Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~05 квітня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позовна заява обгрунтована тим, що [PERSON] має в особистому користуванні автомобіль «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 23.04.2021 ТСЦ 3242. Водій [PERSON] 01.10.2022 року о 12 год. 40 хв., у порушення пункту 10.1 ПДР України, на автодорозі Н-31 Дніпро-Решетилівка 115 км, керуючи автомобілем «ГАЗ-3302-14», д.н.з. [NUMBER] , при зміні напрямку руху не переконався в безпеці маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Даний факт підтверджується постановою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27.10.2022 року, якою водія\~ [PERSON] \~ було\~ притягнуто до адміністративної відповідальності за\~ ст.\~ 124\~ КУпАП. На момент ДТП автомобілем «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] , керував [PERSON] брат [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень та [PERSON] був заподіяний матеріальний збиток на суму: 99157,29 гривень вартість матеріального збитку, що підтверджується висновком експертного транспортно-товарознавчого дослідження; 4500,00 гривень вартість послуг транспортно-товарознавчого дослідження автомобіля «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] ; 100,00 гривень вартість поштового зв`язку. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , на момент скоєння ним ДТП, була застрахована власником транспортного засобу в страховій компанії ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», страховий поліс № 207355290, складений 21.12.2021 року та який діяв\~ з\~ 22.12.2021 по 21.12.2022 року. Умови якого, згідно пункту 4 «Страхова сума на одного потерпілого», складають страховий ліміт: за шкоду заподіяну\~ життю\~ і\~ здоров`ю 260 000,00 гривень, за шкоду заподіяну майну 130 000,00 гривень, розмір франшизи складає 2600,00 гривень. Після настання ДТП [PERSON] було направлено повідомлення про ДТП до ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та заяву про страхове відшкодування. ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» взагалі не було відшкодовано [PERSON] матеріальний збиток, на надісланий лист будь-якої відповіді [PERSON] не отримав, у телефонному режимі було повідомлено, що заяву про страховий випадок\~ було зареєстровано. З метою встановлення суми завданого [PERSON] збитку внаслідок ДТП, він звернувся до судового експерта Чивчиш О.П., який провів огляд пошкодженого автомобіля «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] , на предмет встановлення суми відновлювальних робіт вказаного пошкодженого транспортного засобу. Вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] , в цінах на дату 09.02.2023 року складає 99157,29 гривень. Власником автомобіля «ГАЗ-3302-14», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] , який володіє ним на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 15.08.2019 року Центром 5341. [PERSON] заподіяно [PERSON] моральну шкоду, тому що в результаті переживань за пошкоджений автомобіль [PERSON] знаходився і зараз знаходиться в негативному емоційно-психічному стані, викликаному внутрішньою напруженістю, втратою сну, що переросла в моральні страждання, так як вказаний автомобіль є єдиним засобом пересування в умовах проведення бойових дій. Стан морального дискомфорту гнітить [PERSON] тривалий період часу. Все це вплинуло на його відносини і нормальні життєві зв`язки з членами родини, сусідами, знайомими. За весь цей час [PERSON] жодного разу не спробував зробити яку-небудь матеріальну допомогу у відновленні автомобіля «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] , не поцікавився станом [PERSON] , а тільки його пригнічував своєю поведінкою під час огляду пошкодженого транспортного засобу. Зазначені негативні наслідки ДТП є тривалими та істотними для [PERSON] , а тому моральну шкоду оцінює в 30 000,00 гривень. Таким чином, позивач [PERSON] прохав суд стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на його користь 99157,29 гривень як відшкодування відновлювального ремонту транспортного засобу «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] ; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] 30 000,00 гривень як відшкодування моральної шкоди; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] 4500,00 гривень як відшкодування послуг транспортно-товарознавчого дослідження; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] 100,00 гривень як вартість послуг поштового зв`язку; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] 2600,00 гривень як суму франшизи; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] 16000,00 гривень як відшкодування витрат на професійну правничу допомогу; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом даної справи. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (а.с.38-39). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 травня 2023 року по даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с.82-83). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14 листопада 2023 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті (а.с.160-161). Представник позивача адвокат Гаркавий М.С. у судовому засіданні позов підтримав та прохав задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача [PERSON] адвоката Арзуманяна В.А. подав до суду письмові пояснення, в яких зазначено наступне. В розумінні статті 1187 ЦК України, відповідач [PERSON] є суб`єктом, який на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом, а саме: мав посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, який йому було правомірно передано власником. Саме відповідач [PERSON] має нести повну відповідальність як за майнову, так і за моральну шкоду. Відповідач [PERSON] не вчиняв жодних дій, наслідком яких стало завдання шкоди позивачу. Безпосередні неправомірні дії відповідача [PERSON] стали причиною завдання шкоди позивачу. В силу норм ч. 1 ст. 1190 ЦК України, в даній ситуації виключається солідарна відповідальність відповідачів [PERSON] і [PERSON] . Крім того, позовна заява не містить жодного обґрунтування стягнення шкоди із [PERSON] . У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують не лише вину [PERSON] , а й взагалі факт завдання моральної шкоди. Відсутні будь-які докази та обґрунтування щодо розміру моральної шкоди. Таким чином, адвокат Арзуманян В.