніфою» перерахувало на банківський рахунок відповідача кредит у розмірі 500 грн., [PERSON] зобов`язалася повернути кредит через 10 днів, тобто до 20 травня 2021 року і сплатити проценти за користування кредитом. Після закінчення строку кредитування [PERSON] не повернула грошові кошти та не сплатила проценти за користування ними. У подальшому ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відступило право вимоги до [PERSON] за вказаним договором позики. Суд дійшов висновку про те, що [PERSON] не виконала зобов`язання за договором позики, а тому з неї на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 500 гривень, тому в цій вимозі позов підлягає до задоволення повністю. Щодо нарахування відсотків, то суд дійшов наступних висновків. Суд відповідно до ст. 13 Цивільного Кодексу України розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. Тобто твердження позивача про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння позивачем правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора яку вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Суд, дослідивши кредитний договір № 234477582 від 28 березня 2021 року та кредитний договір № 2296489 від 10 травня 2021 року встановив, що умови договорів, на яких ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» ґрунтує свої вимоги зі сплати процентів, розташовані в розділах договорів, які регулюють правомірну поведінку сторін. При цьому вказаний договір також містить окремі розділи, що регулюють відповідальність позичальника. Окрім цього, як слідує з наданих ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» розрахунків, проценти за період поза межами строку кредитування позикодавці нараховують саме як проценти за «користування кредитом», а не як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України. З наданих ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» розрахунків слідує, що за період поза межами строку кредитування, позикодавці продовжували нараховувати саме проценти за «користування кредитом». Позивачем в позовній заяві зазначено, що підтверджується доданими розрахунками заборгованості, що будь-якої неустойки за договором або інфляційних втрат та процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України Відповідачу не нараховувалось. Вказане вище унеможливлює тлумачення нарахованих [PERSON] процентів за «користування кредитом» поза межами строку кредитування як міри відповідальності на підставі статті 625 ЦК України та, як наслідок - унеможливлює задоволення позовних в частині стягнення заявлених процентів, нарахованих поза межами строку кредитування, а саме 30 днів за кожним кредитним договором. Нарахування відсотків в сумі 26 866 грн. 30 коп. та 849, 50 грн. (597+252,50) за договорами позивачем не деталізовано. За умовами договору №234477582 позики сторони встановили строк кредитування до 27 квітня 2021 року, тобто 30 днів, включаючи дату отримання та повернення позики. За умовами договору №2296489 позики сторони встановили строк кредитування до 20 травня 2021 року, тобто 10 днів, включаючи дату отримання та повернення позики. Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 10 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Частиною 3 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року № 1734-VIII в редакції чинній на момент виникнення правовідносин визначено, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача. Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору №234477582 становить - 4676 грн. 10 коп. (10900/100х1,43х30) грн. за період з 28 березня по 27 квітня 2021 року. Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору №2296489 становить - 99,5 грн. 10 коп. (500/100х1,99000х10) грн. за період з 10 травня по 20 травня 2021 року. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, наданий позивачем витяг з реєстру боржників до договору факторингу не може вважатися належним доказом наявності такої заборгованості. Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що [PERSON] погасила кредити, отримані нею на підставі вказаних кредитних договоів, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати тіла кредиту у розмірі 10 900 грн. та 4676 грн. 10 коп. процентів, а всього 15 577 грн.10 коп. за кредитним договором №234477582, а також 500 грн. основного боргу та 99 грн. 50 коп. сплати за проценти користування кредитом в межах дії договору за договором №2296489. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у вигляді сплаченого позивачем при подачі позову судового збору, пропорційно до задоволених вимог, що становить 1109 грн. 99 коп. На підставі виклаленого та

Outcome: approved