Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Галицького районного суду м. Львова із позовом до [PERSON] , в якому просить встановити юридичний факт, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу в період часу з серпня 2011 року по 14.11.2015 року, коли офіційно був зареєстрований шлюб. В обґрунтування позову покликається на те, що [PERSON] [INFO] проживала однією сім`єю з [PERSON] [INFO] , як дружина та чоловік з серпня 2011 року Офіційна реєстрація шлюбу між ними відбулася 14 листопада 2015 року. За час проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини, вони вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. Позивач зазначає, що проживала разом з чоловіком [PERSON] однією сім`єю за однією адресою у квартирі [ADDRESS] . Позивач з чоловіком [PERSON] вели спільне господарство, їх бюджет був спільним. Разом накопичували й витрачали кошти в інтересах один одного та їх сім`ї. Мали взаємні права і обов`язки, притаманні подружжю, які свідчать про те, що між ними склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Вони разом вели спільне господарство вищевказаній квартирі та мали спільний бюджет, про що свідчать квитанції про сплату рахунків за комунальні послуги за місцем спільного проживання позивача з чоловіком [PERSON] , а саме за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2011 року. У 2011 році позивач та відповідач спільно придбали в кредит авто марки «Mitsubishi Pajero Spon», державний номер [NUMBER] , яке було зареєстроване на [PERSON] . Позивач з чоловіком працювали та разом сплачували кошти за кредит на придбання автомобіля. Як вбачається зі звітів суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку та податкових декларант платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за період 2011-201 рр., [PERSON] офіційно працювала і мала постійний дохід, який вкладала в спільний з чоловіком сімейний бюджет та відповідно з якого мали спільні сімейні витрати на спільний побут, сплату комунальних послуг погашення кредиту за автомобіль, подорожі даним автомобілем та інше. Позивач зазначає, що у 2012 році вона з відповідачем разом відпочивали у Криму, в м. Судаку, пансіонат «Сервет». Бронювання пансіонату та плату за проживання у ньому здійснювала позивач. Про спільну поїздку свідчать наявні в позивача чеки на придбання пального за цей період та спільні фото з відвідування Генуезької фортеці в м. Судак. У 2012 році на цьому ж автомобілі чоловік позивача [PERSON] їздив у робочі відрядження, під час яких розраховувався за пальне карткою дружини, позивача [PERSON] , що вбачається з квитанцій на придбання пального в цих поїздках та підтверджується звітом про використання коштів у відрядженні. Про сімейні відносини з [PERSON] , як чоловіка та дружини, свідчать і фотокартки на яких зображені сторони з родичами, у сімейному колі, на сімейному відпочинку, в тому числі датовані від 31.08.2011 року. Після тривалої тяжкої хвороби чоловік позивача [PERSON] помер [INFO] , про що у Шевченківському районному у місті Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіональною управління Міністерства юстиції (м. Львів) зроблений відповідний актовий запит | №1004 від 09.09.2020 р. Встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] з серпня 2011 року однією сім`єю як чоловіка та дружини має для позивача юридична значення, оскільки надасть можливість належно оформити спадщину, відтак позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.04.2023 року відкрито загальнепозовне провадження у справі. 18.07.2023 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] скеровано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву покликається на те, що шлюб між позивачем [PERSON] було укладено 14 листопада 2015 року. Позивач на момент смерті [PERSON] була його офіційною дружиною, а відтак відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка разом з відповідачем - сином [PERSON] є спадкоємцями першої черги. Як зазначено у позові, після смерті [PERSON] у Четвертій львівській державній нотаріальній конторі державним нотаріусом Мельник Галиною Ярославівною відкрита спадкова справа. Позивач заявила про свої спадкові права. Представник відповідача зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази неможливості позивачкою належним чином оформити спадщину, відповіді-відмови чи постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії, що могло б вказувати на наявність перешкод для реалізації її спадкових прав і необхідність встановлення юридичного факту. Представник відповідача звертає увагу, що за вказаною адресою, крім місця проживання [PERSON] було зареєстровано юридичну адресу юридичної особи приватного підприємства «ПОЛІНОМ- СТИЛЬ», власником та керівником якої був [PERSON] . Позивач зазначає, що з вони з [PERSON] вели спільне господарство та мали спільний бюджет, про що свідчать копії квитанцій про сплату рахунків за комунальні послуги за місцем проживання. Представник відповідач вказує, що квитанції жодним чином не свідчать про фактичне проживання, ведення спільного господарства та наявність спільного бюджету позивачки з спадкодавцем. Крім того, представник відповідача зазначає, що докази придбання автомобіля за спільні кошти, вкладення особистих коштів позивачки у придбання цього автомобіля, використання такого автомобіля спільно в інтересах сім`ї, участі позивачки у погашенні кредиту за автомобіль - відсутні. Отже, долучені позивачем докази на підтвердження існування фактичних шлюбних відносин є неналежними та недопустими. 