Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

Виконавчий комітет Кам`янської міської ради, як орган опіки та піклування, звернувся до суду в інтересах малолітньої [PERSON] , 2016р.н., з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання доньки у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на період до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що мати дитини померла [INFO] , а відповідач - батько дитини - з дитиною не проживає, участі у вихованні та утриманні дитини не бере, не цікавиться її життям та здоров`ям, не спілкується з нею, не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї дитини, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду, не проявляє інтересу до дитини, ухиляється від виховання та навчання дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи, а відтак свідомо нехтує батьківськими обов`язками. На теперішній час дитина влаштована у сім`ю [PERSON] , яка проживає в с. Лузанівка Черкаського району Черкаської області, яку дитина знала як свою тітку та з якою у неї склалися доброзичливі стосунки. Відповідач не реагує на запрошення органу опіки та піклування задля вирішення питання належного виконання ним своїх батьківських обов`язків. Враховуючи зазначене, внаслідок ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, орган опіки та піклування вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з нього аліменти на утримання доньки. Від відповідача заперечень чи відзиву проти позову до суду не надходило. 17.11.2023р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання учасники справи не з`явились. Від представника позивача - Тірон В.І., який діє в порядку самопредставництва юридичної особи (міський голова), - на адресу суду надійшла письмова заява, в якій викладене клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, а також зазначено, що сторона позивача підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), а також шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті суду. Натомість всі судові повістки-повідомлення повернулись до суду без вручення відповідачеві з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК суд вважає належним повідомленням відповідача. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судові засідання 08.01.2024р. і 30.01.2024р. та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши надані суду докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , та відповідач, що підтверджується інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян /а.с. 7-9, 11/. [PERSON] з 05.08.2022р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб /а.с. 11/. Згідно довідки-характеристики №11 від 01.08.2023р., складеної старостою с. Лузанівка, малолітня [PERSON] з моменту народження проживала в с. Лузанівка Черкаського району Черкаської області разом з матір`ю та її співмешканцем (чоловіком) [PERSON] . З півторарічного віку дитина відвідувала дитячий садок «Ялинка», а з 2022 року навчається у Лузанівському ліцеї. Відповідач з народження доньки не приймав участі у її вихованні та утриманні, у селі його ніхто не бачив /а.с. 13/. [INFO] [PERSON] померла /а.с. 10/. На підставі заяви [PERSON] від 14.02.2023р., враховуючи що мати дітей померла, а [PERSON] перебуває на військовій службі, то службою у справах дітей виконавчого комітету Кам`янської міської ради винесено наказ №13 від 27.02.2023р. про тимчасове влаштування дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - які залишені без батьківського піклування в сім`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , жителів [ADDRESS] /а.с. 12/. Згідно сповіщення сім`ї від 04.07.2023р. №61 [PERSON] рахується зниклим без вісті з 25.06.2023р. /а.с.13/. На теперішній час малолітня [PERSON] тимчасово проживає та виховується в сім`ї [PERSON] і питаннями навчання, виховання та здоров`я дитини займається [PERSON] . Відповідно до характеристики, складеної 19.09.2023р. КЗ «Лузанівська гімназія Кам`янської міської ради Черкаської області», малолітня [PERSON] є ученицею 2 класу КЗ «Лузанівська гімназія», де позитивно характеризується. Піклуванням про здоров`я, добробут та навчання дитини займається [PERSON] . Натомість відповідач участі в житті та вихованні дитини не приймає, в закладі освіти жодного разу не з`являвся, на зв`язок не виходить, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується /а.с. 14/. Відповідач не проживає зі своєю донькою, оскільки проживає за адресою: [ADDRESS] , - що підтверджується відомостями про зареєстроване місце проживання /а.с. 20/. На звернення та повідомлення служби у справах дітей Черкаської міської ради відповідач не відреагував, а під час виїзду працівників служби за місцем проживання відповідача, останній був відсутнім і потрапити до помешкання не вдалося, що підтверджується актом відвідування №345 від 12.07.2023р. та листом за вих. №2387 від 18.07.2023р. /а.с. 15,16/. Згідно пояснень [PERSON] від 18.09.2023р., відповідач з лютого 2023 року не брав ніякої участі у житті, вихованні та забезпечення своєї доньки [PERSON] /а.с. 17/. За наслідками розгляду питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої доньки [PERSON] , виконавчим комітетом Кам`янської міської ради складений висновок від 28.09.2023р. №1972/02-18, відповідно до якого виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав /а.с. 3-4/. За таких обставин орган опіки та піклування - виконавчий комітет Кам`янської міської ради - звернувся до суду з зазначеним позовом, оскільки між сторонами наявний спір щодо виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки, який регулюється нормами Сімейного кодексу України (далі - СК) та інших нормативно-правових актів. Надаючи оцінку змісту позовних вимог в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (стаття 12 Закон України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 15 вказаного Закону батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого й умисного нехтування ними своїми обов`язками. За змістом наведених норм матеріального права предметом доказування у справах про позбавлення батьківських прав є наявність однієї із підстав або декількох підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК, - у розглядуваному випадку наявності факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, яке може проявлятися у вищенаведених діях і бездіяльності по відношенню до доньки. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За обставинами справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не приділяє своїй доньці ніякої уваги, не піклується про її духовний та моральний розвиток, ставиться до своїх батьківських обов`язків безвідповідально, не турбується про всебічний розвиток доньки, не виконує обов`язку з матеріального забезпечення дитини, що свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 СК дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом статті 19 СК при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки та піклування від 28.09.2023 року позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки визнано доцільним. Суд погоджується із наявним у матеріалах справи висновком органу опіки та піклування і вважає його достатньо обґрунтованим та зробленим на підставі повного, всебічного, детального й об`єктивного аналізу фактичних обставин, що мають значення для справи, з життя дитини і відповідача, акцентуванні уваги на невиконанні відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки та ухиленні від виконання таких обов`язків. Факт неявки у судове засідання відповідача, а також нехтування ним повідомлень служби у справах дітей, суд розцінює як небажання останнього відстоювати і захищати свої батьківські права щодо доньки та незацікавленість у відновленні й утриманні родинних стосунків з дитиною. Системний аналіз наведених вище обставин справи дає підстави для висновку про доведеність у даному випадку факту умисного і свідомого ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК правових підстав для застосування крайнього заходу впливу позбавлення батьківських прав щодо дитини, оскільки відповідач не приймає участі у вихованні, утриманні, фізичному, психічному, соціальному та духовному розвитку доньки, не піклується про її зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги та любові, що в сукупності створює негативний вплив на дитину і призводить до шкідливих наслідків для її психіки та духовного розвитку. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, ураховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої, восьмої статті 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Отже, беручи до уваги обставини справи, враховуючи вищенаведені норми національного законодавства та міжнародного права, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей, а також враховуючи характер спірних правовідносин, суд доходить висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав щодо його доньки у зв`язку з ухиленням ним від виконання батьківських обов`язків по її вихованню та свідомим нехтуванням своїми обов`язками. Крім того, відповідно до ст. 180 СК батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно ст. 183 СК частка заробітку відповідача стягується як аліменти на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. З огляду на вказані положення матеріального права, суд вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття шляхом перерахування аліментів на особисті рахунки дитини у відділенні Державного ощадного банку України, що відповідає вимогам статей 182, 183, 191 СК. При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі закону, то виходячи із кількості і характеру заявлених позовних вимог, з відповідача в дохід держави слід стягнути 1073,60 грн. судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved