Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. 23.03.2023 позивач [PERSON] \~ звернувся до суду із позовом до [PERSON] ,\~треті особи\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору:\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Кей-Колект»,\~Перший Суворовський\~відділ державної\~виконавчої служби\~у місті\~Одесі Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(\~м.\~Одеси),\~Відділ примусового\~виконання рішень\~Управління забезпечення\~примусового виконання\~рішень в\~Одеській області\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеси), яким просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом скасування арештів накладних на підставі: - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП № 33995939, виданої 01.04.2014 р. Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, державним виконавцем Георгієвим Василем Івановичем, (номер запису про обтяження: 42052316); - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АН № 333147, виданої 25.11.2010 р. Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, державним виконавцем Георгієвим Василем Івановичем, з метою виконання виконавчого листа Біляївського районного суду Одеської області у справі №о 2-637/09 від 12.03.2009 р. В-14/694 (номер запису про обтяження: 42052655); - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АН № 352515, виданої 10.08.2009 р. Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (номер запису про обтяження: 42052596); - постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер б/н, виданої 01.10.2008р. Підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області (номер запису про обтяження: 42052529). В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що позивач [PERSON] являється власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 58253020 від 20.05.2021 року, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, Іллічова Н.А. Дана інформація підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, № інформаційної довідки: 262206388 від 18.06.2021 року. Також, Інформаційною довідкою з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: [ADDRESS] підтверджується наявність на майні позивача наступних обтяжень, накладених: - постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП № 33995939, виданою 01.04.2014р. Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, державним виконавцем Георгієвим Василем Івановичем (номер запису про обтяження: 42052316); - постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АН № 333147, виданою 25.11.2010р. Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, державним виконавцем Георгієвим Василем Івановичем, з метою виконання виконавчого листа Біляївського районного суду Одеської області у справі No 2-637/09 від 12.03.2009 р. В-14/694 (номер запису про обтяження: 42052655); - постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АН № 352515, виданою 10.08.2009р. Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (номер запису про обтяження: 42052596); - постановою про відкриття виконавчого провадження, серія та номер б/ н, видану 01.10.2008 р. Підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області (номер запису про обтяження: 42052529). Згідно письмової відповіді Першого Суворовського відділу ДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) від 02.12.2022 року № 57156, на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 3395939 з примусового виконання виконавчого напису, про стягнення з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» грошової суми в розмірі 455697,57 грн. 24.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п. 9 ч. 1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». На даний час, дане виконавче провадження знищене. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Таким чином, Позивач був Заставодержателем майна Позичальника. Позивач не має жодного відношення до арештів, накладених на його майно. На підставі цього, позивач просить звільнити з-під арешту належне йому на праві власності нерухоме майно. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження, надано відповідачам строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. ІІІ. Позиції сторін. Позивач [PERSON] \~у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Матеріали справи містять заяву представника позивача адвоката Федяєва С.В., який просив розглянути справу у їх з позивачем відсутність, та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання, в порядку статей 128, 130 ЦПК України, рекомендоване повідомлення повернулось до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що судом розцінюється як належне повідомлення. Така позиція суду відповідає судовій практиці з розгляду аналогічних спорів: Постанови Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17). Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду останній не подавав. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «Кей-Колект», Перший Суворовський\~ВДВС\~у місті\~Одесі Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(\~м.\~Одеси), \~Відділ примусового\~виконання рішень\~Управління забезпечення\~примусового виконання\~рішень в\~Одеській області\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеси) не забезпечили явку своїх представників у судове засідання, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Підстави внесення запису про право власності позивача [PERSON] : рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 58253020 від 20.05.2021 року, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, Іллічова Н.А. Підстава для державної реєстрації: Дублікат іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є. 15.11.2006 року, і зареєстрованого у реєстрі зв № 8555, серія та номер: 459, виданий 26.02.2019 року, видавник приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кіріченко В.І. Ця обставина підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, № інформаційної довідки: 262206388 від 18.06.2021 року. Інформаційною довідкою з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: [ADDRESS] , підтверджується наявність на майні позивача наступних обтяжень, накладених: - постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП № 33995939, виданою 01.04.2014р. Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, державним виконавцем Георгієвим Василем Івановичем (номер запису про обтяження: 42052316); - постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АН № 333147, виданою 25.11.2010р. Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, державним виконавцем Георгієвим Василем Івановичем, з метою виконання виконавчого листа Біляївського районного суду Одеської області у справі No 2-637/09 від 12.03.2009 р. В-14/694 (номер запису про обтяження: 42052655); - постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АН № 352515, виданою 10.08.2009р. Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (номер запису про обтяження: 42052596); - постановою про відкриття виконавчого провадження, серія та номер б/ н, видану 01.10.2008 р. Підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області (номер запису про обтяження: 42052529). Згідно відповіді Першого Суворовського ВДВС у місті Одесі від 02.12.2022 № 57156: - на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 33995939 з примусового виконання виконавчого напису від 29.05.2008 №1177, виданого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, про стягнення з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" грошової суми у розмірі 455697,57 грн; - 23.08.2012 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника; - 05.08.2013 року винесено постанову про зміну сторони виконавчого провадження на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси №523/1811/13-ц від 18.03.2013. Стягувача ПАТ "УкрСиббанк " змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"; - 24.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, на підставі п.9 ч.1 ст.47 (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника); - інші відомості по вказаному виконавчому провадженню відсутні; - вказане виконавче провадження знищено, згідно Наказу № 1829/5 про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, термін зберігання архівних виконавчих проваджень становив 3 роки) у зв`язку з чим не маємо можливості надати їх завірені копії. Відповідно до Договору відступлення право вимоги за кредитним договором від 12 грудня 2019 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковскою О.С., зареєстрованого за номером: 4343, Товариство з обмеженою відповідальністю « ІНФЕСТМЕНТ КОРПОРЕЙШН» передало [PERSON] (як новому іпотекодержателю) право вимоги за договорами про надання споживчого кредиту № 11077217000, № 1107722900 від 15.11.2006 року укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та позичальником [PERSON] . Іпотекодержатель передає, а новий Іпотекодержатель приймає всі права вимоги за Іпотечним договором від 15 листопада 2019 року що укладений 15.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Відповідно до заяви посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічової Н.А. від 01 квітня 2021 року, [PERSON] визнає наявність заборгованості перед [PERSON] , ознайомлений зі змістом ст.ст. 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», заявив про неможливість та небажання виконати зобов`язання за кредитними договорами, відмовився від переважного права на придбання предмету іпотеки - квартири [ADDRESS] , надав безумовну згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки, а також надав згоду на реєстрацію права власності за [PERSON] . V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~(в редакції станом на день ухвалення рішення) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.11.2019 року по справі № 905/386/18 та постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року по справі №6-26цс13, які враховуються судом, на підставі ч.4\~ст. 263 ЦПК України. За змістом п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Згідно зі статтею 59\~Закону №\~1404-VIII під\~час вирішення такого спору з`ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами цивільного судочинства, якщо вони виникають у цивільних правовідносинах. Орган державної виконавчої служби у справах за позовами осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таке правозастосування узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), які враховуються судом, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, згідно ч.4\~ст. 263 ЦПК України. Матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] \~не має ніякого відношення до заявлених до скасування обтяжень, не є боржником за виконавчими провадженнями. Він набув право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на законних на те підставах. Доказів іншого суду не надано. З огляду на викладене, суд зазначає, що позивач [PERSON] \~ має право звернутись до суду з позовом як про визнання права власності на майно, на яке накладено арешт, і зняття з нього арешту, так і з позовом лише про зняття з такого майна арешту; стаття 59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи й у разі виникнення спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту. Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29 березня 2023 року у справі № 462/8376/20, які враховуються судом, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, згідно ч.4\~ст. 263 ЦПК України. Стаття 41 Конституції України\~наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності - є непорушним. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч.1\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За таких обставин, існування обтяжень на квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить новому законному власнику [PERSON] , унеможливлює реалізацію позивачем своїх прав власника стосовного належного йому майна, гарантованихст.41 Конституції України, ст.ст.319,321 ЦК України. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у судовому порядку, а право власності судовому захисту. Суд зазначає, що після набуття [PERSON] права власності на законних на те підставах, на майно обтяжене арештами, відповідне втручання у право власності позивача, фактично набуває свавільного характеру, й позивач на законних підставах розраховує на його припинення. Адже, утвердження й забезпечення прав і свобод, та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень, з огляду на положення\~ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції, є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Під час оцінки законності вимог позивача, судом на підставі ч.4\~ст. 263 ЦПК України, враховані правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2021 року по справі № 280/1318/17. Також суд виходить із того, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення\~Конституції України\~мають вищу юридичну силу (статті\~8,\~9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушене цивільне право чи інтерес підлягає судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку немає підстав для оскарження дій державного виконавця, і тому позивачем правильно обраний спосіб захисту, що відповідає положенням ст.15,16 ЦПК України\~та позиції Верховного Суду України, якій в своїй постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 399/142/16-ц зазначив, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга\~статті 5 ЦПК України\~у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду). Вирішуючи позов таким чином, суд також застосовує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, що передбачено положеннями\~ст..10 ЦПК України. Суд також враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту та передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (ст.13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Крім того, суд вказує на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. В рішенні ЄСПЛ «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (№ 38722/02, п.75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (ст.13 Конвенції) повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Враховуючи наявність накладених обтяжень на майні позивача, як добросовісного набувача майна\~ по даній справі, відсутність підстав для продовження обтяження на наведеному майні, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] , та необхідність задоволення заявленого ним позову у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved