Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання її наймачем житлового приміщення та зміну особистого рахунку, посилаючись на наступне. Від дня свого народження [INFO] по липень 2015 року вона мешкала в квартирі [ADDRESS] . В зазначеній квартирі вона проживала разом з: мамою [PERSON] , [INFO] ; сестрою [PERSON] , [INFO] ; біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Наймачем квартири [ADDRESS] , був [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 22 серпня 2007 року № 606 «Про надання дозволу КП «ЖЕК - 1, 2, 3, 5, 8, 9, 10», КП «ЖКГ» на переоформлення договору найму та особового рахунку квартири». [INFO] померла її мати [PERSON] . З 22 липня 2015 року, на підставі рішення - дозволу Служби у справах дітей Нікопольської міської ради від 22 липня 2015 року № 877, вона проживала в родині своєї тітки [PERSON] , 1961 року народження, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2015 року, у справі № 182/5669/15-ц, [PERSON] , 1964 року народження, який в її свідоцтві про народження записаний як батько, визнаний безвісно відсутнім. Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 15 жовтня 2015 року № 742 їй надано статус „дитина, позбавлена батьківського піклування". Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 24 березня 2016 року № 183 за нею до 18 років закріплено право користування житловою площею за адресою: [ADDRESS] та складено опис майна дитини-сироти від 01 березня 2017 року. [INFO] помер наймач квартири [ADDRESS] , [PERSON] . По досягненні 18 років, вона не змогла вчасно переоформити право користування квартирою [ADDRESS] , за собою, оскільки, в зв`язку зі збройною агресією з боку російської федерації, з 01 вересня 2022 року по 04 жовтня 2022 року перебувала в Республіці Польща, де втратила всі свої документи. Після поновлення документів, вона звернулась до КП „МЖТІ" Нікопольської міської ради з заявою щодо укладення договору найму квартири [ADDRESS] . Листом за вих.№ 946 від 07 квітня 2023 року їй відмовлено в зв`язку з відсутністю ордера на вселення у житлове приміщення, та/або рішення Виконавчого комітету Нікопольської міської ради про надання дозволу на зміну особистого рахунку. Листом від 28 квітня 2023 року вона звернулась до ОСББ «БІРЮЗА-42» (в обслуговуванні якого знаходиться будинок [ADDRESS] ), а ОСББ «БІРЮЗА-42» звернулось до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради щодо надання дозволу на зміну особового рахунку квартири [ADDRESS] на її ім`я (лист від 24 травня 2023 року). Проте, Виконавчий комітет Нікопольської міської ради листом від 01 червня 2023 року за вих.№ 1093/23 відмовив їй у зміні особового рахунку, оскільки вона не зареєстрована у вищезазначеній квартирі та рекомендовано звернутись до суду. Таким чином, вона може реалізувати своє право найму квартири [ADDRESS] , лише через звернення до суду. Право на житло є одним з надважливих конституційних прав людини, яке прямо пов`язане з її гідним існуванням у межах власного, захищеного від зовнішнього втручання простору. Право фізичних осіб на житло як одна із форм забезпечення природних прав людини охороняється законом, його захист здійснюється судом. Відповідно до ст.25 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та п родини. Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі, в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст.10). При цьому, як вбачається з п.1 ст.12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст.8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст.32 Закону України „Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Як вже зазначалось, в квартирі [ADDRESS] , вона мешкала від дня свого народження [INFO] . Вона, її мати [PERSON] та сестра [PERSON] були зареєстровані у зазначеній квартирі, відповідно до діючого на той час законодавства, що підтверджується карткою прописки [PERSON] , довідкою № 962 від 27 липня 2007 року, довідкою за вих.№ 1496 від 23 липня 2015 року. Проте, при зверненні за отриманням паспорта громадянина України по досягненню 14 років виявилось, що вона не зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , відповідно до діючого на цей час законодавства. Це пов`язано з чисельними змінами законодавства України щодо реєстрації місця проживання та реорганізацією обслуговуючих будинок компаній. Тому, вона була змушена зареєструватись за місцем реєстрації опікуна: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1, 2 ст.61, ст.ст.64,65 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного та громадського житлового фонду здійснюється, відповідно до договору найму. Договір найму жилого приміщення в будинках державного та громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між житлово-експлуатаційною організацією (а в разі відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і громадянином, на ім`я якого видано ордер. Наймач в праві, в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, в осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом з наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.1, 2 ст.64 ЖК). Крім того, особи, що вселилися в приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем і членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування приміщенням (ч.2 ст.65 ЖК). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року № 9, наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року в справі № 755/16392/17 (провадження № 61-310св19), від 15 квітня 2020 року в справі № 466/5057/17 (провадження № 61-42617св18). Оскільки вона вселилась до спірного житлового приміщення як член сім`ї наймача на законних підставах, зазначене житлове приміщення було постійним місцем її проживання, постійно та тривалий час проживала із померлим наймачем у спірній квартирі як член його сім`ї, вважає, що має законне право стати наймачем зазначеної квартири. Вказане вище підтверджується наданими доказами: -паспортом [PERSON] ; свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 16.11.2022 року; свідоцтвом про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] від 09.11.2022 року; листом КП „МЖТІ" НМР від 07.04.2023 року, вих.№ 946; заявою [PERSON] від 28.04.2023 року; листом Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 01.06.2023 року, вих.№ 1093/23 (оригінали яких знаходяться у неї); -рішенням Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 22.08.2007 року № 606, рішенням Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 15.10.2015 року № 742, рішенням Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 24.03.2016 року № 183, заявою ОСББ „БІРЮЗА-42" від 24.05.2023 року, довідкою про склад сім`ї від 24.05.2023 року № 515, довідкою про склад сім`ї від 27.07.2007 року № 962, карткою прописки [PERSON] (оригінали яких знаходяться у Виконавчому комітеті Нікопольської міської ради); -рішенням-дозволом Служби у справах дітей Нікопольської міської ради від 22.07.2015 року № 877, описом майна дитини-сироти від 01.03.2017 року, довідкою про склад сім`ї від 23.07.2015 року за вих.№ 1496 (оригінали яких знаходяться у Службі у справах дітей Нікопольської міської ради); -рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.09.2015 року у справі № 182/5669/15-ц (оригінал якого знаходиться у Нікопольському міськрайонному суді Дніпропетровської області); - свідоцтвом про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] від 28.04.2023 року (оригінал якого знаходиться у КЗ „НМЦСС Нікопольської міської ради); - листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 25.05.2023 року за вих.№ 91-24717/18/23, листом Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 23.05.2023 року за вих.№ 629/23 (оригінали яких знаходяться у адвоката Козадаєвої Наталі Юріївни). За таких обставин звернулась до суду і просить визнати її наймачем квартири [ADDRESS] та зобов`язати Виконавчий комітет Нікопольської міської ради надати дозвіл на зміну особистого рахунку квартири [ADDRESS] . В судове засідання сторони не прибули. Надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити (а.с.55). Представники відповідачів проти задоволення позову не заперечували (а.с.46, 48-49). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Відповідно до ст.25 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та п родини. Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі, в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст.10). При цьому, як вбачається з п.1 ст.12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст.8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.345 ЦК України, фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Згідно зі ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до ст.9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст.32 Закону України „Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до ч.1, 2 ст.61, ст.ст.64, 65 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного та громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму. Договір найму жилого приміщення в будинках державного та громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між житлово-експлуатаційною організацією (а в разі відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і громадянином, на ім`я якого видано ордер. Наймач в праві, в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, в осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом з наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.1, 2 ст.64 ЖК). Крім того, особи, що вселилися в приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем і членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування приміщенням (ч.2 ст.65 ЖК). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року № 9, наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року в справі № 755/16392/17 (провадження № 61-310св19), від 15 квітня 2020 року в справі № 466/5057/17 (провадження № 61-42617св18). Як встановлено судом, від дня свого народження ( [INFO] ) (а.с.9) по липень 2015 року позивачка мешкала в квартирі [ADDRESS] . В зазначеній квартирі вона проживала разом з: мамою [PERSON] ; сестрою [PERSON] та біологічним батьком [PERSON] (а.с.28). Наймачем квартири [ADDRESS] , був [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 22 серпня 2007 року № 606 «Про надання дозволу КП «ЖЕК - 1, 2, 3, 5, 8, 9, 10», КП «ЖКГ» на переоформлення договору найму та особового рахунку квартири» (а.с.10, 29). [INFO] померла мати позивачки [PERSON] (а.с.11). З 22 липня 2015 року, на підставі рішення - дозволу Служби у справах дітей Нікопольської міської ради від 22 липня 2015 року № 877 (а.с.12), позивачка проживала в родині своєї тітки [PERSON] , 1961 року народження, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2015 року, у справі № 182/5669/15-ц, [PERSON] , 1964 року народження, який в свідоцтві про народження позивачки записаний батьком, визнаний безвісно відсутнім (а.с.13). Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 15 жовтня 2015 року № 742 позивачці надано статус „дитина, позбавлена батьківського піклування" (а.с.14). Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 24 березня 2016 року № 183 за позивачкою до 18 років закріплено право користування житловою площею за адресою: [ADDRESS] (а.с.15) та складено опис майна дитини-сироти від 01 березня 2017 року (а.с.16-17). [INFO] помер наймач квартири [ADDRESS] , [PERSON] (а.с.18). По досягненні 18 років, позивачка вчасно не переоформила право користування квартирою [ADDRESS] , за собою, оскільки, в зв`язку зі збройною агресією з боку російської федерації, з 01 вересня 2022 року по 04 жовтня 2022 року перебувала в Республіці Польща (а.с.19), де втратила всі свої документи. Після поновлення документів, позивачка звернулась до КП „МЖТІ" Нікопольської міської ради з заявою щодо укладення договору найму квартири [ADDRESS] . Листом за вих.№ 946 від 07 квітня 2023 року позивачці відмовлено в задоволенні заяви в зв`язку з відсутністю ордера на вселення у житлове приміщення, та/або рішення Виконавчого комітету Нікопольської міської ради про надання дозволу на зміну особистого рахунку (а.с.20). 28 квітня 2023 року позивачка звернулась до ОСББ «БІРЮЗА-42» (в обслуговуванні якого знаходиться будинок [ADDRESS] ) (а.с.21), а ОСББ «БІРЮЗА-42» звернулось до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради щодо надання дозволу на зміну особового рахунку квартири [ADDRESS] на її ім`я (лист від 24 травня 2023 року) (а.с.22). Проте, Виконавчий комітет Нікопольської міської ради листом від 01 червня 2023 року за вих.№ 1093/23 відмовив позивачці у зміні особового рахунку, оскільки вона не зареєстрована у вищезазначеній квартирі, та рекомендував звернутись до суду (а.с.24). Таким чином, позивачка може реалізувати своє право найму квартири [ADDRESS] , лише через звернення до суду. Відповідно до ст.106 ЖК УРСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно зі ст.13 ЦІІК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.345 ЦК України, фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Відповідно ст.61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з п.69 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 pоку № 470, ордер дійсний протягом 30 днів. Як встановлено судом, позивачка та її родина протягом 30 днів з дня видачі ордеру вселились в надану їм квартиру і зареєструвались. З часу вселення до спірної квартири до теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачем до позивачки не пред`являлись претензії щодо незаконності її проживання у спірній квартирі. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved