Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ВЕЛЛФІН» в особі директора В.І. Лазенка (а.с.6) звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором споживчого кредиту № 1729449 від 05 листопада 2021 року у розмірі 22 650,00 грн., а також стягнути судовий збір - 2 684,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 листопада 2021 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 1729449 в електронній формі, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7 550,00 грн. строком на 27 днів. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до умов договору виконав у повному обсязі. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідачем, станом на 17 листопада 2023 останній має заборгованість у розмірі 22 650,00 грн., яка складається: з 7 550,00 грн. - основний борг та 15 100,00 грн. - заборгованість по відсоткам. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 листопада 2023 року, визначено головуючого суддю Слободянюк А.В. (а.с. 38). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомленням сторін (а.с.41). Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, позивач отримав ухвалу суду 15 грудня 2023 року, відповідач [PERSON] отримав ухвалу суду з додатками 13 січня 2024 року (а.с.44,45). Відповідач, будучи обізнаним про розгляд справи, не скористався право подачі відзиву на позову заяву, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ВЕЛЛФІН» є юридичною особою, діє на підставі свідоцтва від 27 жовтня 2015 року, серії ІК № 148, зареєстровано як фінансову установу відповідно до розпорядження № 2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Основним видом діяльності ТОВ «ВЕЛЛФІН» є кредитування (а.с.6,7). Судом встановлено, що 05 листопада 2021 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 1729449 від 05 листопада 2021 року, згідно умов якого позикодавець надає позичальникові грошові кошти у розмірі 7 550,00 грн. строком на 27 днів, до 02 грудня 2021 року, проставлено електронний підпис споживача [PERSON] fu5781 (а.с. 15-20 зв.). Згідно з умовами, визначеними пунктом 1.5.1 договору, протягом строку дії договору, встановленого п. 1.3 договору, розмір основних процентів складає 1,33% від суми позики, але не менше ніж 50 гривень за перший день користування кредитом; 1,33 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в пункті 1.3 договору. Нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Згідно із пунктами 4.1., 4.2. Правил надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту ТОВ «ВЕЛЛФІН», затверджених наказом № 60 від 30 грудня 2020 року ( Правила) заявник, що має намір отримати грошові кошти у позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті Товариства (а.с.9-14). Відповідно до пунктів 6.1., 6.2. Правил, Договір про споживчий кредит з заявником укладається на умовах та в порядку визначеному цими правилами. У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС- повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті - пункт 6.3. Правил. Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету - пункт 6.6. Правил Відповідно до п. 7.2 Договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту, текст яких розміщено на сайті позикодавця. ТОВ «ВЕЛЛФІН» прийнято позитивне рішення та 05 листопада 2021 року через ТОВ «Платежі онлайн», здійснило переказ грошовий коштів в сумі 7 550,00 грн. на платіжну картку відповідача, довідка № 465/11 від 17 листопада 2023 року (а.с. 30). Отже, ТОВ «ВЕЛЛФІН» свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кредитні кошти у передбаченому договором розмірі. Згідно додатку до договору, який є невід`ємною частиною договору про споживчий кредит, повернення кредиту здійснюється позичальником одним платежем до 02 грудня 2021 року у розмірі 10 261,21 грн., з яких: 7 550,00 грн. - сума кредиту за договором; 2 711,21 - проценти за користування кредитом за період 05 листопада 2021 року по 02 грудня 2021 року (зв. а.с. 20). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1729449 від 05 листопада 2021 року вбачається, що станом на 17 листопада 2023 року заборгованість відповідача становить 22 650,00 грн., що складається: 7 550,00 грн. - основний борг; 15 100,00 грн. - заборгованість по відсоткам (а.с. 21-39). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 № 127/33824/19. Відповідно до ст. 611 ЦК України, разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про укладання кредитного договору між відповідачем та ТОВ «ВЕЛЛФІН», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором. Як вбачається кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, із зазначенням адреси проживання відповідача, його паспортних даних, РНОКПП, а крім того за умовами договору його невід`ємною частиною є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору кредитної лінії за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайтах Товариства. Отже з цього можна зробити висновок, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вказані висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31жовтня 2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 у справі № 912/1120/16. Виходячи з того, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження факту надання відповідачу позики за договором про споживчий кредит від 05 листопада 2021 року № 1729449, який укладено у формі електронного документу, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства, вимога про стягнення основного боргу (суми по договору) у розмірі 7 550, 00 грн. є законною та обґрунтованою. Водночас, договір про споживче кредитування від 05 листопада 2021 року № 1729449 укладено строком на 27 днів до 02 грудня 2021 року (п.1.3 договору), тому ТОВ «ВЕЛЛФІН» має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку дії кредитування, тобто до 02 грудня 2021 року (а.с.21). Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, а тому заборгованість по нарахованих процентах за користування позикою у розмірі 12 388,79 грн. (15 100-2 711,21) розрахована позивачем з 03 грудня 2021 року до 17 листопада 2023 року, виходить за межі строку користування позикою. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість у розмірі 10 261,21 грн. (7 550,00 грн. - сума кредиту за договором + 2 711,21 грн. - проценти за користування кредитом за період з 05 листопада 2021 року по 02 грудня 2021 року). Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні підстави для нарахування процентів, внаслідок чого позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надавши правову оцінку дослідженим доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, які підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених судом вимог позивача складає 10 261,00 грн., заявлена позивачем суму складає 22 6500,00 грн., з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1 215,85 грн. (10 261 х 100% : 22 650 = 45,30% х 2684:100). Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1 215,85 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial