Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним і Відповідачем 06.10.2007 року зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08.05.2023 року між Позивачем і Відповідачем шлюб розірвано. 20.03.2023 року сторони уклали договір про визначення місця проживання дитини, виховання дитини батьком і у додаткових витратах на дитину (опіка над дитиною). Для сина за його місцем проживання з батьком створені всі необхідні житлово-побутові умови для навчання, розвитку та відпочинку. Позивач самостійно піклується про сина, організовує його дозвілля та навчання, підтримує стан здоров`я у належному стані, піклується про фізичний і духовний розвиток, готує до самостійного життя, забезпечує належним харчуванням та житлом. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує ані харчування, ані медичного догляду та лікування хворої дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток сина як складову виховання, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не створює умов для отримання сином освіти. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 24 серпня 2023 року ухвалою Оболонського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 31 жовтня 2023 року ухвалою Оболонського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Під час підготовчого засідання задоволено клопотання про допит свідків позивача. У судовому засіданні позивач і його представник позов підтримали з викладених у ньому підстав. На засідання, призначене 30.01.2024 року, позивач не з`явився, надавши суду заяву, в якій позов просив задовольнити в повному обсязі, а справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлялась про дату, час і місце судового розгляду належним чином. У матеріалах справи наявне клопотання відповідача про повне визнання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації до суду уповноваженого представника не направив, надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, рішення прийняти в інтересах дитини, долучивши висновок органу опіки та піклування. Дослідивши зібрані у справі докази у сукупності, вислухавши учасників справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. На підставі ч. 5 ст. 206 ЦПК України, суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] . 20.03.2023 року між позивачем і відповідачем укладено договір про визначення місця проживання дитини, виховання дитини батьком і у додаткових витратах на дитину (опіка над дитиною), відповідно до якого сторони домовились про місце проживання дитини разом із батьком. Батько самостійно виховує дитину, претензій один до одного щодо стягнення аліментів у сторін немає. Відповідно до даного договору матір має право, за попереднім погодженням із батьком і за бажанням дитини, зустрічатися та без перешкод спілкуватися, бачитися, розмовляти та проводити час із дитиною. Також на підтвердження можливості фінансово забезпечувати сина - [PERSON] надав до суду характеристику від 07.08.2023 року із ТОВ «Український універсальний майданчик», згідно якої працює на посаді директора ТОВ «Український універсальний майданчик» з 16.09.2019 року. Відповідно до висновку Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.09.2023 року № 104-6819, орган опіки та піклування вважає, що відсутні об`єктивні правові підстави для позбавлення матері [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , а даний позов подано передчасно. Допитаний в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснив, що відповідачка у зв`язку з війною виїжджала за кордон з дитиною у 2022 р., потім у березні 2023 р. повернулась і за бажанням сина [PERSON] залишила його з батьком, а сама знову поїхала за кордон, знайшла собі іншого чоловіка. Влітку 2023 року відповідачка повернулась, вони помирились і знову жили разом, відповідачці провели операцію. Але через деякий час вона знову зібрала речі і поїхала, не попередивши позивача і сина, залишила сину повідомлення, що колись він її зрозуміє і поїхала, зараз вона за кордоном. Вказує, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вона надсилає сину повідомлення, також надсилала для сина незначні грошові кошти на дозвілля. Явку раніше заявлених свідків для допиту в судовому засіданні позивач не забезпечив, клопотань про відкладення з цих підстав не заявлено. Згідно зі ст. ст. 150-180 СК України батьки зобов`язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної, загальної та середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Надаючи оцінку дослідженим у справі доказам, суд зазначає, що з урахуванням перебування відповідачки за кордоном, бажанням самої дитини проживати з батьком, та складними відносинами між матір`ю і дитиною, намаганням матері спілкуватись із дитиною, позивачем не було доведено, що відповідачка систематично і свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. З цих міркувань суд погоджується із наданим висновком органом опіки і піклування, у якому також визнано недоцільним позбавляти відповідачку батьківських прав. Крім того, суд враховує, що відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, позбавлення батьківських прав є втручанням у право особи на повагу до приватного і сімейного життя, що передбачено статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому в даному випадку суду необхідно оцінити, наскільки таке втручання є необхідним у демократичному суспільстві (п. 47 рішення у справі «Савіни про України», п. 49 рішення у справі «Хант проти України»). З урахуванням встановлених судом обставин, позивач не довів суду, що застосування такого виключного заходу, як позбавлення відповідачки батьківських прав є необхідним і виправданим, та буде перш за все відповідати інтересам дитини. Визнання відповідачкою позову суд не приймає до уваги, оскільки воно порушує права самої дитини. Тмму, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у вказаному випадку є недоцільним, підстав для його застосування не доведено, а тому у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed