Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, який було встановлено судовим наказом Личаківського районного суду м.Львова від 28.08.2023 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1675,0 гривень (1/4 частки доходу платника аліментів) до 4000,0 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.08.2023 року Личаківським районним судом м.Львова видано судовий наказ, відповідно до якого з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~стягуються аліменти\~на утримання\~неповнолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~однієї чверті\~заробітку (доходу)\~платника аліментів,\~але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку та\~не більше\~десяти прожиткових\~мінімумів на\~дитину відповідного\~віку, починаючи з\~11.08.2023\~року до\~досягнення дитиною\~повноліття.\~Відповідач офіційно\~працевлаштований,\~сума заробітної\~плати становить\~6700,0\~гривень,\~тобто 1/4\~від даної\~суми -\~1675,0\~гривень.\~Зазначає,\~що дитина\~є гіперактивною,\~а тому\~потрібні додаткові\~кошти на\~лікування,\~навчання та\~додаткові витрати\~на дорогу\~до лікувальних\~та навчальних\~закладів.\~Даних грошей\~на утримання\~сина недостатньо.\~Позивач бажає\~активно сприяти\~вихованню та\~освіті дитини,\~але стикається\~із фінансовими\~труднощами при\~спробах забезпечити\~йому найкращі\~умови.\~Неповнолітній син\~потребує значно\~більшого догляду\~та матеріальних\~коштів,\~у зв`язку\~з чим\~збільшуються потреби\~у навчанні,\~розвитку,\~лікуванні,\~відвідуванні необхідних\~гуртків та\~іншому.\~Зі збільшенням\~інфляції та\~зростанням цін\~на житло,\~вона не\~має змоги\~забезпечити всім\~належним свого\~сина.\~У зв`язку\~зі зміною\~потреб дитини,\~а саме\~його гіперактивністю,\~розмір сплачуваних\~відповідачем аліментів\~виявився недостатнім\~для забезпечення\~належного розвитку\~та врахування\~усіх потреб\~дитини.\~Окрім цього,\~вона щомісячно\~несе витрати\~на придбання\~продуктів харчування,\~сезонного одягу,\~засобів гігієни,\~ліків для\~дитини,\~що значно\~перевищує розмір\~наданих аліментів\~на дитину. А тому, враховуючи наведене, просить про збільшення розміру аліментів, який було встановлено судовим наказом Личаківського районного суду м.Львова від 28.08.2023 року, до 4000,0 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. 31 січня 2024 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому останній позов заперечив частково. У вказаному відзиві зазначає, що незважаючи на те, що сторони окремо проживають, він реалізовуючи свій обов`язок, як батька, щодо утримання сина почав щомісячно надавати дружині кошти на матеріальне утримання сина, приходив до дружини по місцю її проживання і давав кошти у розмірі 2000,0 гривень. Крім цього, періодично купляв для сина деякі речі з одягу та іграшки. Зазначає, що після скерування судового наказу у виконавчу службу, ним було повністю сплачено всю нараховану суму аліментів за попередній період з дня видачі судового наказу. Поряд з тим, зазначає, що позивач просить не лише збільшити розмір аліментів, але й порушує питання про зміну способу стягнення аліментів. Так, позивач хоче, щоб дитина розвивалась і росла у належних умовах, мала усі необхідні речі для свого розумового та фізичного розвитку, однак позивач перешкоджає та не дає можливості зустрічатись із сином. Тобто, за даних обставин справи, якщо б виникла необхідність у відвідуваннях дитиною розвиваючих гуртків, а також лікування, позивач мала б звернутися до нього і повідомити про таку потребу, при цьому, повідомити вартість послуг гуртків або оплати лікування, але цього не зробила. Також зазначає, що він офіційно працевлаштований, працює на посаді кухаря у ФОП [PERSON] , його дохід по місцю роботи становить 6700,0 гривень. Вказана заробітна плата це єдиний вид заробітку, який він отримує на даний час, а тому при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності в нього можливості надавати більше матеріальне утримання дитині до досягнення нею повноліття слід виходити із вказаної суми заробітної плати, яку він отримує на даний час. Також вказує на те, що на його частковому утриманні є батько [PERSON] , [INFO] , який є людиною з інвалідністю третьої групи з дитинства з вадами слуху. Просить врахувати його теперішній майновий стан та зазначає, що можливості сплачувати аліменти в заявленому розмірі 4000,0 гривень щомісячно не має, такий розмір аліментів на дитину буде не посильний для нього та просить ухвалити рішення про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років у розмірі 2600,0 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позовна заява поступила до суду 11.12.2023 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 18.12.2023 року, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Одночасно, визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. З огляду на характер спірних правовідносин, справа є малозначною, а оскільки вирішенню підлягали виключно питання права, суд з посиланням на відповідну практику ЄСПЛ при відкритті провадження визнав недоцільним проведення судового засідання та визначив, що розгляд справи проводитиметься без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Одночасно, сторонам було роз`яснено право ініціювати розгляд справи з викликом сторін. Оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд в силу вимог частини третьої статті 279 ЦПК України не проводив підготовчого засідання. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу вимог частин другої-четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Позивач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Разом з тим 19.12.2023 року, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, 05.02.2024 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності відповідача. Крім того, зазначив, що заявлений позов визнається частково щодо сплати аліментів у розмірі 2600,0 гривень щомісячно, позовні вимоги в збільшеному розмірі заперечують. Враховуючи подані сторонами заяви про розгляд справи без їхньої участі та відповідно до вимог ст.223 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 05.02.2024 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 26.03.2019 року, (а.с.22). Личаківським районним\~судом м.Львова\~28.08.2023\~року видано\~судовий наказ\~у справі\~№ 463/6887/23,\~відповідно до\~якого з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~стягуються аліменти\~на утримання\~неповнолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~однієї чверті\~заробітку (доходу)\~платника аліментів,\~але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку та\~не більше\~десяти прожиткових\~мінімумів на\~дитину відповідного\~віку, починаючи з 11.08.2023 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-9). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений станом на час розгляду справи, матеріальне становище сторін, матеріальне становище дітей від шлюбу, стан здоров`я дітей та платника аліментів, відсутність у платника аліментів на утриманні неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, а також інші обставини, які мають істотне значення для справи. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. За ч.1 ст.273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Статтею 7\~Закону України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2024\~рік» установлено\~у 2024\~році прожитковий\~мінімум на\~одну особу\~в розрахунку\~на місяць\~становить:\~для дітей\~віком до\~6\~років - 2563,0 гривень. Так, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до довідки про доходи, виданої ФОП [PERSON] , вбачається, що [PERSON] на даний момент займає посаду кухаря, його дохід за період з 01.09.2023 року по 31.12.2023 року склав 26800,0 гривень (а.с.55). Позивач як на підставу заявлених позовних вимог покликається на те, що відповідач офіційно працевлаштований, сума заробітної плати становить 6700,0 гривень. Відповідач зазначив, що готовий сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 2600,0 гривень, що відповідає прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. В ході\~розгляду справи\~встановлено,\~що потреби\~на утримання\~дитини змінилися\~від моменту\~винесення судового\~наказу про\~стягнення аліментів\~з відповідача\~на користь\~позивача.\~Також позивач\~зазначає,\~що дитина є гіперактивною, а тому їй потрібні додаткові кошти на лікування, навчання та додаткові витрати на дорогу до лікувальних та навчальних закладів. Неповнолітній син потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку, лікуванні, відвідуванні необхідних гуртків та іншому. Разом з тим, щодо твердження позивача про те, що дитина потребує додаткових витрат на утримання у зв`язку із навчанням та відвідуванням відповідних гуртків, що розвивають, то такі не беруться до уваги судом, оскільки розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Однак,\~при зміні\~розміру аліментів,\~окрім потреб\~дитини та\~можливості надання\~допомоги самою\~матір`ю,\~суд враховує\~матеріальний стан\~відповідача,\~те,\~що він\~є працездатною\~особою,\~однак,\~приходить до\~висновку про\~те,\~що заявлений\~позивачем розмір\~аліментів є\~завищеним та\~таким,\~що не\~відповідає рівню\~матеріального забезпечення\~відповідача.\~Слід врахувати,\~що сторони,\~як батьки\~дітей,\~мають рівні\~обов`язки в\~їх утриманні,\~а покладення\~обов`язку на\~відповідача сплачувати\~аліменти у\~завищеному розмірі\~може призвести\~до невиправданих\~фінансових витрат\~та спричинення\~матеріальної скрути\~відповідача. Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 4000,0 гривень, суду не надано, та позивачем не доведено, а відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що слід збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2600,0 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття, і що саме такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини та відповідає гарантованому законом розміру аліментів на утримання дитини, а тому позов слід задовольнити частково. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів на утримання дитини не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину, враховуючи зростання цін,\~значного зростання\~витрат на\~харчування,\~розвитку та\~утримання дитини та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Позивач від сплати судового збору звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». У відповідності\~до вимог\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Враховуючи те,\~що судом\~задоволено позовні\~вимоги частково,\~а тому\~з відповідача на\~користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 697,84 гривень.

Outcome: partial