Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Своєю заявою до суду [PERSON] просила винести рішення про скасування усиновлення [PERSON] неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , встановленого рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2023 року у справі №759/3418/23 та внести зміни в актовий запис про народження дитини [PERSON] №3006 від 21.10.2016 року, складений Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління Юстиції у місті Києві, змінивши прізвище дитини з « [PERSON] » на « [INFO] »; по-батькові дитини з « [PERSON] » на « [INFO] »; виключити дані усиновлювача в графі про батька дитини, всі інші дані про народження дитини залишити без змін. Вказала, що між [PERSON] та нею був укладений шлюб, зареєстрований 04 серпня 2022 року у Солом`янському відділі державної реєстрації актів громадянського стану у місті Києві, актовий запис №1827. Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2023 року відповідач [PERSON] усиновив її дочку [PERSON] , [INFO] і на підставі даного рішення суду внесено зміни до актового запису народження дитини №3006 від 21.10.2016 [PERSON] змінивши її прізвище з « [INFO] » на « [PERSON] » та по-батькові з « [INFO] » на « [PERSON] », а [PERSON] записано батьком дитини. Спільне сімейне життя їх не склалося та 06.11.2023 рішенням Святошинського районного суду м. Києва вищевказаний шлюб було розірвано. Причиною розірвання шлюбу призвело те, що в 2023 році відповідач був мобілізованим до ЗСУ, почав зловживати спиртними напоями, внаслідок чого в стані алкогольного сп`яніння поводився неадекватно, вчиняв сварки та фізичне та психологічне насилля у сім`ї. Так, 1 травня 2023 року в стані алкогольного сп`яніння відповідач бігав з гранатою по [ADDRESS] , на нього працівниками поліції було складено адміністративний протокол за статтею 178 КУпАП. 16 вересня 2023 року відповідач перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння з хуліганських мотивів зробив завідомо неправдивий виклик працівників поліції і відносно нього було складено адміністративні протоколи за статтями 178 та 183 КУпАП. 17 вересня 2023 року внаслідок чергової вчиненої відповідачем в сім`ї сварки, працівниками Святошинського УП ГУНП в м. Києві було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] у вигляді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Вона боїться проживати з відповідачем, так як це створює загрозу її та дитини життю та здоров`ю, внаслідок неадекватних дій відповідача, який зловживає алкогольними напоями. Вже більше двох місяців вони проживаємо окремо, дитина йому стала нецікава і він готовий від неї відмовитися. 26 вересня 2023 року відповідач склав нотаріально засвідчену заяву, відповідно до якої він не заперечує проти скасування усиновлення відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Таким чином, усиновлення відповідачем її дитини суперечить її інтересам, та жодним чином не забезпечує їй сімейного виховання. Ухвалою суду від 14 грудня 2023 року відкрито провадження у справі з призначенням справи до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, надіслала суду заяву, згідно якої просила розглянути цивільну справу без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, проте надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи - Органу опіки та піклування Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації в особі служби у справах дітей не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності та просили прийняти рішення в інтересах неповнолітньої дитини. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку доводам сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між сторонами - [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб 04 серпня 2022 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Солом`янським відділом державної реєстрації актів громадянського стану у місті Києві, актовий запис №1827 (а.с. 8). Під час перебування сторін у шлюбі, позивачем відповідачем була усиновлена донька позивача - [PERSON] , [INFO] , та внесено відповідні зміни до актового запису про її народження, що підтверджується Свідоцтвом про народження дитини, серії [NUMBER] , виданого 09 червня 2023 року Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 5-7). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року по справі №759/18420/23 шлюб між сторонами було розірвано. Згідно терміново забороненого припису серія АА № 375010 від 17.09.2023 складеного працівниками Овятошинського УП ГУНП в м. Києві відносно [PERSON] , останньому заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] (а.с. 12). Згідно заяви завіреної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, відповідач [PERSON] не заперечує проти скачування усиновлення та позбавлення його батьківським прав (а.с. 11). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Згідно зі ст. 207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст. 282 СК України. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Частинами 3-5 ст. 232 СК України визначено, що з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що діти та батьки не повинні розлучатись всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Положеннями ч. ч.1, 2 ст.14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута), яка ратифікована Законом України №3017-VI від 15 лютого 2011 року регламентовано, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, стосунки між усиновлювачем і усиновленою дитиною, як правило, мають такий самий характер, як і стосунки в сім`ї, охоронювані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і такі стосунки, що виникають із законного і щирого усиновлення, можна вважати достатньою умовою для застосування до них таких самих гарантій захисту, які стаття 8 Конвенції передбачає стосовно сімейного життя (рішення у справі «Піні та інші проти Румунії» (Pini and Others v. Romania), заяви №78028/01 і № 78030/01, пункти 140 і 148, ECHR 2004-V(витяги). При цьому ст. 238 СК України встановлює виключні підстави для скасування усиновлення. Так, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Встановлено у ході розгляду справи судом та визнано сторонами, що між усиновлювачем і усиновленою дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. За змістом ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Вирішуючи даний спір, судом першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини» ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Підставою позову позивач зазначає ст. 238 СК України, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду. Відповідно до ст. 239 СК України, у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дйтиною та усиновлювачем і його родичами, відновлюються права та обов`язки між дйтиною та її батьками, іншими родичами за походженням. Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз`яснено, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.4.1,2 ст.14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, що набрала чинності для України з 01.09.2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із суті та змісту заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved