Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Представник позивача адвокат Дупак В.Г. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди земельної ділянки та скасування рішень державного реєстратора. В обгрунтування позову вказав, що 05 травня 2015 року між ТОВ «Селянське Агро» та від імені [PERSON] були укладені договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 5623080400:04:011:0030 та 5623080400:04:011:0031. Оскільки [PERSON] станом на момент підписання вищезазначених договорів оренди був малолітньою особою, то його майном, зокрема, земельними ділянками, управляла матір - [PERSON] . Саме [PERSON] прийняла рішення щодо укладення вищезазначених договорів оренди і саме вона підписала ці договори. Вказує, що оскільки на укладення даних договорів оренди не було отримано дозволу органів опіки та піклування, то вказані договори укладено із порушенням чинного законодавства. Крім цього, 01.12.2017 року від імені [PERSON] його матір`ю [PERSON] були підписані додаткові угоди до договору оренди, згідно яких змінено строк дії договору оренди та збільшено його з 7 років до 17 років. В Додаткових угодах не вказано до яких договорів оренди ці Додаткові угоди. Копії договорів та додаткових угод [PERSON] ТОВ "Селянське Агро" надано не було. В договорах оренди відсутнє посилання на те, що договори підписуються матір?ю в якості законного представника та наданням і вказанням додатків, які підтверджували даний факт. Крім цього, [PERSON] народився [INFO] , додаткові угоди до договорів оренди підписані з продовженням строку дії на 17 років, тобто - на строк, коли [PERSON] стане повнолітньою особою. Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України [PERSON] та ТОВ «Селянське Агро» не мали права укладати будь-які правочини, зокрема договори оренди землі, додаткові угоди до договорів оренди землі стосовно майна неповнолітньої особи. [PERSON] на свої звернення до ТОВ "Селянське Агро щодо його небажання продовжувати дію Договорів та повернути йому земельні ділянки жодної відповіді від відповідача не отримав. А тому просить суд: - визнати недійсною з моменту укладення Додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер якої 5623080400:04:011:0030 від 05 травня 2015 року, укладену 01 грудня 2017 року між [PERSON] та ТОВ "Селянське Агро", що зареєстрована державним реєстратором Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області Здрок І.О.; - визнати недійсною з моменту укладення Додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер якої 5623080400:04:011:0031 від 05 травня 2015 року, укладену 01 грудня 2017 року між [PERSON] та ТОВ "Селянське Агро", що зареєстрована державним реєстратором Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області Здрок І.О.; - скасувати рішення державного реєстратора Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області Здрок І.О. від 14 вересня 2018 року щодо державної реєстрації зміни строку дії договору на 17 років, прийнятого на підставі додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 01 грудня 2017 року, кадастровий номер 5623080400:04:011:0030; - скасувати рішення державного реєстратора Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області Здрок І.О. від 14 вересня 2018 року щодо державної реєстрації зміни строку дії договору на 17 років, прийнятого на підставі додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 01 грудня 2017 року, кадастровий номер 5623080400:04:011:0031; - стягнути з ТОВ "Селянське Агро" судові витрати в сумі 22 147 грн. 20 коп. Представник позивача адвокат Дупак В.Г. в судове засідання не з`явився, до суду подав клопотання про проведення судового засідання без його участі та участі позивача. Представник відповідача ТОВ "Селянське Агро" адвокат Демчишен А.В. в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд прави без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Третя особа державний реєстратор виконавчого комітету Корецької міської ради Рівненської області в судове засідання не з`явився. Корецькою міською радою Рівненської області подано заяву про розгляд справи без участі представника міської ради. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 20 вересня 2004 року. [PERSON] на праві власності належать земельні ділянки з кадастровими номерами 5623080400:04:011:0030 та 5623080400:04:011:0031, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 22 лютого 2011 року, виданими приватним нотаріусом Корецького районного нотаріального округу Рівненської області Степанюк І.В., а також витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`жктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості № 211036758, № 211038436 від 02 червня 2020 року. 05 травня 2015 року між ТОВ "Селянське Агро" та [PERSON] від імені її неповнолітнього сина [PERSON] було укладено договір земельної ділянки кадастровим номером 5623080400:04:011:0030 строком на 7 років. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №39778644 від 26 червня 2015 року Державним реєстратором Реєстраційної служби Корецького районного управління юстиції Рівненської області Годун В.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та проведено реєстрацію права оренди ТОВ "Селянське Агро" на земельну ділянку 5623080400:04:011:0030 строком на 7 років. 05 травня 2015 року між ТОВ "Селянське Агро" та [PERSON] від імені її неповнолітнього сина [PERSON] було укладено договір земельної ділянки кадастровим номером 5623080400:04:011:0031 строком на 7 років. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №39761730 від 26 червня 2015 року Державним реєстратором Реєстраційної служби Корецького районного управління юстиції Рівненської області Троценко М.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та проведено реєстрацію права оренди ТОВ "Селянське Агро" на земельну ділянку 5623080400:04:011:0031 строком на 7 років. Відповідно до актів приймання-передачі земельної ділянки (без дати) [PERSON] від імені та в інтересах якого діяла його мати [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв за цими Актами земельну ділянку в користування, на умовах договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, укладеного сторонами 05 травня 2015 року. Пунктом 7 оспорюваних Договорів встановлено, що речове право у Землекористувача щодо користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, згідно ст.334 ЦК України, виникає з моменту державної реєстрації права оренди. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`жктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості № 211036758 від 02 червня 2020 року 14 вересня 2018 року державний реєстратором Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області Здрок І.О. проведено державну реєстрації Додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 01 грудня 2017 року відносно земельної ділянки, кадастровий номер 5623080400:04:011:0030. Додатковою угодою змінено строк оренди земельної ділянки з 7 (семи) років до 17 (сімнадцяти). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`жктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості № 211038436 від 02 червня 2020 року 14 вересня 2018 року державним реєстратором Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області Здрок І.О. проведено державну реєстрації Додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 01 грудня 2017 року відносно земельної ділянки, кадастровий номер 5623080400:04:011:0031. Додатковою угодою змінено строк оренди земельної ділянки з 7 (семи) років до 17 (сімнадцяти). Тобто, встановлено, що речові права зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивачу [PERSON] на момент укладення Договорів виповнилося 11 років, а на момент укладення Додаткової угоди - 13 років. Тобто, при укладенні вказаних договорів в інтересах [PERSON] діяла його мати [PERSON] як законний представник неповнолітнього. Підписання Договорів та Додаткових угод до Договорів оренди земельних ділянок [PERSON] здійснила добровільно, що нею не заперечується. Так, відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально (статті 14 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до статті 4 Закону України «Про оренду землі», орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити. які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Усталеним в судовій практиці є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним. Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина шоста статті 203 ЦК України). Аналіз частини шостої статті 203 ЦК України свідчить, що будь-які правочини, що вчиняються батьками (усиновлювачами), не можуть суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Така вимога спрямована на створення можливостей для охорони майнових прав та інтересів вказаних осіб. Звичайно, діти за життя батьків (усиновлювачів), за винятком певних випадків, не мають відповідних прав на їх майно. Однак заради забезпечення недопущення порушення їх прав та інтересів та можливості реалізації батьками відповідних майнових прав щодо дитини (наприклад, на утримання дитини - стаття 180 СК України) передбачається, що при вчиненні будь-яких правочинів батьки мають враховувати права та інтереси дітей. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року у справі № 587/1697/19 (провадження № 61-5327св21) зазначено: «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». У постанові Верховного Суду від 27 вересня 2021 року у справі № 761/40409/16-ц (провадження № 61-9813св20) зазначено, що: «під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, визначених статею 4 ЦК України. Втім, більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із цивільно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у цивільно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних нормах». У постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року у справі № 208/4556/17 зазначено: «Вчинення батьками малолітньої/неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте, сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини щодо житлового приміщення». Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Між тим, позивач в позові не обґрунтовував і не довів, що укладення спірного договору оренди землі його матір`ю призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого його права дитини на той час. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваних правочинів не є безумовною підставою для визнання його недійсним, з наведених вище підстав. Що стосується вимог про скасування державної реєстрації права оренди, то вони також не підлягаюсь задоволенню, оскільки є похідними від визнання недійсними Додаткових угод. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову та вважає за необхідне відмовити в його задоволенні. На підставі вищезазначеного та

Outcome: dismissed