Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

У червні 2023 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк (далі - АТ КБ) «Приватбанк» (представник Ляр Д.Ю., а.с.222) звернулось до суду із позовом до[PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 19 травня 2016 року у загальному розмірі 50599,63 грн., а також - судовий збір в сумі 2 684,00 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 19 травня 2016 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, у подальшому розмір кредитного ліміту неодноразово збільшувався, останній раз 12 червня 2018 року до 40000,00 грн., та 26 грудня 2022 року зменшився до 0,00 грн. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України і відповідно формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку». Позивач вказує, що підписаною заявою відповідачем підтверджується факт повного інформування останнього про умови кредитування в банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовій формі. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на положення ст.ст. 207, 638 ЦК України, а також вказує, що свідченням визнання відповідачкою угоди є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів, що відповідає положенням ч. 2 ст. 642 ЦК України. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитним коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. При цьому, відповідач своєчасно не погашає заборгованість за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 22 травня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 50599,63 грн., з яких: 42684,29 грн.- заборгованість за кредитом; 7915,34 грн.- заборгованість за відсотками. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі (а.с.141). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с.229-230). Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами адресована відповідачу за адресою його реєстрації (а.с.232). Позивач копію ухвали від 06 грудня 2023 року отримав 06 грудня 2023 року шляхом доставки документу в електронному вигляді в його «електронний кабінет», що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с.231). 11 січня 2024 року засобами поштового сполучення до суду надійшов відзив на позовну заяву із доказами направлення його копії позивачу (а.с.233-241). 25 січня 2024 року засобами поштового сполучення до суду надійшла відповідь на відзив із доказами направлення його копії відповідачу (а.с.248-258). У відзиві на позовну заяву відповідачка [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" в повному обсязі. Зазначила, що так, дійсно, нею було отримано банківську картку від позивача, в свою чергу з умовами кредитування, в тому числі щодо сплати/погашення будь-яких процентів, комісій банку, які б вона була змушена сплачувати за користування вказаними коштами, а також користування картками її ознайомлено не було, анкета-заява про приєднання до умов і правил банківських послуг в банку, то вона лише підтверджує виконання позивачем вимог Закону України "Про споживче кредитування", а не ознайомлення відповідачки з такими умовами та правилами. Паспорт споживчого кредиту не є документом, який посвідчує конкретні умови на яких в дійсності укладено договір кредиту, адже відповідна інформація є вимогою закону та покликана надати споживачу можливість до укладення договору здійснити порівняння різних пропозицій кредитодавця та за результатами такого порівняння прийняти обговорюване рішення про укладення договору кредиту, в тому числі з урахуванням обраного ним певного типу кредиту. Отже, вказаний паспорт не може свідчити про конкретні умови кредитування, на які вона ніби то погодилася, та вказує лише на то, що передбачену законом інформацію споживач отримав. Також, подана позивачем копія паспорта споживчого кредитування містить застереження про те, що інформація зберігає чинність та є актуальною до 02 квітня 2021 року. Паспорт споживчого кредитування підписано в 2021 році, натомість, як вбачається із довідки про зміну умов кредитування, збільшення кредитного ліміту останній раз відбулося у 2018 році, а отже жодного відношення до кредитного ліміту не має. Незважаючи на те, що вказаний ліміт було встановлено у розмірі 40000,00 грн., позивачем було заявлено позовну вимогу про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 42684,63 грн. Натомість таку вимогу з боку банку не було підтверджено жодним належним доказом, з врахуванням того що сама нібито заборгованість становить 40000,00 грн., як вбачається з документів поданих позивачем до позову. Витяг з умов та правил надання банківських послуг та витяг з тарифів що додано до матеріалів справи відповідач не підписував, як і взагалі нічого окрім анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування коштами, комісії за користування карткою. Як вбачається із розрахунків заборгованості, відповідачем погашено заборгованість за тілом кредиту понад ліміт в 40000,00 грн., а отже зазначені в розрахунку заборгованості кошти неправомірно списувалися банком в тому числі в якості відсотків за користування коштами. А отже жодних правових підстав для стягнення з відповідачки вказаної суми у позивача немає, а тому і вимога про стягнення з відповідачки тіла кредиту не може бути задоволена. Позовні вимоги ва частині стягнення відсотків в сумі 7915,34 грн. за користування кредитом також не підлягають задоволенню, оскільки жоден із долучених до позову документів не свідчить про те, що відповідачкою було прийнято та підписано тарифи позивача, проінформовано про умови користування даними коштами, а тому нарахування та списання відсотків за користування коштами з картки відповідачки за користування нею є незаконними та безпідставними з боку позивача. Сторонами не було обумовлено у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування коштами. У відповіді на відзив позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити із мотивів, вказаних у ньому та у відповіді на відзив. Зазначив, що [PERSON] звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 19 травня 2016 року. Щодо форми кредитного договору, то укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ "ПриватБанк",

Outcome: dismissed