01.08.2023 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] скерував на адресу суду відповідь на відзив, який обґрунтований тим, що позивач з чоловіком [PERSON] вели спільне господарство, їхній бюджет був спільним. Разом накопичували й витрачали кошти в інтересах один одного та їхньої сім`ї. Мали взаємні права і обов`язки, притаманні подружжю, які свідчать про те, що між ними склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини. і притаманні подружжю. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив такі задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти вимог позовної заяви заперечив повністю. Просить позов залишити без задоволення. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між 14.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №3505, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану західного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Львів), актовий запис №1004. З Витягу про реєстрації у спадковому реєстрі №62090292, вбачається, що Четвертою львівською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу №66588291 після смерті [PERSON] . Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №66 від 16.02.2021 року, виданої ПП «УК «Рідний дім», в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] . Зі слів [PERSON] , її чоловік [PERSON] проживав з нею та був зареєстрований за вказаною адресою з 21.042011 року по день смерті [INFO] , а/з №1004 від 09.09.2020 року, знятий з реєстрації 09.02.2021 року та разом вели спільне господарство. Квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію право власності на нерухоме майно серії ССР№129918 №22817113. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з даними Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 9207-1707535-2018, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується копією паспорта громадянина України [PERSON] , серії [NUMBER] . Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. У силу вимог ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з положеннями ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У порядку ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7«Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як зазначає Верховний суд, зверненню до суду має передувати вирішення питання про видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, тобто перед зверненням до суду має бути вирішено питання про видачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відсутність відомостей, що позивач в установленому законом порядку подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та що нотаріус відмовив йому у видачі указаного свідоцтва, є підставою для відмови у позові (постанова від 16.01.2019 р., справа № 2-390/2006). Аналогічні висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 20.05.2021 р. у справі № 339/369/18. У висновках Верховного Суду, що викладені у постанові від 22.09.2021 р. у справі № 227/3750/19, зазначено, що згідно із ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти спадщину. Як зазначено в ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Так, матеріали справи не містять доказів неможливості позивачем належним чином оформити спадщину, відповіді-відмови чи постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії, що могло б вказувати на наявність перешкод для реалізації її спадкових прав і необхідність встановлення юридичного факту. На підтвердження факту проживання однією сім`єю позивач покликається на факт спільного проживанням та реєстрацією місця проживання позивачки і спадкодавця за однією адресою: [ADDRESS] ; квитанції про оплату комунальних послуг, податковими звітами та деклараціями позивачки, чеками про оплату пального, що нібито підтверджує наявність спільного бюджету і витрат позивачки і померлого, придбання автомобіля в кредит та його спільне погашення; спільним відпочинком позивача з спадкодавцем у м. Судаку у Криму у 2012 році; спільною поїздкою до батьків [PERSON] у 2013 році. Разом з тим, суд зазначає, що копії звітів суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи підприємця та податкові декларації платника єдиного податку-фізичної особи підприємця за період 2011-2014 рр. підтверджує, що позивач у вказаний період мала самостійне джерело доходу, копії електронних листів з бронюванням номерів, копії платіжних доручень № 26 від 04.09.2012 р. та № 39 від 15.08.2013 р. не доводять того факту, що такий оплачений відпочинок відбувся і був проведений спільно саме з [PERSON] , в квитанціях про здійснення оплати комунальних послуг, долучених до матеріалів справи позивачем, платником є сама [PERSON] , відтак квитанції доводять, що позивач як власник квартири самостійно здійснювала оплату комунальних послуг. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що позивачем необґрунтовані та не доведені позовні вимоги, у зв`язку з чим позов підлягає не підлягає задоволенню. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з обставин справи, суд вважає, що позивачкою не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання сторін однією сією без реєстрації шлюбу у вказаний нею період, а саме: з серпня 2011 року по 14 листопада 2015, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, на які вона посилається в позові не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах. Згідно вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed