Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

07.02.2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] свої вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем [PERSON] 18.06.2022 року була укладена письмова розписка, відповідно до якої позивачем було передано Відповідачеві кошти в сумі 60 000 (шістдесять тисяч) гривень. Відповідно Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути вказані кошти Позивачу до 30.07.2023 року, частинами, але не менше як 5\~000 (п`ять тисяч) гривень щомісяця. Однак, Відповідач відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов`язання, ігнорує вимоги Позивача щодо повернення коштів. На підставі викладеного Позивач звертається до суду з позовом та просить стягнути з Відповідача суму боргу в розмірі 68 933 грн 55 коп: основний борг у розмірі 60000 гривень, пеня в загальній сумі 6986 грн 30 коп, інфляційні витрати від суми основного боргу в розмірі 1514 грн 09 коп, три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 433 грн 16 коп та 10\~000 грн 00 коп витрат на правничу допомогу, а також судовий збір в розмірі 2147 грн 20 коп. Процесуальний рух справи Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2023 справа передана для розгляду судді М.В. Остап`юк. 17.03.2023 Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області відкрито провадження у справі і призначено її до підготовчого судового розгляду. 10.07.2023 Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 30.01.2024 відбувся розгляд справи. Позиції учасників справи у судовому засіданні У судовому засіданні Представник позивача адвокат Яковишин В.В. повністю підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених у позовній заяві та у заяві про збільшення позовних вимог. Просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи у його відсутності. Позиція суду Зваживши на позиції сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 18.06.2022 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено письмову розписку відповідно до якого позивачем було передано Відповідачеві грошову позику в розмірі 60 000 (шістдесять тисяч) гривень, а Відповідач зобов`язався повернути Позивачу даний борг в строк до 30 липня 2023 року. Згідно із частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином надана розписка відповідача від 18.06.2022 є документом, що підтверджує отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 60 000 грн 00 коп. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами. Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. У відповідності до положень статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за ввесь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Як встановлено при розгляді справи, на даний час Відповідач не повернув заборгованість за розпискою, однак позовні вимоги визнав повністю. Оскільки відповідач належним чином добровільно не виконав умови зобов`язання та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернув борг за вказаною розпискою, Суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача суму боргу у розмірі 60 000 грн 00 коп. З приводу позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача трьох відсотків річних від простроченої суми боргу в розмірі 433 грн 16 коп та інфляційних втрат в сумі 1514 грн 09 коп, то останні також підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до положень статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Як уже зазначалося вище, відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом\~цієї норми\~закону нарахування\~інфляційних втрат\~на суму\~боргу та\~трьох процентів\~річних входять\~до складу\~грошового зобов`язання\~і вважаються\~особливою мірою\~відповідальності боржника\~за прострочення\~грошового зобов`язання,\~оскільки виступають\~способом захисту\~майнового права\~та інтересу,\~який полягає\~у відшкодуванні\~матеріальних втрат\~кредитора від\~знецінення грошових\~коштів унаслідок\~інфляційних процесів\~та отриманні\~компенсації (плати)\~від боржника\~за користування\~утримуваними ним\~грошовими коштами,\~належними до\~сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та №\~646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Таким чином, з огляду на доведеність факту порушення Відповідачем взятих на себе зобов`язань за розпискою щодо своєчасної, у погоджений сторонами строк, виплати суми боргу, Суд приходить до висновку про стягнення з Відповідача на підставі частини другої статті 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми грошових коштів у розмірі 433,16 грн та 1 514,09 грн інфляційних втрат. Згідно із статтею 141 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147 грн 20 коп. Що ж до стягнення з Віповідача на користь Позивача суми витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп, то Суд виходь з такого. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною другою цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Сторона Позивача просить стягнути з Відповідача 10 000 грн витрат за професійну правничу допомогу. На підтвердження факту наданих послуг правової допомоги до матеріалів справи долучено Договір про надання правничої допомоги № 01/23 від 18 січня 2023 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Лобі Консалтинг» та позивачем [PERSON] (далі - Договір). Також до матеріалів справи долучено ордер про надання правової допомоги Серії АТ № 1032344 адвокатом Яковишин Віталією Віталіївною, виданий на підставі Договору про надання правничої допомоги № 01/23 від 18\~січня 2023 року, особу, якій надається правова допомога зазначено [PERSON] позивача у справі. З огляду на зазначене вище, суд вважає, що факт отримання позивачем правових послуг, наданих адвокатом Яковишин Віталією Віталіївною та їх оплата підтверджена належними доказами. Також, факт надання правових послуг та розмір відшкодування правової допомоги не оспорюється Відповідачем. Відповідно до стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон про адвокатуру) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, положення спеціального Закону про адвокатуру передбачають, що розмір гонорару визначається у договорі про надання правової допомоги за взаємною згодою обох сторін, як клієнта так і адвоката. З однієї сторони норми вказаного Закону покликані гарантувати оплату праці адвоката за надані правові послуги, з іншого боку визначити вартість кваліфікованих правових послуг, які спроможний буде заплатити клієнт з урахуванням його фінансових можливостей та з огляду на кваліфікацію, досвід адвоката, обсяг наданих ним послуг. Особа, бажаючи ефективно захисти своє право, яке порушено/порушується, звертається за допомогою до адвоката, та, укладаючи з ним договір про надання правової допомоги, погоджується оплатити вартість запропонованих ним правових послуг. Разом з тим, така особа має правомірні очікування повернути назад вказані кошти, стягнувши їх із відповідача, у випадку, якщо її право буде відновлено, чи судом буде визнана її правота. Інститут відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, передбачений у ст.\~137 ЦПК України, власне і покликаний гарантувати право людини на повернення здійснених нею витрат на правову допомогу у разі постановлення судом рішення на її користь. У пункті 26 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20, провадження №К/9901/29763/2026) Верховний Суд, аналізуючи положення статтей 134, 139 КАС України, які регулюють питання щодо витрат на професійну правничу допомогу, зазначив, що встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту своїх прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. З огляду на все викладене вище, з урахуванням особливостей вказаної справи, суд вважає, що стягнення витрат за правову допомогу відповідатиме основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, верховенству права та відшкодуванню судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідності до ч. 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та адвокат Яковишин В.В. визначили розмір витрат на правову допомогу у Договорі про надання правничої допомоги № 01/23 від 18\~січня 2023 року. Такий розмір становить 10 000 грн 00 коп. Вказаний розмір правової допомоги не перевищує ціну позову, отже не порушує принцип співмірності ціни позову. Також, суд не вбачає, за результатами аналізу позовної заяви та матеріалів справи, що визначений розмір правової допомоги порушує принцип співмірності по відношенню до складності справи. Враховуючи те, що завданням цивільного судочинства, є насамперед справедливий, та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд вважає, що розмір відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 10 000 грн, який просить відшкодувати Позивач, не порушує принципу співмірності позовних вимог, відповідає складності справи та виступає гарантією реалізації правомірних очікувань позивача [PERSON] як особи, чиї права було порушено, на повну або часткову компенсації сплачених ним коштів за правову допомогу щодо захисту його права, надану йому кваліфікованим адвокатом. На підставі викладеного,

Outcome: approved