Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника Тоботи Ю.С., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1143432 від 01.05.2023 року (а.с.12), звернулася до суду через підсистему «Електронний суд» з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, Фонду соціального страхування України, за участю третіх осіб: голова Комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України Бахматський Олександр Олександрович, голова Комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області Судариков Ігор Юрійович, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що з 01.04.2019\~року вона обіймала посаду завідувача сектору по роботі зі страхувальниками Бердянського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області. В редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 2620-IX від 21.09.2022 року, який набрав чинності з 01.01.2023 року, припинено діяльність Фонду соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023 року. У зв`язку із скороченням чисельності і штату працівників, вирішено звільнити позивача з 18.04.2023 року з посади на підставі п.\~1\~ст.\~40\~КЗпП України. Позивач вважає, що при звільненні було допущено порушення вимог діючого законодавства, оскільки їй не було запропоновано нову посаду у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, так як Фонд соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції фонду були реорганізовані шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023 року, в той час як Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування України видано наказ № 54-090 від 16.01.2023 року, яким наказано скоротити увесь штат та усю чисельність працівників. На думку позивача, таке звільнення є незаконним. Посилаючись на вищезазначене, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення, поновити її на посаді, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 18 травня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання (а.с.41). 05 червня 2023 року представник третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Пасічник О.М., яка діє на підставі довіреності від 26.05.2022 року (з.б.а.с.60), надіслала до суду через підсистему «Електронний суд» пояснення щодо позову або відзиву, у яких представник третьої особи просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог, оскільки законодавцем, а саме Верховною Радою України прийнято рішення про припинення Фонду соціального страхування України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації Фонду соціального страхування України (а.с.53-55). 05 червня 2023 року третьою особою - головою Комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України Бахматським О.О. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити позивачу [PERSON] у задоволенні позовних вимог (а.с.61-65). 07 червня 2023 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Черніковим Д.Ю., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1147300 від 06.06.2023 року (а.с.70) подано до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості відповідача Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, та про виключення зі складу учасників справи: голову Комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України Бахматського Олександра\~Олександровича і голову Комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області Сударикова Ігоря Юрійовича (а.с.68-\~69). В той же день, 07 червня 2023 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Черніковим Д.Ю. подано до суду заперечення щодо наданих представником третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області пояснень по справі, в яких представник позивача не погодився з доводами представника третьої особи з підстав, зазначених у позовній заяві (а.с.72-81). 15 червня 2023 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення представника третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на клопотання представника позивача щодо залучення до участі у справі в якості відповідача Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області. Так, представник третьої особи заперечує проти залучення Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області в якості відповідача, оскільки правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області визначено Пенсійний фонд України, то, відповідно, Головне управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Запорізькій областіне може бути відповідачем по справі (а.с.90-91). 22 червня 2023 року представником позивача адвокатом Черніковим Д.Ю., який діє в інтересах позивача [PERSON] , подано до суду через підсистему «Електронний суд» заяву про уточнення позовних вимог (а.с.93-95). 03 липня 2023 року представником позивача адвокатом Черніковим Д.Ю. надіслано до суду через підсистему «Електронний суд» клопотання про долучення доказів (а.с.110-\~112). 17 липня 2023 року представником позивача адвокатом Черніковим Д.Ю. надіслано до суду через підсистему «Електронний суд» додаткові пояснення щодо правонаступництва прав та обов`язків УВД ФССУ у Запорізькій області в даній справі, в яких представник наполягає на залученні до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в якості правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (а.с.118-125). 25 липня 2023 року представником позивача адвокатом Черніковим Д.Ю. надіслано до суду через підсистему «Електронний суд» заяву про розгляд процесуальних заяв та клопотань без участі сторони позивача (а.с.151-153). 08 вересня 2023 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Чернікова Д.Ю. надійшла заява про уточнення прохальної частини заяви про залучення до участі у справі правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області - Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області та виключення зі складу учасників справи в якості третіх осіб: голову Комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України Бахматського Олександра Олександровича, голову Комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області Сударикова Ігоря Юрійовича та Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (а.с.156-159). 11 вересня 2023 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Чернікова Д.