Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, посилаючись на те, що [INFO] , у доньки позивачки, [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Серії [NUMBER] . Родинні відносини між позивачем та відповідачем підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [INFO] помер батько дитини [PERSON] , про що зроблено актовий запис №751. Тривалий час [PERSON] не приймає ніякої участі у вихованні сина, не забезпечує його матеріально, не цікавиться його життям, здоров`ям, не піклується про його моральний та фізичний розвиток, не бере участі у виховному процесі, не цікавиться успішністю та поведінкою дитини, фактично перестала виконувати свої батьківські обов`язки. У весь цей час [PERSON] , проживає разом з позивачкою та дідом [PERSON] у будинку [ADDRESS] , що належить останньому. Враховуючи вище викладене, позивачка змушена звернутися з даним позовом до суду. 28 грудня 2023 року через канцелярію суду надійшов Висновок районної адміністрації ЗМР по Комунарському району як органу опіки та піклування щодо розв`язання спору про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1990 року народження, відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідного до висновку визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] . Позивачка та її представник у судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні задля найкращих інтересів дитини, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідачка, будучи повідомленою судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надала. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленої належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник районної адміністрації ЗМР по Комунарському району як органу опіки та піклування, будучі повідомленою судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, та прийняти рішення в інтересах дитини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона товаришує із позивачкою близько 15 років. Разом з нею і її онуком займаються спортом - бадмінтоном. Відповідачку бачила останні раз восени 2021 року. Увесь час про [PERSON] піклується саме [PERSON] з чоловіком. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона товаришує із позивакою близько 10 років. Відповідачку бачила останній раз восени 2021 року. Саме [PERSON] з чоловіком займаються вихованням їх онука [PERSON] , відповідально ставляться до його освіти, спортивного виховання, здоров`я. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Положеннями ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] виданого 18 жовтня 1990 року, судом встановлено, що позивачка [PERSON] є рідною матір`ю відповідачки [PERSON] (а.с.9). З свідоцтвоа про народження серії [NUMBER] виданого повторно 19 червня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьком якого зазначено [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.10). З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] зареєстрованого 11 жовтня 2022 року Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро), судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.12). Згідно з довідкою про причину смерті №5112 від [INFO] помер [PERSON] , 1988 року народження, причина смерті: вибухове поранення з розтрощенням голови, дата смерті: [INFO] (а.с.13). Відповідно до довідки виданої Запорізькою гімназією №28 Запорізької міської ради Запорізької області від 22.09.2023 року №01-06/150.02 [PERSON] [INFO] , навчається в гімназії з 1-го класу. Мати дитини [PERSON] , [PERSON] , останні три роки навчанням дитини не займалася, із вчителями не спілкувалась, на батьківські збори не з`являлася, успішністю сина не цікавилася, участі у вихованні дитини в межах гімназії не приймала. Вихованням та навчанням дитини цікавляться та займаються тільки бабуся та дідусь, [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін «найкращі» інтереси дитини, а у ст.3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу «як найкращому забезпеченню інтересів дитини". У частині 2 ст.1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: «предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав». Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У матеріалах справи наявний висновок районної адміністрації ЗМР по Комунарському району як органу опіки та піклування, щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , від 27.12.2023 року №3020/01-37/19.02, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у цивільному шлюбі, від якого народився син [PERSON] [INFO] . Мати дитини зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично за цією адресою не проживає. Під час телефонної розмови було встановлено, що мати дитини тривалий час знаходиться на території АР Крим, де створила нову родину. Батько дитини, [PERSON] помер [INFO] . Малолітній [PERSON] мешкає разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] . Підчас розмови проведеної представником відділу з дитиною [PERSON], останній зазначив, що свою матір він жодного разу не бачив, вона не приїжджала до нього, зв`язок з сином не підтримує, не цікавиться його життям та розвитком, він не заперечує щодо позбавлення матері батьківських прав відносно нього. Такі факти свідчать про умисне ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] . Відповідного до висновку вбачається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] . На спростування викладеного відповідачем не надано належних та допустимих доказів. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідачки та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно власної дитини. Відповідно до ст.55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Положеннями статті 58 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які позбавленні батьківського піклування. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка проживає в АР Крим, інтересу до своєї дитини не проявляє, та не виявляє бажання забрати його до себе, з ним не спілкується, не приїжджає до нього, зв`язок з сином не підтримує, не цікавиться його життям та розвитком. Дитина з народження проживає разом з бабусею та дідусем, з матір`ю не спілкується та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських прав відносно своєї дитини, що є підставою для задоволення позову в частині позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина. Крім того позивач просить суд призначити її опікуном неповнолітньої дитини. Згідно зі ст.243 СК України, опіка, піклування встановлюється на дітьми, які залишились без батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ч.2 ст.244 СК України при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно з ч.4 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Порядок встановлення опіки визначається Правилами опіки та піклування, які затверджені Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року N 34/166/131/88. Пунктом 2.2 Правил встановлено, що опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється, якщо батьки: померли; невідомі; визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими. Опіку (піклування) може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки: судом позбавлені батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини. Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування (п. 2.4 Правил). Відповідно до п.3.1. Правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування. При цьому за умови досягнення нею відповідного віку (10 років) враховуються побажання самої дитини. Призначеному опікуну або піклувальнику видається посвідчення установленого зразка (додаток 3). Таким чином, суд вважає, що для призначення судом опікуна повинна існувати сукупність двох обставин, а саме дитина повинна бути позбавлена батьківського піклування та наявне подання органу опіки та піклування про призначення конкретної особи опікуном. Орган опіки та піклування при підготовці подання перевіряє чи відповідає кандидат в опікуни вимогам закону, можливості виконувати опікунські обов`язки та стосунки з дитиною. Орган опіки та піклування може призначити опікуна своїм рішенням із видачею посвідчення. 05 лютого 2024 року в судовому засіданні досліджено висновок Служби (управління) у справах дітей ЗМР про доцільність встановлення опіки, піклування та відповідність її / його інтересам дитини від 29.01.2024 року за №01.01-18/250, за яким визначено доцільним призначення [PERSON] опікуном дитини у разі позбавлення батьківських прав матері дитини. Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, встановивши, що бути опікуном дитини виявила бажання - [PERSON] , яка є бабусею [PERSON] , а мати самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, батько помер, вбачає можливим призначення [PERSON] опікуном [PERSON]

Outcome: approved