Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить: надати їй додатковий строк 2 місяці для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у м. Харкові. Позов обґрунтовано тим, що вона є племінницею [PERSON] , якому належала 57/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 07.09.2016 року [PERSON] у Четвертій Харківській державній нотаріальній конторі оформив заповіт, відповідно до якого заповідав належне йому майно, де б воно не знаходилась та з чого б не складалося, що буде належати йому на день смерті за законом або за заповітом, все рухоме та нерухоме майно, грошові заощадження: 2/3 частини [PERSON] , та 1/3 частину їй. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями першої черги після його смерті були його син [PERSON] та дружина [PERSON] . Вона була присутня на похоронах, але ані [PERSON] , ані [PERSON] про існування заповіту їй не повідомили. 02.04.2021 року [PERSON] звернувся до Четвертої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] , також до нотаріуса звернулась [PERSON] . Після заведення спадкової справи, як того вимагає діюче законодавство, нотаріус у разі існування заповіту повинна була вчинити дії щодо розшуку осіб вказаних у заповіті та повідомити їх про його існування. Всупереч вказаному, нотаріус не повідомила її про наявність заповіту. [INFO] помер [PERSON] . Під час поминок після 40 днів після смерті [PERSON] , [PERSON] покликала її до себе та повідомила, що [PERSON] залишив заповіт, яким заповідав їй частину свого майна, однак вони з Едуардом це від неї приховали, а після смерті чоловіка та сина вона захотіла цю помилку виправити. Таким чином, шестимісячний термін на прийняття спадщини нею був пропущений з поважної причини, оскільки вона не була не була обізнана про наявність заповіту. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.08.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та витребувані матеріали спадкової справи. 15.09.2023 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що за життя спадкодавцю [PERSON] належало 57/100 ч. будинку [ADDRESS] . [PERSON] , разом з дружиною [PERSON] , пропонували скласти заповіт на її сестру - [PERSON] , з тією умовою, що в разі їх смерті вона наддасть можливість проживати у будинку їх сину [PERSON] . Крім того, вони пропонували їй переїхати жити в будинок разом з ними, оскільки остання не мала власного житла. Це було пов`язано з тим, що вони не довіряли сину і переживали, що в разі їх смерті він продасть отриману частку будинку у спадок і залишиться без житла. Так як, [PERSON] має складний характер та [PERSON] мала з [PERSON] дружні стосунки і не бажала їх псувати, вона відмовилась від такої пропозиції. Крім того, така пропозиція спадкодавця була пов`язана з тим, що Позивач, яка доводиться рідною племінницею [PERSON] , після отримання заповіту від спадкодавця, дуже рідко спілкувалась з спадкодавцем, не відвідувала, не телефонувала. Про що не одноразово скаржився сам спадкодавець. Коли помер спадкодавець [PERSON] , Позивач за власним бажанням відмовилась подавати заяву про прийняття спадщини, обґрунтовуючи це тим, що все одно частина будинку 16 залишиться у власності тітки і у [PERSON] з`явилась дружина, яка б не допустила того, що її чоловік залишиться без житла та засобів для існування. Крім того, частка яка заповідалась Позивачу була маленькою. Документи на спадкове нерухомість потребували додаткового до оформлення і витрат, доречи із-за цього спадщина не була оформлена до кінця після смерті [PERSON] дружиною та сином спадкодавця. Також Позивач достатньо заможна, має власне майно, постійне місце роботи і не мала часу займатись спадковими питаннями. Тому твердження Позивача про необізнаність наявності заповіту не відповідає дійсним обставинам справи. Позивач знала про наявність заповіту, бо він був складений за її згодою. Також питання, щодо оформлення спадщини обговорювалось між Позивачем, [PERSON] та [PERSON] після смерті спадкодавця. В позовній заяві Позивач стверджує, що при відкритті спадщини нотаріусом не було її повідомлено про наявність заповіту, але в свою чергу не надає жодного доказу на підтвердження зазначених обставин. Звернення Позивача з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини обумовлено тим, що [PERSON] несподівано пережила свого сина і не бажає, щоб його дружина мала право на спадщину після його смерті. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на два автомобілі і на частину будинку 16. Коли помер [PERSON] , його мати хворіла, за нею доглядала вона і коли їй стало краще, вона почала вмовляти невістку відмовитись від спадщини. Коли зрозуміла, що він спадщини ніхто відмовлятись не буде, стала їй пропонувати залишити за собою автомобіль Volkswagen Bora державний номер [NUMBER] , а невістка в свою чергу повинна була відломитись від грузової газелі та частини будинку 16. Також вона повідомила невістку, що в разі відмови від її пропозиції, вона разом з племінницею, Позивачем, буде з нею судитись і залишить її взагалі без спадщини. У [PERSON] , на подвір`ї зберігалась вантажна газель, яка належала [PERSON] і була ним придбаний до укладання шлюбу з нею. Так, як документи на зазначене авто перебували в автомобілі, то вона не мала до них доступу. Не дочекавшись оформлення спадщини після смерті сина без згоди його дружини [PERSON] позбулась зазначеного автомобіля. Вона також хотіла позбутись без згоди невістки автомобіля Volkswagen Bora державний номер [NUMBER] , але їй це не вдалось. Так як автомобіль знаходився у невістки. [PERSON] звернулась до правоохоронних органів, з метою відібрання його у останньої. Правоохоронні органи, відвідавши місце зберігання авто, з`ясували ситуацію і пояснили, що вона може отримати автомобіль тільки законним шляхом, через оформлення спадщини і що наразі немає підстав позбавлення її автомобіля. Таким чином, Позивач та [PERSON] діють узгоджено одна з одною, намагаючись позбавити її права на спадщину. 25.09.2023 року позивачем подані заперечення на відзив в яких зазначено, що [PERSON] та його дружина нібито пропонували сестрі відповідачки, щоб вона проживала з ними та здійснювала догляд, а вони складуть на неї заповіт, ця інформація не відповідає дійсності. Оскільки заповіт на її ім`я був складений [PERSON] ще 07.09.2016 року. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований лише 19.08.2021 року, дітей від шлюбу немає. До цього часу [PERSON] та [PERSON] були сторонніми особами для родини [PERSON] . Будинок де проживали [PERSON] був невеликим та складався із трьох кімнат, для проживання в будинку [PERSON] не було місця. До того ж [PERSON] не подобалось, коли в будинку перебували сторонні особи. Після смерті [PERSON] , вона дзвонила тітці та хотіла її відвідати, однак остання постійно відмовлялась, тільки після смерті сина вона погодилась на зустріч та тоді повідомила, що уникала зустрічей, оскільки боялась, що син повідомить її про існування заповіту. Якби їй було відомо про заповіт та вона бажала б відмовитись від спадщини, то прийшла би до нотаріуса та подала відповідну заяву. Чому нотаріус не повідомила її про існування заповіту, їй невідомо. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.11.2023 року закрито підготовче провадження, задоволено клопотання про виклик свідків. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та пояснила, що дійсно приховала від позивача факт наявності заповіту. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували та просили в його задоволенні відмовити. Третя особа Четверта Харківська державна нотаріальна контора надали суду матеріали спадкової справи та просив справу розглядати за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення стоні, свідків, дослідивши матеріали справи, надані докази, дійшов наступного. 07.09.2016 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, та все, що буде належати йому на день його смерті за законом або за заповітом, все рухоме та нерухоме майно, грошові заощадження на його ім`я в будь-яких установах банків він заповідав частини чином: 2/3 частини [PERSON] , 1/3 частину [PERSON] . Заповіт складено державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козелько Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 1-1176. [PERSON] помер [INFO] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті заведено спадкову справу № 363/2021. [PERSON] помер [INFO] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори від 11.05.2023 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропущенням встановленого законом строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, [PERSON] та [PERSON] 02.04.2021 року звернулись до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . З заяв вбачається, що [PERSON] та [PERSON] було відомо, що померлий [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 07.09.2016 року, відповідно до якого заповідав 2/3 частини на користь [PERSON] та 1/3 частину [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 1216\~ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, згідно з ч.3 ст.1223 ЦК України. Відповідно до положень ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.\~1220-1221,\~1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з ч. 1\~ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, а з урахуванням пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів від 28 лютого 2022 року 3164 «Деякі питання в умовах воєнного стану», відповідно до якого перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Згідно з\~ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже законодавчо передбачено, що якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 ст.1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Отже, позивач у справі є спадкоємицею за заповітом, оскільки відповідно до ст.1235 ЦК України\~заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до принципу свободи заповіту заповідач не зобов`язаний повідомляти кому-небудь про зміст заповіту, намір написати, змінити чи скасувати заповіт, так як і про причини прийнятого рішення. Положення про таємницю спадкування закріплене у\~ст. 1255 ЦК України. Так, нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту. За положеннями пункту 2.1. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5\~спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Таким чином, з огляду на таємницю спадкування, спадкоємець за заповітом може навіть не знати про наявність заповіту у разі, якщо особисто спадкодавець за життя не повідомив про намір заповідати все або частину належного майна саме йому. В свою чергу, жодною нормою права не передбачено обов`язок органів державної реєстрації актів цивільного стану повідомляти нотаріуса за місцем відкриття спадщини про реєстрацію смерті особи з метою пошуку можливих спадкоємців за заповітом або за законом. Згідно із ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19 (провадження: 61-18000ск20) необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Про свободу заповіту, як фундаментального принципу спадкового права, та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Крім того, неповідомлення нотаріусом спадкоємця про відкриття спадщини, не вчинення дій щодо його виклику, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини у випадку спадкування за заповітом, з огляду на можливу необізнаність спадкоємця заповіту про його наявність. Правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 09.12.20.21 року у справі\~\~№ 464/4722/19. В судовому засіданні за клопотанням сторін у справі були допитані свідки. За клопотанням позивача буди допитані [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили обставини викладені позивачем у позовній заяві. За клопотанням відповідача [PERSON] були допитані [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили пояснення викладені відповідачем у відзиві. Свідки попереджались судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Аналізуючи показання свідків, суд зазначає, що свідки як з боку позивача так і з боку відповідача є заінтересованими особами оскільки перебувають зі сторонами у дружніх або родинних відносинах, тому у даній справи їх показання не можуть бути прийняті за основу обґрунтованості або необґрунтованості позову. Так з матеріалів справи вбачається, що 07.09.2016 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого зробив волевиявлення щодо розпорядження своїм майном на випадок смерті. Жодних доказів, що це волевиявлення суперечило його волі матеріали справи не містять. Матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] містять заповіт та докази, що [PERSON] та [PERSON] були обізнані про існування заповіту. В свою чергу докази обізнаності [PERSON] про існування заповіту матеріали спадкової справи не містять. Після заведення спадкової справи, нотаріусом не вчинялось жодних дій щодо розшуку та повідомлення [PERSON] про існування відносно неї заповіту. Отже, проаналізувавши встановлені обставини, оцінивши надані в силу положень ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про визнання причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, та вважає необхідним визначити позивачу додатковий строк, тривалістю два місяці, для подання нею заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved