Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у липні 2014 року він уклав шлюб з відповідачем, від якого у них народився син. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано. З січня 2023 року відповідач не займається вихованням та утриманням сина, оскільки виїхала до Польщі, де влаштовує особисте життя, дитина була для неї тягарем, тому зі своїми знайомими вона відправила їх сина до позивача. До теперішнього часу відповідач не проявляє будь-якої турботи про їх сина, матеріальної допомоги на утримання дитини жодного разу не надавала, будь-якої участі у вихованні не приймає, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток, практично не спілкується з дитиною, його життям та здоров?ям не цікавиться, належної уваги сину не надає. В той час як позивач виявляє до свого сину належну увагу, турботу, займається його вихованням, утриманням. Враховуючи викладене, позивач вважає, що необхідно вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 22 вересня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 30 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, поштою надіслала на адресу суду заяву, в якій просила про розгляд справи без її участі, а також вказала, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав у відношенні сина [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи Виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради в особі служби у справах дітей у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позбавити відповідача батьківських прав у відношенні малолітнього сина, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідача [PERSON] знає з самого її народження, вони її сусіди. Відповідача вона бачила давно, приблизно півтори роки назад, коли вона виїжджала у Польщу, де перебувала разом із дитиною після початку війни. На теперішній час, дитина проживає із батьком, хто саме привіз дитину до України, вона не знає. Позивач самостійно виховує сина майже рік, також є бабуся з дідусем, але вони мешкають окремо від дитини. До початку війни відповідач займалась вихованням сина, але не була зразковою матір`ю, зараз вихованням сина займається батько. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що з позивачем знайомий давно, приблизно чотири роки, а з його родиною - десь два роки. Коли почалась війна, відповідач з дитиною виїхала за кордон і залишилась у Польщі, а дитину повернула батьку. Зараз вихованням дитини займається позивач. Він мешкає недалеко від позивача, через декілька будинків, вони спілкуються. Карину може охарактеризувати як людину, яка не хотіла займатись виховання сина, дитиною переважно займався батько. Чи спілкується мати з дитиною на теперішній час, або чи надає мати матеріальну допомогу дитині, йому невідомо. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що з родиною позивача знайомий давно, позивач - його однокласник, а з відповідачем знайомий з їх весілля. У лютому 2022 роки, коли почалася війна, вони разом відправили своїх дружин за кордон до Польщі, а приблизно рік назад відповідач повідомила, що дитину повертає назад до України і тепер дитина проживає з батьком. Коли відповідач відправила дитину в Україну, вона почала викладати в соціальній мережі відео з відпочинку, зі слів її друзів, йому відомо, що відповідач потрапила у аварію та перебуває у місцях позбавлення волі. Чи допомагає відповідач дитині, або чи спілкується з сином, йому невідомо. Чи домовлялись батьки дитини про аліменти на утримання дитини, йому невідомо. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, що видане 12 травня 2016 року Жовтневим районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 472. Батьком вказаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.7). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2023 року. Рішення суду набрало законної сили 06 липня 2023 року (а.с.8) З характеристики [PERSON] , наданої в.о. начальника державної установи "Криворізька установа виконання покарань № 3" Вих. № 3/15-755 від 28 липня 2023 року, вбачається, що [PERSON] перебуває на посаді молодшого інспектора відділу 2 категорії режиму і охорони Криворізької установи виконання покарань № 3 з 19 травня 2022 року по теперішній час. За час служби зарекомендував себе добре, рівень професійної підготовки достатній для виконання службових обов?язків у повному обсязі. До виконання своїх посадових обов?язків ставиться серйозно, відповідально, поставлені завдання виконує якісно, нормативні акти, що регламентують роботу установи знає та правильно використовує у повсякденній діяльності. У колективі користується авторитетом та повагою. За характером відповідальний, самокритичний, ініціативний. Дотримується встановленої форми одягу. В побуті веде себе стримано (а.с.9). Згідно характеристики [PERSON] , наданої Криворізькою гімназією № 57, [PERSON] був зарахований до 1 класу Криворізької гімназії № 57 01 червня 2023 року. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний учень. Навчається в повну міру своїх сил. Данііл завжди охайний та доглянутий, забезпечений всім необхідним для навчання в школі. За період навчання (з 01 вересня 2023 року по 25 вересня 2023 року) мати [PERSON] участі у вихованні дитини не бере, жодного разу не відвідувала школу, з класним керівником зв?язок не підтримувала. Тато [PERSON] забезпечує сина залежно від потреб, приділяє належну увагу вихованню дитини, підтримує зв?язок зі школою та класним керівником, є активним учасником батьківської спільноти класу, цікавиться успіхами [PERSON] у навчанні . Рішенням Виконкому районної в місті ради від 15 листопада 2023 року № 795 затверджено висновок, відповідно до якого мати [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обов?язки, не піклується про фізичний стан і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, не готує її до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, в інтересах малолітньої дитини виконком Покровської районної в місті ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З Вказаного висновку вбачається, що при опитуванні мешканців будинку [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає, знаходиться за кордоном, вихованням сина [PERSON] не займається, на обліку в відділенні поліції за вчинення насильства у сім?ї не перебуває. Згідно з інформацією управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської районної в місті ради [PERSON] не перебуває на обліку та не отримує державні соціальні виплати, а також не перебуває на обліку у відділі обслуговування громадян № 16 (сервісного центру) Пенсійного фонду України. [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] , декларація з лікарем-педіатром не укладена. 21 липня 2023 року та 12 вересня 2023 року дитина разом з батьком звернулися до лікаря-педіатра амбулаторії № 1 центру первинної медико-санітарної допомоги № 2 для отримання довідок з метою відвідування спортивних секцій, дитина на момент огляду здорова, від профілактичних щеплень батьки відмовляються, спільної мови з медичними працівниками не знаходять, рекомендації не виконують. Відповідно до інформації Криворізького міського центру соціальних служб спеціалістами центру був здійснений виїзд за адресою проживання родини на [ADDRESS] та під час відвідування було з?ясовано, що умови проживання задовільні, є необхідний запас продуктів харчування, усі необхідні речі та побутова техніка для комфортного проживання. Зі слів батька, мати перебуває за межами країни та не займається вихованням сина. У письмовому поясненні [PERSON] , яке надійшло на електронну адресу служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради зазначено, що з січня 2023 року вона з дитиною не проживає, вихованням та матеріальним утриманням не займається, згодна з позбавленням її батьківських прав стосовно сина [PERSON] . З 01 червня 2023 року [PERSON] був зарахований до 1 класу Криворізької гімназії № 57. Дитина завжди охайна та доглянута, забезпечена всім необхідним для навчання у школі, батько приділяє належну увагу вихованню дитини, підтримує зв?язок зі школою та класним керівником, є активним учасником батьківської спільноти, цікавиться успіхами [PERSON] у навчанні. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Відповідно до пункту 15 вищезазначеної Постанови, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України). Оцінюючи наданий до суду висновок органу опіку і піклування від 15 листопада 2023 року № 795, затверджений Виконкомом Покровської районної в місті ради, яким визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суд не погоджується з ним, вважаючи його передчасним, недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини. Так, зі змісту вказаного висновку не вбачається жодних належним чином підтверджених обставин, які б свідчили про умисні дії матері, направлені на невиконання нею батьківських обов`язків. Сам по собі факт перебування відповідача в іншій країні та проживання у зв`язку з цим дитини з батьком протягом останнього року, а також надана матір`ю дитини згода на позбавлення її батьківських прав, не можуть бути достатньою правовою підставою для висновку, що таке позбавлення батьківських прав є юридично доцільним і буде відповідати інтересам дитини. Оцінюючи покази свідків у судовому засіданні, суд також критично їх оцінює як такі, що не містять переконливої та достатньої у своїй сукупності інформації про умисне та свідоме невиконання відповідачем як матір`ю дитини своїх батьківських обов`язків, оскільки жоден із свідків не підтвердив інформації про ухилення матері від спілкування з дитиною доступними засобами зв`язку, а також ненадання нею моральної та психологічної підтримки дитині. Не засвідчено також у судовому засіданні свідками і відсутність будь-якої матеріальної підтримки з боку відповідача. Натомість, на думку суду, виїзд відповідача разом із дитиною до Польщі із початком війни в України свідчить про належне піклування матері щодо своєї дитини, бажання зберегти її життя та здоров`я, забезпечити психологічний та душевний комфорт дитини. При цьому, повернення дитини в січні 2023 року в Україну та продовження проживання дитини разом з батьком може свідчити лише про відсутність спору між батьками щодо місця проживання їх дитини, але не може бути єдиним та достатнім свідченням ухилення матері від виконання нею батьківських обов`язків. На думку суду, перебування матері дитини у Польщі, з огляду на триваючий воєнний стан в Україні, не може розцінюватись як умисні дії, направлені на свідоме ухилення від виконання нею батьківських обов`язків. Оцінюючи направлену до суду заяву відповідача про визнання нею позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті визнання відповідачкою позову, виходячи з наступного. Згідно змісту ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, в розумінні приписів ст. 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. З огляду на викладені норми права, суд вважає, що надані відповідачем заяви як до органу опіки та піклування так і до суду зі згодою на позбавлення її батьківських прав стосовно дитини та визнання позову, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті визнання відповідачкою позову, оскільки у даній категорії справ визнання позову суперечить закону, а саме ч.3 ст. 155 СК України та порушує інтереси дитини. Крім того, суд наголошує, що саме по собі подання відповідачем заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених ч.1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). Як Суд зазначив у рішенні у справі "Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії" (NeulingerandShuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, "відновити" сім`ю. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (абз.2 п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3). Ухвалюючи рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні і зазначені вище фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, які є обов`язковими для виконання сторонами спору, виходячи з виключного переліку правових підстав для позбавлення батьківських прав, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав є передчасними, недоведеними належними та допустимими доказами, а отже не підлягають задоволенню. Суду не надано беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку [PERSON] щодо ухилення від участі у вихованні сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, а також доказів факту систематичного, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши обставини та матеріали справи, встановивши під час судового розгляду відсутність вагомих та достатніх доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, з урахуванням того, що таке позбавлення є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, як передчасного. Однак, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків. Відповідно ст.141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати компенсуються за рахунок позивача.

Outcome: dismissed