Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

У квітні 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Кредитний Супермаркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що 21 жовтня 2016 року між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір № 1035863 про надання кредиту, на підставі якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 15\~500 грн для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, зі сплатою 28 відсотків річних та датою остаточного повернення кредиту до 15.10.2019. В п. 2.5. кредитного договору передбачено, що позичальник за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4,5 % від суми кредиту, зазначену у п. 1.1. Договору кредиту. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання та перерахував відповідачу кошти, у той же час відповідач власні зобов`язання належним чином не виконав, унаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 25.02.2021 становить 67\~238,10 грн та складається з: 10\~485,86 грн - заборгованості за тілом кредиту, 9\~521,44 грн - заборгованості по відсотках, 27\~028,69 грн заборгованості по комісійній винагороді, 12\~700,00 грн - заборгованості за штрафними санкціями, 5\~117,94 грн - заборгованості по рахунку інфляції, 2\~384,16 грн - 3% річних, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.10.2021 позов ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» до [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» заборгованість за договором № 1035863 про надання кредиту від 21.10.2016 в загальній сумі 67\~238 грн 10 коп. Вирішено питання про судовий збір. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.03.2023 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2021 року задоволено. Скасовано заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 жовтня 2021 року у справі № 522/7246/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Кредитний Супермаркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем [PERSON] до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому він указує, що позивачем не надано пояснень щодо суми заборгованості за кредитним договором, а саме щодо нарахування заборгованості по процентах, комісійній винагороді, штрафних санкціях, заборгованості по інфляційним втратам та 3 % річних. Вимоги позивача про стягнення заявленої суми по процентах не ґрунтуються на умовах кредитного договору та наданому позивачем розрахунку, тому не підлягають задоволенню. Указує, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача, а лише констатує наявність недоведеного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Зазначає, що документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановити розмір зазначеної заборгованості є первинні бухгалтерські документи, проте позивачем таких не надано, як і не надано доказів відкриття на його ім`я рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості та з якого можливо було б встановити який саме розмір грошових коштів було ним отримано. Крім того зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт звернення кредитора до нього про дострокове погашення суми заборгованості за кредитом. Також посилається на те, що вимоги позивача про стягнення 3 % річних не грунтуються на умовах укладеного договору. Крім того зазначає, що відповідно до графіку погашення кредиту він вносив платежі для погашення кредиту та ним було сплачено суму у розмірі 19\~700,00 грн. Вважає позов необґрунтованим та недоведеним, просить відмовити у його задоволенні та провадження у справі закрити. У відповіді\~на відзив\~представник позивача\~посилався на\~безпідставність доводів\~відповідача,\~викладених у\~відзиві на\~позовну заяву,\~указував,\~що відповідачем\~були порушені\~умови кредитного\~договору,\~останній не\~здійснював повернення\~отриманого кредиту\~із сплатою\~процентів за\~його користування\~та інших\~платежів,\~передбачених договором\~ у\~порядку та\~строки визначені\~у Додатку\~№ 1\~до договору\~кредиту.\~Зазначає,\~що сума\~сплачених відповідачем\~коштів,\~на яку\~він посилається\~у відзиві,\~була врахована\~позивачем при\~складенні розрахунку\~заборгованості та\~розподілена в\~порядку,\~передбаченому договором.\~Крім того\~вказував,\~що відкриття\~рахунку відповідачу\~не обумовлено\~умовами договору. Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат зазначає, що в п. 4.7. кредитного договору сторони дійшли згоди, що відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України позичальник у випадку прострочення ним виконання зобов`язань по поверненню кредитодавцю сум кредиту та/або процентів за користування кредитом, зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простроченого платежу, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачу було нараховано 3 % річних та інфляційні втрати. Зазначає, що в свою чергу, відповідачем не надано свого розрахунку, який би спростував розрахунок позивача. У запереченнях у порядку ст. 180 ЦПК України [PERSON] виклав свої пояснення та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, аналогічні тим, що викладені ним у відзиві, вважав вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Поляков О. О. проти задоволення позову заперечував. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 21.10.2016 між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та [PERSON] укладено Договір № 1035863 про надання кредиту, на підставі якого ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 15 500,00 грн для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, зазначений у додатку № 2, який є невід`ємною частиною цього договору, а позичальник зобов`язується своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 28,00 % річних від суми заборгованості і виконувати інші зобов`язання згідно цього договору. Дата перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у додатку №2, є датою укладання цього договору. Дата остаточного повернення кредиту до 15.10.2019. Платежі з повернення кредиту здійснюються згідно додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 2.5. Договору, проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем на залишок заборгованості за позикою та погашаються при надходженні коштів на рахунок кредитодавця. Нарахування процентів здійснюються кредитодавцем щодня за методом «факт/факт», виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, за фактичний термін користування кредитом. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту. За обслуговування кредитної заборгованості позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4,5 % від суми кредиту, зазначену у п. 1.1. цього договору. Встановлена договором комісійна винагорода сплачується позичальником щомісячно у вищевказаному розмірі в період, встановлений у додатку № 1 до цього договору, починаючи з 01.06.2016, а у разі повного дострокового повернення кредиту - за фактичний період користування. Пунктом 2.6. Договору встановлено, що сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється позичальником щомісячно ануїтетними платежами у розмірі та в період встановленими у додатку № 1 до цього договору з 01 по 15 число місяця наступного за звітним, починаючи з 01.11.2016, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Згідно з п. 2.7 Договору за надання кредиту позичальник сплачує комісію 3% від суми кредиту, встановленої у п. 1.1. даного договору. Зазначена комісія сплачується позичальником одноразово, у день видачі кредиту, за рахунок кредитних коштів (тіло кредиту) шляхом перерахування за вказаними позичальником реквізитами суми кредиту за мінусом утриманої кредитодавцем комісії. Підписанням цього договору позичальник розпоряджається, надає згоду та уповноважую кредитодавця на вчинення дій з утримання на свою користь та у свої власності/не перерахуванні позичальнику грошових коштів, що включаються до загальної суми кредиту, але які до фактичного їх зарахування/перерахування на користь позичальника, в порядку, встановленому даним пунктом договору, сплачується у вигляді комісії за надання кредиту. Відповідно до пункту 4.1. Договору в разі порушення умов та/або невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, передбачених цим договором, винна Сторона відшкодовує потерпілій Стороні усі завдані у зв`язку з цим збитки, зокрема, витрати понесені стороною та не отримані Стороною доходи, які б вона одержала, якби зобов`язання були виконані належним чином. Розмір збитків від інфляційних процесів обчислюється виходячи з індексу інфляції на момент пред`явлення своїх вимог. Згідно з пунктом 4.7. Кредитного договору сторони надійшли згоди, що відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України Позичальник у випадку прострочення ним виконання зобов`язань по поверненню Кредитодавцю сум кредиту та/або процентів за користування кредитом, зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простроченого платежу. З пункту 4.9 Договору слідує, що позичальник зобов`язується за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або інших платежів за договором сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 200,00 грн за перший прострочений платіж та 500,00 грн за кожний наступний прострочений поспіль платіж. Додаток №1 до Договору № 1035863 про надання кредиту від 21.10.2016, підписаний сторонами (кредитодавцем та позичальником) та містить інформацію щодо умов кредиту, супутніх витрат, графіку платежів. 21.10.2016 відповідачем було оформлено, підписано заяву, яка є Додатком №2 до Договору № 1035863 про надання кредиту від 21.10.2016, в якій він просив перерахувати належну йому суму кредиту після утримання комісії згідно п. 2.7 Договору № 1035863 про надання кредиту від 21.10.2016 у розмірі 15 035 грн за зазначеними у заяві реквізитами. Додатком №3 до Договору № 1035863 про надання кредиту від 21.10.2016 встановлено реквізити для перерахування коштів на поточний рахунок кредитодавця для погашення кредиту, процентів та сплати інших платежів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З платіжного доручення № 4536 від 21.10.2016 слідує, що на рахунок, визначений в додатку № 2 до договору, позивач перерахував на ім`я відповідача 15\~035 грн, з вирахуванням комісії згідно з п. 2.7 вказаного кредитного договору. Отже, реквізити отримувача коштів, а саме відповідача [PERSON] відповідають даним, які він зазначив у Додатку №2 до договору № 1035863 від 21.10.2016 про надання кредиту від 21.10.2016. Крім того, згідно п. 2.2 Договору № 1035863 про надання кредиту від 21.10.2016 моментом (днем) надання кредиту вважається день укладення цього договору. Отже, аналізуючи вищевикладене, саме підписання сторонами Договору №1035863 про надання кредиту від 21.10.2016 є підтвердженням надання позичальнику суми кредиту в розмірі визначеному п. 1.1 та п. 2.7 даного договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що заборгованість [PERSON] за договором № 1035863 про надання кредиту від 21.10.2016 станом на 25.02.2021 становить 67 238,10 грн, з яких 10 485,86 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9 521,44 грн - заборгованість по відсотках; 24 028,69 грн - заборгованість по комісії; 12 700 грн - заборгованість за штрафними санкціями; 5 117,94 грн - заборгованість розрахунку інфляції; 2 384,16 грн - заборгованість 3 % річних. Також, з даного розрахунку заборгованості слідує, що загалом [PERSON] за кредитним договором було сплачено 19 700,00 грн, з яких спрямовано 5\~014,14 грн на погашення тіла кредиту, 4\~121,78 грн на погашення відсотків, 9\~864,08 грн на сплату комісії та 700,00 грн на сплату штрафів. На підтвердження вимог щодо стягнення заборгованості з позичальника позивачем було надано: копію договору № 1035863 про надання кредиту від 21.10.2016, копію додатку № 1 до договору № 1035863 про надання кредиту від 21.10.2016 (містить інформацію щодо умов кредиту, супутніх витрат, графіку платежів), копію додатку №2 до договору № 1035863 про надання кредиту від 21.10.2016, копію додатку №3 до договору № 1035863 про надання кредиту від 21.10.2016, які є невід`ємними частинами договору та розрахунок заборгованості станом на 25.02.2021 за кредитним договором. Вищезазначені документи, окрім розрахунку заборгованості, наданого позивачем із позовною заявою, були підписані [PERSON] , що підтверджує, що останній був з ними ознайомлений та погодився на умови, викладені в них. Тому, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем є доведеним. Крім того, відповідач не спростував факт отримання кредиту, при тому, що здійснював його часткове погашення, заперечував заявлений позивачем розмір заборгованості, проте свого розрахунку, який спростував би доводи позивача не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, позивачем доведено факт укладення договору про надання кредиту, факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення, а тому, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10\~485, 86 грн. та заборгованість за штрафними санкціями в розмірі 12 700 грн. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках в розмірі 9\~521, 44 грн, яка нарахована ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» навіть після закінчення строку дії договору про надання кредиту, слід зазначити наступне. Згідно з п. 1.3 Договору № 1035863 про надання кредиту від 21.10.2016 дата остаточного повернення кредиту - до 15.10.2019. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначила, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 № 723/304/16-ц стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права. Отже, після закінчення строку кредитування, кредитодавець втрачає право нараховувати проценти, комісію та пеню, а має право на отримання окрім суми боргу двох видів плати: компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми. Тому, нарахування кредитором визначених кредитним договором процентів після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на нормах матеріального права. Згідно із Додатком 1 до Договору № 1035863 про надання кредиту від 21.10.2016, протягом його дії [PERSON] зобов`язувався сплатити 15 500 грн в якості повернення кредитних коштів (сплати тіла кредиту) та сплатити відсотки у сумі 7\~300,34 грн. У той же час, як було зазначено вище, відповідачем було сплачено 4\~121,78 грн на погашення відсотків, а тому, розмір несплачених відсотків згідно договору становить 3\~178,56 грн (7\~300,34 грн 4\~121,78 грн), які і підлягають стягненню з відповідача. Щодо позовної вимоги про нарахування 3% річних, у зв`язку з порушенням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором про надання кредиту, необхідно зазначити наступне. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа №758/1303/15-ц) ст.625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пунктів 1.1., 1.3 зазначеного Договору, кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в кредит у сумі 15 500 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути позику, сплатити проценти та всі інші платежі за користування кредитом до 15.10.2019. Оскільки судом встановлено, що відповідачем порушено строки погашення кредиту, які встановлені договором, тобто, боржник прострочив виконання грошового зобов`язання, позивач має право на отримання від відповідача 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат. У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних за період з 08.09.2016 по 25.02.2021 у розмірі 2\~384,16 грн. Однак, суд не погоджується з обґрунтованістю заявленого позивачем періоду нарахування 3% річних, оскільки прострочення виконання відповідачем почалось лише після 15.10.2019, коли закінчився строк на який позику було надано (п. 1.3 Договору про надання кредиту), а сама позика не була повернута позивачу відповідачем. При вирішенні питання про стягнення річних нарахованих, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд ураховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 06.02.2019 у справі № 175/4753/15-ц, яким роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тобто, 3% річних підлягають нарахуванню за період з 16.10.2019 по 25.02.2021, крім того, сума заборгованості, яка враховується для розрахунку 3 % річних повинна становити 26\~364,42 грн (10\~485,86 грн - борг за тілом кредиту + 3\~178,56 грн - борг за відсотками + 12 700,00 грн штрафні санкції). При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 днів у році. Розмір трьох відсотків річних на суму боргу 26\~364,42 грн за період з 16.10.2019 по 25.02.2021 становить 1\~079,14 грн, з розрахунку 26\~364,42 х 3% х 498 : 365, де 365 кількість днів на рік, 498 кількість днів прострочення виконання. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 1\~079,14 грн. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму збитків з урахуванням індексу інфляції за період з 08.09.2016 по 25.02.2021 у розмірі 5\~117,94 грн. Однак, суд також не погоджується з обґрунтованістю заявленого позивачем періоду нарахування індексу інфляції, а саме щодо наявності підстав їх нарахування саме з 08.09.2016, оскільки як зазначено вище у рішенні прострочення виконання відповідачем почалось лише з 16.10.2019, коли закінчився строк, на який позику було надано, а сама позика не була повернута позивачу. Індекс інфляції підлягає нарахуванню за період з 16.10.2019 по 25.02.2021, а сума заборгованості, яка враховується для розрахунку інфляційних втрат становить 1\~928,07 грн. Згідно із інформацією про індекси інфляції розміщеної на офіційному сайті Держстандарту, за період з жовтня 2019 року по лютий 2021 року, визначено такі індекси інфляції (індекси споживчих цін на товари та послуги): жовтень 2019 року 100,7 %, листопад 2019 року 100,1 %, грудень 2019 року 99,8 %, січень 2020 року 100,2 %, лютий 2020 року 99,7 %, березень 2020 року 100,8 %, квітень 2020 року 100,8 %, травень 2020 року 100,3 %, червень 2020 року 100,2 %, липень 2020 року 99,4 %, серпень 2020 року 99,8 %, вересень 2020 року 100,5 %, жовтень 2020 року 101,0 %, листопад 2020 року 101,3 %, грудень 2020 року 100,9 %, січень 2021 року 101,3 %, лютий 2021 року 101,0 %, а сукупний індекс інфляції за відповідний період становить 107,313 %. Тобто, з відповідача на користь позивача за прострочення погашення позики підлягає стягненню інфляційні втрати у розмірі 1\~928,07 грн (26\~364,42 грн х 107,313% /100\~ 26\~364,42 грн). Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії в розмірі 27\~028,69 грн, суд зазначає наступне. Згідно п. 2.5 Договору за обслуговування кредитної заборгованості позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4, 5 % від суми кредиту, зазначену у п. 1.1. цього договору. Встановлена договором комісійна винагорода сплачується позичальником щомісячно у вищевказаному розмірі в період, встановлений у додатку №1 до цього договору, починаючи з 01.11.2016, а у разі повного дострокового повернення кредиту - за фактичний період користування. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16. Крім того, аналізуючи норми ст. ст. 549-552, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, суд вказує на те, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Проте, положеннями параграфа 1 «Позика» Глави 71 Розділу І Книги п`ятої ЦК України не передбачено такого наслідку укладення договору позики як сплата комісії. Тому, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по комісії в сумі 27\~028,69 грн. Надаючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково та стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово- кредитний супермаркет» підлягає заборгованість за Договором № 1035863 про надання кредиту від 21.10.2016 у розмірі 29\~371,63 грн, яка складається із: 10 485,86 грн - заборгованості за тілом кредиту, 3 178,56 грн - заборгованості по відсотках, штрафні санкції - 12 700,00 грн, інфляційні втрати 1 928,07 грн, три відсотка річних 1 079,14 грн. Що стосується доводів відповідача про те, що позивачем не доведено належними доказами наявність заборгованості, то такі доводи спростовуються сукупністю наявних у матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні доказів, які підтверджують отримання відповідачем від позивача кредитних коштів та їх неповернення останньому у порядку та на умовах, визначених у кредитному договорі. Доказів відсутності заборгованості або доказів наявності заборгованості в іншому розмірі, ніж заявлено позивачем відповідач не надав, також відповідач не надав і власного розрахунку заборгованості. Також є необґрунтованими й доводи відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт звернення кредитора до нього про дострокове погашення суми заборгованості за кредитом, оскільки, як слідує з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вимогою до відповідача у 2021 році, тоді як датою остаточного повернення кредиту в договорі визначено 15.10.2019, а тому відсутні підстави вважати, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогою про дострокове повернення кредиту. Інші доводи відповідача не спростовують підставність позовних вимог у встановленій судом частині та не свідчать про наявність підстав для відмови у задоволенні позову. Що стосується вимог відповідача про закриття провадження у справі, заявлених одночасно з вимогою про відмову у задоволенні позову за наслідками розгляду справи, то такі вимоги не узгоджуються з вимогами цивільного процесуального законодавства. За таких обставин, позов ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» підлягає стягненню сплачений ним судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 991,54 грн.

Outcome: partial