Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

20.11.2023 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яким просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що вона є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . Зазначає, що у зазначеній квартирі зареєстровані, окрім неї, її син [PERSON] та донька [PERSON] . Однак, остання у такій не приживає вже більше 20 років. Також відповідач жодним чином участі в утриманні такої, оплаті комунальних послуг не приймає. Вказує, що вона виїхала на постійне місце проживання в російську федерацію, а її реєстрація у вказаній квартирі завдає їй значних матеріальних затрат по утриманню житлового приміщення, оскільки комунальні платежі нараховуються від кількості зареєстрованих осіб. З огляду на наведене, на підставі приписів ст.ст.71 ЖК України просить визнати відповідача такою, що втратила право користування даною квартирою. Ухвалою від 05.12.2023 року відкрито провадження\~у справі\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження та\~призначено до\~судового розгляду\~на 18.01.2024\~року з\~викликом сторін. Розгляд справи 18.01.2024\~ відкладався у зв`язку з неявкою відповідача. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить такі задовольнити. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, не повідомила суду про причини свої відсутності, заяв чи клопотань не подала. Разом з тим, матеріали справи містять повідомлення про вручення поштового відправлення (судової повістки) на ім`я відповідачки, на якому міститься підпис позивача про отримання кореспонденціїї на ім`я відповідача. \~ \~ \~ \~За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оглянувши матеріали справи, дослідивши усі наявні докази у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] не приватизована, перебуває у комунальній власності. Також встановлено, що основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] . В квартирі [ADDRESS] зареєстрована позивач [PERSON] , а також відповідач [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Реєстру територіальної громади №2023/004134311 від 01.06.2023 року (а.с.2), довідкою відділу реєстрації Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області №3374 від 28.11.2023 року (а.с.15). Статтею 47 Конституції України\~закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~ст.6 ЖК УРСР, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Частиною 4\~ст.9 ЖК УРСР\~встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду врегульовано положеннями\~глави 2 ЖК УРСР. Статтею 64 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселились в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами сім`ї не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст.65 ЖК УРСР). Згідно із ч.1\~ст.163 ЖК Української РСР\~у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою\~статті 71 цього Кодексу. Згідно із положеннями ч.1 ст.71, ст.72 ЖК Української РСР\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей\~71,\~72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність без поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК Української РСР\~строки у жилому приміщенні без поважних причин. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Попри це, позивачами не надано жодних доказів, які б підтверджували, що [PERSON] не проживає за вказаною адресою понад шість місяців. Долучений до позову акт, складений майстром КП «Червонограджитлокомунсервіс» Вороною М.Б. від 07.06.2023 (а.с.9), підтверджує лише те, що станом на момент складання такого, [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] , у такому не вказано протягом якого строку остання не проживає за зареєстрованим місцем проживання. Відтак, акт, на який позивач посилається у позовній заяві, не дає суду можливості встановити період, упродовж якого відповідач не проживає за вказаною адресою. До того ж, відсутні докази, на які посилається позивач як на підтвердження причин не проживання [PERSON] у даному житловому приміщенні, а сам факт її не проживання у вказаній квартирі не є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування житловою квартирою не знайшли своє ствердження під час розгляду справи, а тому не підлягають до задоволення. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed