Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Позивач АТ "Сенс Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 640 721,57 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 28.12.2020 року [PERSON] з АТ "Альфа Банк" уклали угоду про надання споживчого кредиту №501286500. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти календарних дні з дня отримання від Банку інформації. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" затверджено рішення про зміну найменування АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс-Банк". Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання відповідачеві кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав внаслідок чого станом на 22.01.2023 року заборгованість за Кредитом становить 640 721,57 грн. Таким чином, позивач звернувся до суду із позовною заявою та просить стягнути на свою користь заборгованість у розмірі 640 721,57 грн. та витрати по сплаті судового збору. Протколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2023 року справу предано для розгляду головуючому-судді Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 22.05.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 06.07.2023 року на адресу суду через засоби поштового зв`язку "Укрпошта" від представника [PERSON] - адвоката Лесика Б.Б. надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог АТ "Сенс Банк" у повному обсязі, вважає позовні вимоги необгрунтованими з огляду на наступне. Між [PERSON] та АТ «Альфа Банк», найменування якого було змінене на АТ «Сенс Банк», укладено угоду (акцепт/оферта) про надання кредиту № 501286500 від 28.12.2020. Згідно з Угодою Банк зобов`язався надати Позичальнику кошти в кредит у розмірі 600 000 грн. для власних потреб, з процентною ставкою за користування кредитом - 26% річних, на строк - 60 місяців, тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до пункту 3 паспорту споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною Угоди, тип кредиту: споживчий кредит, мета отримання кредиту: на споживчі цілі. До початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України [PERSON] з 28.12.2020 до 28.02.2022 добросовісно та у повному обсязі сплачував Банку кошти та відсотки за користування ними. Дані обставини підтверджуються випискою по особовому рахунку [PERSON] з 28.01.2020 по 22.01.2023, доданою Банком до позовної заяви. Згідно з цією випискою [PERSON] сплатив на користь Банку за весь період 234 000 грн. Починаючи з березня 2022 року [PERSON] перестав оплачувати заборгованість, адже втратив дохід та вважав, що на період воєнного стану боржники тимчасово звільняються від повернення кредитних коштів. Жодних документів та інформації про дострокове припинення Угоди № 501286500 від 28.12.2020 від Банку [PERSON] не отримував. Про намір Банку достроково стягнути з нього кошти дізнався 21.06.2023 отримавши від Деснянського районного м. Києва ухвалу від 22.05.2023 про відкриття провадження у справі та копій позовної заяви з додатками. З позовними вимогами Банку [PERSON] не погоджується у повному обсязі, вважає вимоги Банку передчасними та необґрунтованими зважаючи на таке. Банк не повідомив його у письмовій формі про затримку сплати частини споживчого кредиту та процентів, як того вимагає Закон України «Про споживче кредитування», тому він не має права вимагати дострокового повернення споживчого кредиту. Так, у позовній заяві Банк, з посиланням на умови кредитного договору, зазначає, що: «Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації». На підтвердження обставини, що відповідача було проінформовано про дострокове припинення Договору, Банк надає копію досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань від 12.04.2023 з доказами направлення відповідачу. Доказами направлення Банком зазначено: Список «37», пунктом 5 якого зазначено найменування адресата і адресу: [PERSON] , [ADDRESS] , штрихкод № 0504559998182, а також опис вкладення у цінний лист. Також Банк у позовній заяві зазначає, що: «З метою досудового, добровільного врегулювання спору 4/12/2023 на адресу позичальника направлено Досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Дану вимогу залишено відповідачем без реагування. Тобто, Відповідач свідомо не скористався своїм правом на дотримання строку для погашення заборгованості за Кредитним договором. АТ «СЕНС БАНК» вчинило всі необхідні дії для досудового урегулювання спору». З таким твердженням Банку, [PERSON] не погоджується, адже він не отримував від Банку жодної інформації та документів про досудове врегулювання спору. На підтвердження того, що [PERSON] не отримував Досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань від 12.04.2023, на яку посилається Банк, до відзиву додає роздруківку з сайту Укрпошти за штрихкодом № 0504559998182, з якої вбачається, що 28.04.2023 року відправлення не вручене під час доставки, а 09.05.2023 відправлення було повернуте за зворотною адресою: за закінченням встановленого терміну зберігання і 11.05.2023 вручено відправнику, тобто Банку. Крім цього, звертає увагу суду, що досудова вимога Банку від 12.04.2023 була направлена на адресу [PERSON] лише 21.04.2023, а позовна заява подана позивачем до суду 08.05.2023 року, що унеможливлювало дотримання [PERSON] 30-денного строку повернення споживчого кредиту. Разом з тим з наданих банком чеків не можливо встановити, які саме документи були надіслані відповідачу та чи отримані ці документи останніми. Отже, Банком не надано доказів, що ним вчинені дії щодо повідомлення [PERSON] у письмовій формі про затримку платежів та процентів із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені, спливу 30 календарних днів після одержання вимоги, тому вимога Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором №501286500 у розмірі 640 721,57 грн. є необґрунтованою. Ухвалою суду від 15.08.2023 року клопотання представника відповідача задоволено та витребувано по справі докази. 14.09.2023 року на виконання ухвали суду від 15.08.2023 позивачем надано оригінали оферти на укладення угоди про надання кредиту, графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та копію акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту. На неодноразові листи-нагадування суду від 07.11.2023, 22.12.2023 - АТ "Сенс Банк" інших доказів, що витребовував суд відповідно до ухвали про витребування таких, суду надано не було. 26.12.2023 через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача [PERSON] - адвоката Лесика Б.Б. надійшли письмові пояснення по справі, де зазначено, що позивач стверджує в позовній заяві, що ним на адресу відповідача направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. З матеріалів справи вбачається, що позивач надсилав за адресою відповідача [PERSON] лист, однак відповідач вимогу не отримав, що вбачається з роздруківки Укрпошти за штрихкодом № 0504559998182, згідно з якою відправлення було повернуте за зворотною адресою: за закінченням встановленого терміну зберігання. Докази на підтвердження факту отримання відповідачем [PERSON] вищезазначеної вимоги про дострокове повернення кредитних коштів позивачем суду не надано та цей факт позивачем не доведений. Порушення позивачем визначеного Законом України «Про споживче кредитування» порядку направлення юридично значимих повідомлень, відсутності факту отримання адресатом не може мати наслідком покладення на відповідача [PERSON] тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитним договором. Тобто, підстави для стягнення з [PERSON] достроково всієї суми споживчого кредиту в повному обсязі у розмірі 640 721,57 грн. за кредитним договором відсутні. Банк має право лише на стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором, при умові, що ним будуть надані беззаперечні докази виконання банком умов зобов?язань за кредитним договором. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про можливість розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що не погоджується із позовною заявою відповідно до викладеного у відзиві та письмових поясненнях, також звернув увагу суду, що позивачем не надано до суду усіх витребуваних доказів відповідно до ухвали суду від 15.08.2023 року, тому не можливо встановити розмір заборгованості за даним кредитним договором, враховуючи викладене просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. З урахуванням викладеного і ст. ст. 118, 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для розгляду справи за відсутності позивача. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне. Між [PERSON] та АТ «Альфа Банк», найменування якого було змінене на АТ «Сенс Банк», укладено угоду (акцепт/оферта) про надання кредиту № 501286500 від 28.12.2020. Згідно з Угодою Банк зобов`язався надати Позичальнику кошти в кредит у розмірі 600 000 грн. для власних потреб, з процентною ставкою за користування кредитом - 26% річних, на строк - 60 місяців, тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до пункту 3 паспорту споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною Угоди, тип кредиту: споживчий кредит, мета отримання кредиту: на споживчі цілі. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" затверджено рішення про зміну найменування АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс-Банк". Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації. На підтвердження обставини, що [PERSON] було проінформовано про дострокове припинення Договору, Банк надає копію досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань від 12.04.2023 з доказами направлення відповідачу. Доказами направлення Банком зазначено: Список «37», пунктом 5 якого зазначено найменування адресата і адресу: [PERSON] , [ADDRESS] , штрихкод № 0504559998182, а також опис вкладення у цінний лист. З метою досудового, добровільного врегулювання спору 12 квітня 2024 на адресу позичальника направлено Досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Як зазначено позивачем, дану вимогу залишено відповідачем без реагування. Тобто, Відповідач свідомо не скористався своїм правом на дотримання строку для погашення заборгованості за Кредитним договором, а АТ «СЕНС БАНК» вчинило всі необхідні дії для досудового урегулювання спору. Відповідно до роздруківки з сайту Укрпошти за штрихкодом № 0504559998182, вбачається, що 28.04.2023 року відправлення не вручене під час доставки, а 09.05.2023 відправлення було повернуте за зворотною адресою: за закінченням встановленого терміну зберігання і 11.05.2023 вручено відправнику, тобто Банку. Досудова вимога Банку від 12.04.2023 була направлена на адресу [PERSON] 21.04.2023, а позовна заява подана позивачем до суду 08.05.2023 року, що унеможливлювало дотримання [PERSON] 30-денного строку повернення споживчого кредиту. П.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 Цивільного кодексу України, зазначено, що сторони, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів уивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як передбачено ст.526 Цивільного кодексу України, встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Також, ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Частиною 1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. Положеннями статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. У пункті 18 постанови Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), зазначено, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). Предметом позову в справі є стягнення кредитної заборгованості за договором споживчого кредиту, заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом. Отже, до спірних правовідносин повинні застосовуватись положення Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Таким чином, Банк набуває права вимагати від відповідача повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, після одержання відповідачем, як споживачем, повідомлення про вимогу і спливу 30 календарних днів з дня одержання ним повідомлення про вимогу. Вказана норма Закону України «Про споживче кредитування» Банком проігнорована, тому звернення до суду з вимогою про стягнення коштів є передчасним. Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, факт надсилання вимоги, її зміст та факт отримання її боржником необхідно довести кредитору. Так, постановою Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №751/11211/16-ц залишаючи в силі постанову апеляційного суду, який стягнув виключно прострочений борг, Верховний Суд зауважив, що надані банком докази не містять доказів надсилання відповідачам саме досудової вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором, а саме не надано опису вкладення, що підтверджував би надіслання позичальнику та поручителю саме зазначеної вимоги. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 521/19118/14-ц, від 10 лютого 2021 року у справі № 288/1595/13. Відповідно до судової практики Великої Палати Верховного Суду (постанова від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц) Велика Палата зауважила наступне: Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором (п. 21. постанови). Таким чином, судом встановлено, що Банком не надано доказів, що ним вчинені дії щодо повідомлення [PERSON] у письмовій формі про затримку платежів та процентів із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені, спливу 30 календарних днів після одержання вимоги, разом з тим з наданих банком чеків не можливо встановити, які саме документи були надіслані відповідачу та чи отримані ці документи останнім, не надано витребуваних судом доказів задля встановлення розміру заборгованості за даним кредитним договором, тому вимога Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором №501286500 у розмірі 640 721,57 грн. є передчасною та необґрунтованою.

Outcome: dismissed