Ю. подано підсумкові пояснення щодо суті спору (а.с.160-\~166). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 24 листопада 2023 року клопотання представника позивача Чернікова Д.Ю. про залучення до участі у справі правонаступника та виключення відповідача і третіх осіб зі складу учасників справи, задоволено. Залучено до участі у справі в якості відповідача - Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, як правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області. Виключено зі складу учасників справи Фонд соціального страхування України, голову комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України Бахматського О.О. і голову комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області Сударикова І.Ю. (а.с.170-171). 11 січня 2024 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подано до суду через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.180-188). У судове засідання позивач [PERSON] і представник позивача адвокат Черніков\~Д.Ю. не з`явилися, про дату, час і місце проведення судового засідання були повідомлені судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили (а.с.172-173). Представник відповідача Головного управління\~Пенсійного Фонду\~України в\~Запорізькій областіПасічник О.М. у судове засідання також не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку (а.с.175-176). В той же час, представник відповідача подав до суду через підсистему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. У задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що з 01.04.2019 року [PERSON] обіймала посаду завідувача сектору по роботі зі страхувальниками Бердянського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області. В редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 2620-IX від 21.09.2022 року, який набрав чинності з 01.01.2023 року, припинено діяльність Фонду соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023\~року. У зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників позивача [PERSON] було звільнено із займаної посади з 18.04.2023 року, на підставі п.\~1\~ст.\~40\~КЗпП України (а.с.100). Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування України видано наказ №\~54-\~090 від 16.01.2023 року, яким наказано скоротити увесь штат та усю чисельність працівників. Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 5-1 КЗпП України визначено, що однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Верховний Суд у постанові від 05.10.2020 року у справі № 451/1028/18 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини шостої статті 36 КЗпП України, у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). Отже, при розгляді спору про поновлення працівника на роботі, суд зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. У пункті а) частини 2 статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року визначено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що її було звільнено з посади у зв`язку із скороченням чисельності і штату працівників. При цьому, позивач зазначає, що як такого скорочення чисельності чи штату працівників не відбулося, а відбулася реорганізація Фонду соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду, шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Згідно частини 2 пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про\~практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, при реорганізації підприємства або його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Таким чином, навіть при реорганізації підприємства допускається звільнення працівників, проте обов`язковою умовою для цього є скорочення чисельності або штату працівників. З 01 січня 2023 року законодавцем, а саме Верховною Радою України було припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. При цьому, відбулось скорочення усього штату та усієї чисельності працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві з 18.04.2023 року, у тому числі й посади, яку обіймала позивач [PERSON] . Аналізуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що при звільненні позивача [PERSON] з посади завідувача сектору по роботі зі страхувальниками Бердянського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, були дотримані норми трудового законодавства, а тому відсутні підстави для визнання наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області № 155-к від 18.04.2023 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Крім того, позивач [PERSON] вказує про порушення стороною відповідача вимог ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо переведення працівника на іншу роботу на підприємстві-правонаступника при реорганізації роботодавця шляхом приєднання. Між тим, доводи позивача щодо цього суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Так, всі посади управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області підлягали скороченню, а переведення позивача [PERSON] на вакантну посаду в Пенсійний фонд України (його територіальні орган, відокремлений підрозділ) виключено, оскільки вакантними є посади державної служби, у той час як позивач [PERSON] обіймала посаду працівника, на якого поширюється законодавство про працю. За правилами ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу», державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. Відповідно п. 4) ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу», посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону. Згідно із частинами першою та другою статті 21 Закону України «Про державну службу», вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Прийнявши рішення про припинення Фонду соціального страхування України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників Фонду соціального страхування України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях. Частиною 5 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад. Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позиція позивача [PERSON] щодо наявності підстав для переведення її на посаду в Пенсійному фонді України (його територіальних органах, відокремлених підрозділах) не відповідає існуючим правовим нормам. Виходячи з вищенаведеного та

Outcome: dismissed