Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно та вказує, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , внаслідок смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме - на право на отримання земельної частки (паю) у розмірі 2,83 умовних кадастрових гектарів на території Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області. Зазначає, незважаючи на належне прийняття нею спадщини по смерті матері, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), яка перебуває в КСП «Нива» Луцького району Волинської області, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на вказане майно. Просить визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок. Ухвалою суду від 23 листопада 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 11.12.2023 на адресу суду надійшла спадкова справа №127/2023 заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 11 березня 2019 року залучено до участі у розгляді цивільної справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - [PERSON] , та закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Торчинська селищна рада у заяві від 19.12.2023 просила здійснювати розгляд справи без участі її представника, позовні вимоги визнала, щодо задоволення позовних вимог не заперечувала. Луцька РДА у заяві від 07.12.2023 просила здійснювати розгляд справи без її представника, позовні вимоги визнала, щодо задоволення позовних вимог не заперечувала. Третя особа у заяві від 29.12.2023 вказала, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 8). Позивач [PERSON] є донькою спадкодавця та спадкоємцем першої черги за законом (прізвище змінено у зв`язку з укладенням шлюбу, а.с. 10). [PERSON] - син спадкодавці - помер, донька [PERSON] - донька спадкодавці не заперечує щодо прийняття спадщини позивачкою. З матеріалів витребуваної спадкової справи №127/2023 вбачається, що [PERSON] зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою № 417/02-31 від 30.05.2023 державний нотаріус Кірічек О.Ю. відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. У листі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 16.05.2023 вказано, що [PERSON] має право на земельну частку (пай) згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Луцькою РДА, зареєстрованого в книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №234 від 30.12.1996. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм. Станом на час відкриття спадщини діяв ЦК УРСР 1963 року, положення якого слід застосувати при прийнятті рішення у справі. Згідно ст.ст. 529, 530 цього Кодексу, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна. Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Захист прав на отримання земельних часток (паїв) при втраті сертифікату на земельну частку (пай), за аналогією закону здійснюється в порядку ст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності - шляхом пред`явлення позову про визнання права на земельну частку (пай). Пунктом 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За цим же листом, найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Таким чином, в зв`язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що на день смерті [PERSON] , їй належало право приватної власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСПП «Нива» розміром 2,83 умовних кадастрових гектарів. Її право на дане майно ніким не оспорюється, але відсутній документу, який посвідчує право власності, тому позивач будучи спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку. За таких обставин суд вважає, що право позивача на спадщину, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, порушено, а тому позов підлягає до задоволення. Щодо судових витрат. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Факт сплати позивачем судового збору в сумі 1 073,60 грн., підтверджується квитанцією від 17.11.2023 (а.с. 1). Отже, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при подані позову, що складає 536,90 грн, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету України, а решта - залишити за позивачем.

Outcome: approved