А. прохав суд відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної, моральної шкоди та судових витрат, у тому числі, витрат на правову допомогу.\~\~\~ Суд, розглянувши та дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши представника позивача адвоката Гаркавого М.С., дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову повністю. Судом установлено, що [PERSON] 01.10.2022 року о 12 год. 40 хв., у порушення пункту 10.1 ПДР України, на автодорозі Н-31 Дніпро-Решетилівка 115 км, керуючи автомобілем «ГАЗ-3302-14», д.н.з. [NUMBER] , при зміні напрямку руху не переконався в безпеці маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. Постановою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27.10.2022 року (справа № 532/1773/22) [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень. Постанова набрала законної сили 07.11.2022 року (а.с.12). З даної постанови вбачається, що при розгляді справи [PERSON] свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП визнав та підтвердив обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 008974 від 01.10.2022 року. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає доведеними обставини щодо вчинення відповідних винних дій [PERSON] . Власником автомобіля «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.11). Власником автомобіля «ГАЗ-3302-14», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.15). Судом установлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобілем «ГАЗ-3302-14», д.н.з. [NUMBER] , керував [PERSON] на підставі посвідчення водія, виданого 24.07.2014 року, (а.с.16) та реєстраційного документа на транспортний засіб, переданого йому власником. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (пункт 6 ППВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4). Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху України встановлено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2020 року по справі № 296/2085/17; у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2020 року по справі № 686/19649/18. Відповідач [PERSON] не був учасником ДТП, не є завдавачем шкоди [PERSON] , не володів на момент ДТП транспортним засобом «ГАЗ-3302-14», д.н.з. [NUMBER] , тому покладення на нього цивільно-правової відповідальності за завдану в результаті ДТП шкоду буде помилковим. З огляду на викладене вище, відсутні правові підстави для стягнення майнової шкоди з відповідача [PERSON] , оскільки ним було передано право користування транспортним засобом «ГАЗ-3302-14», д.н.з. [NUMBER] , до третьої особи [PERSON] на підставі пункту 2.2 ПДР України, а тому в задоволенні позову до [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 1 статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Статтею 1 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхування це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством. Страхова виплата (страхове відшкодування) грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За змістом статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. Судом установлено, що вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] , в цінах на дату 09.02.2023 року складає 99157,29 гривень, що підтверджується висновком експерта транспортно-товарознавчого дослідження № Д1/02/23 від 17.02.2023 року (а.с.18-32). Позивачем було надано суду копію договору добровільного страхування наземного транспорту, фінансових ризиків, відповідальності власників наземних транспортних засобів та водіїв і пасажирів від нещасних випадків на транспорті від 21.12.2021 року № 901.96480.21.1612, строк дії якого з 22.12.2021 року по 21.12.2022 року (а.с.14). З договору добровільного страхування наземного транспорту вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «ГАЗ-3302-14», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», поліс № 207355290 (а.с.13-14). Тобто даним договором передбачено відшкодування саме за пошкодження автомобіля «ГАЗ-3302-14», д.н.з. [NUMBER] , та не передбачено відшкодування за пошкодження транспортних засобів третіх осіб. Також у вказаному договорі відсутні будь-які суми для даного виду виплат. Разом з тим, матеріали справи не містять договору обов`язкового страхування наземного транспорту, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості дослідити зазначений документ, щоб надати оцінку правомірності стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» вартості матеріального збитку в розмірі 99 157,29 гривень. Не надаючи суду відповідних доказів, позивач, використовуючи на власний розсуд надані йому процесуальні права, відповідні клопотання про витребування таких доказів не заявляв. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити на підставі належних та допустимих доказів ліміт страхового відшкодування, оскільки таке відшкодування згідно чинного законодавства здійснюється саме в межах страхових сум, зазначених у договорі обов`язкового страхування, який відсутній в матеріалах справи. Враховуючи викладене вище, дослідивши обставини справи, перевіривши їх в межах наданих суду доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» 99157,29 гривень як відшкодування відновлювального ремонту транспортного засобу. Оскільки судом не встановлено обов`язку страхової компанії здійснити виплати та не встановлено максимальної суми відшкодування даних витрат за договором добровільного страхування наземного транспорту від 21.12.2021 року № 901.96480.21.1612, тому суд не може визначити суму виплат (різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування), які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] . На підставі викладеного вище, в задоволенні позову до відповідача [PERSON] слід відмовити. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, понесені позивачем витрати по справі та витрати на правничу допомогу стягненню з відповідачів не підлягають.\~\~\~

Outcome: dismissed