Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить суд видати обмежувальний припис та відповідно до вимог просить суд встановити тимчасові обмеження стосовно свого чоловіка [PERSON] строком на 6 місяців, а саме: -Наближатися на відстань ближче 50 м. до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -Заборонити [PERSON] особисто та через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці йому не відомому, переслідувати її та в будь - який спосіб спілкуватися з нею; -Заборонити вести листування, телефонні переговори із [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою суду від 31.01.2024 р. в частині заявлених вимог: «Заборонити наближатися до її дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] та заборонити переслідувати їх та в будь -якій спосіб спілкуватися з ними» провадження по справі було закрито. Вимоги заяви мотивовано тим, що заявниця проживала в квартирі [ADDRESS] разом з зацікавленою особою [PERSON] . З початку ведення активних бойових дій на території Київської обл. вона з березня 2022 р. разом з її малолітніми дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] виїхала до Королівства Іспанія де фактично перебувала до грудня 2023 р., їх спільні діти за взаємною домовленістю з [PERSON] прибули до України 30.08.2023 р. та пішли до школи в м.Києві. За період перебування її в Королівстві Іспанія у заявниці склалися стосунки з іншим чоловіком про що стало підставою для звернення її до суду для подання заяви про розірвання шлюбу з [PERSON] 13 грудня 2023 р. заявниця прибула до м.Києва, де її зустрів [PERSON] , привіз її до дому, а саме до квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в якій фактично відразу ж став застосовувати до неї фізичне насильство, внаслідок чого вона отримала тілесні пошкодження. Свідком застосування до неї фізичної сили зі сторони [PERSON] був їх спільний малолітній син [PERSON] [INFO] , який став на захист заявниці, що також вплинуло на психоемоційний стан малолітнього сина. Після побиття вона була змушена звернутися за медичною допомогою до лікарні та з відповідною заявою звернулася до правоохоронних органів. В зв`язку з протиправною поведінкою [PERSON] по відношенню до заявниці остання вважає, що задоволення її вимог щодо винесення обмежувального припису позбавить можливості [PERSON] вчиняти по відношенню до неї протиправні дії. В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали заяви про видачу обмежувального припису та просили його задовольнити з обставин викладених в заяві. В судовому засіданні зацікавлена особа [PERSON] заперечував щодо задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису, не оспорюючи того факту, що дійсно між сторонами виникають певні суперечки викликані процесом розлучення, визначенням місця проживання їх спільних дітей, виселенням та ін., все це пов`язано з тим, що зацікавлена особа [PERSON] займає принципову позицію по відношенню до їх спільних малолітніх дітей, а саме не надає дозволу заявниці на їх виїзд до Королівства Іспанії на постійне місце проживання, також [PERSON] тримає на [PERSON] образу за те, що останній мав розмову з [PERSON] , яким у заявниці склалися нові стосунки. При цьому [PERSON] заперечує факт спричинення саме ним будь - яких тілесних пошкоджень [PERSON] наголошуючи на тому, що тілесні пошкодження останній були спричинені невстановленою особою , посилаючись при цьому на витяг з ЄРДДР від 14.12.2023 р., що був долучений зацікавленою особою до письмових заперечень про видачу обмежувального припису, при цьому не оспорюючи того факту, що дійсно 13.12.2023 р. він зустрів [PERSON] та привіз її до квартири №27 , що вказана вище. При цьому [PERSON] в судовому засіданні фактично не спростовує тих обставин, що між ним та [PERSON] склалися напружені стосунки. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, представників заінтересованих осіб, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, дослідивши всі зібрані по справі докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Статтями 15,16 ЦК України також зазначено, що кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Відповідно до положень ст. ст. 350-2, 350-3 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Згідно ст. 350-5 ЦПК України, суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Як вбачається з матеріалів справи, що заявниця [PERSON] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Власником даної квартири на час розгляду справи стала [PERSON] , що є матір`ю заявниці. Як було встанволено в судовому засіданні, що на час розгляду справи малолітні діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] також проживають у спірній квартирі. [PERSON] зареєстрований та на час розгляду справи проживає за адресою: [ADDRESS] . Як було встановлено в судовому засіданні, що між сторонами порушено декілька цивільних процесів викликаних процесом розлучення, визначення місця проживання дітей, виселенням. За змістом ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», 3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; 6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; 7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; 8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; 9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи; 14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; 17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя. Згідно ст. 20 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суб`єкти, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, відповідно до компетенції забезпечують надання дієвої допомоги та захисту постраждалим особам з урахуванням основних засад запобігання та протидії домашньому насильству, визначених статтею 4 цього Закону. Надання допомоги та захисту постраждалим особам здійснюється, зокрема, за такими напрямами: 4) забезпечення постраждалим особам доступу до правосуддя та інших механізмів юридичного захисту, у тому числі шляхом надання безоплатної правової допомоги у порядку, встановленому Законом України "Про безоплатну правову допомогу". Також, за змістом положень ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», постраждала особа має право на: 1) дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства; 10) звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству; 11) своєчасне отримання інформації про остаточні рішення суду та процесуальні рішення правоохоронних органів, пов`язані з розглядом факту вчинення стосовно неї домашнього насильства, у тому числі пов`язані з ізоляцією кривдника або його звільненням. У відповідності до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать, зокрема: 2) обмежувальний припис стосовно кривдника. Як зазначено у ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема: постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Як убачається зі змісту заяви та з пояснень заявниці остання ставить за мету фактично обмежити своє спілкування з [PERSON] , так -як вважає, що протиправні дії зі сторони останнього можуть нести загрозу для її життя та здоров`я. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року в справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19), 26 вересня 2019 року в справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19), від 17 червня 2020 року в справі № 509/2131/18 (провадження № 61-271св19), від 23 грудня 2020 року в справі № 753/17743/19 (провадження № 61-23053св19), від 24 лютого 2021 року в справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20), від 14 квітня 2021 року в справі № 367/8247/19 (провадження № 61-2795св20). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що «відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Вирішуючи по суті заяву про видачу обмежувального припису, суд виходить із тривалості протиправної поведінки на яку вказує заявниця, та з метою запобігання в майбутньому домашнього насильства суд дійшов висновку про необхідність застосування обмежувального припису . Такий висновок відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним зокрема у постановах від 22 вересня 2020 року у справі №520/13677/19, від 26 лютого 2020 року у справі №154/1692/19. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень заявника та її представника, зацікавленої особи, з врахуванням інтересів осіб суд прийшов висновку про часткове задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису. На підставі викладеного,

Outcome: approved