Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

06.09.2023 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, в обґрунтовування вимог якої представник зазначив, що від спільного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. З наведених підстав у позовній заяві висловлено прохання стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, а також понесені позивачкою судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. Ухвалою суду від 07 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 26-27). 21 вересня 2023 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів на їх утримання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29 вересня 2007 року між ним та відповідачкою укладено шлюб. Після чого, відповідачка переїхала проживати до нього в [ADDRESS] . У шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. У зв`язку з цим 07 квітня 2023 року він звернувся до Міжгірського районного суду Закарпатської області із позовом про розірвання шлюбу й рішенням цього ж суду від 03.05.2023 шлюб між ними було розірвано. За домовленістю із відповідачкою та за згодою дітей після припинення між ними подружніх відносин діти залишилися проживати з ним в [ADDRESS] . На момент звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу між ними був відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей. Однак, у зв`язку із зверненням [PERSON] із позовом до нього про стягнення аліментів на обох дітей, він змушений звернутися до суду із даним зустрічним позовом. Житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] (далі [ADDRESS] ) належить на праві власності його батькові [PERSON] , який не заперечує проти його проживання у Будинку № 1 разом з дітьми. В Будинку № 1 він проживає від свого народження. В цьому ж будинку він проживав разом із [PERSON] та дітьми до розірвання шлюбу й на момент звернення до суду із зустрічною позовною заявою проживає разом із дітьми. Зареєстроване місце проживання доньки, [PERSON] , також знаходиться в Будинку № 1. З 2013 року він працює в пожежно-рятувальній частині (смт. Міжгір`я) 3 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Закарпатській області. Вказував, що як у період перебування у шлюбі із [PERSON] , так і після розірвання шлюбу їх діти перебували і продовжують перебувати на його повному утриманні, оскільки [PERSON] джерел прибутку немає. Діти навчаються в Міжгірському ліцеї № 2 імені Августина Волошина Міжгірської селищної ради, що розташований за адресою: 90000, Закарпатська область, смт. Міжгір`я, вул. Гагаріна, 30. Відповідно відвідування ними школи є більш зручнішим саме з його місця проживання, аніж з місця проживання відповідачки. Посилаючись на вказані обставини та норми діючого законодавства, в зустрічній позовній заяві висловлено прохання: - визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] ; - стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 04 жовтня 2023 року: --- зустрічну позовну\~заяву прийнято\~до спільного\~розгляду з первісним позовом; --- здійснено перехід до розгляду цивільної справи за первісним позовом та за зустрічним позовом за правилами загального позовного провадження; ---\~об`єднано\~в одне\~провадження цивільну\~справу №\~302/1666/23\~із цивільною\~справою №\~302/1732/23\~та об`єднаній\~справі присвоєно\~номер 302/1666/23 (а.с. 62-64). 18 вересня 2023 року відповідачкою подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Таку свою позицію обґрунтовувала зокрема тим, що підстави зазначені [PERSON] фактично не відповідають дійсності (а.с. 68-70). 18 жовтня 2023 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій [PERSON] , посилаючись на проживання дітей разом із нею про долю яких вона постійно піклується, доповнила первісний позов вимогою про визначення місця проживання спільних дітей разом із нею, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12\~000,00 грн (а.с. 83-90). Ухвалою суду\~від 24\~листопада 2023\~року до\~участі в\~справі залучено\~в якості третьої особи без самостійних вимог Службу у справах дітей Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області (а.с. 107-108). 07.02.2024 [PERSON] подано заяву з проханням залишення зустрічної позовної заяви без розгляду, також висловив позицію про визнання ним вимог первісного позову. При цьому, розгляд справи просив продовжити без його участі. [PERSON] подала заяву з проханням розгляду справи без її участі, вимоги за заявленим нею позовом підтримує та не наполягає на стягненні з відповідача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 07.02.2024 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа\~без самостійних\~вимог:\~Служба у\~справах дітей\~Міжгірської селищної\~ради Хустського\~району Закарпатської\~області,про\~визначення місця\~проживання неповнолітніх\~дітей та\~стягнення аліментів\~на їх\~утримання залишено без розгляду. Представником органу опіки та піклування Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області подано заяву з проханням розгляду справи без її участі з огляду на надання рішень органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей з матір?ю та щодо участі батька у вихованні дітей. Заслухавши доводи учасників судового процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно з частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4\~ЦПК України). Статтею 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина 3). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12\~ЦПК України). За змістом частин 1 та 6 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). За частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З матеріалів справи та встановлених судом обставин убачається наступне. 29 вересня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Міжгірського районного управління юстиції Закарпатської області між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано на підставі рішенням Міжгірського районного суду від 03 травня 2023 року у справі № 302/713/23 (а.с. 18-19). У шлюбі в них народилася двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями повторно виданих свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 16, 17). Як вбачається з довідки № 331, виданої 17 жовтня 2023 року Соймівським старостинським округом Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, [PERSON] проживає разом зі своїми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 91). За змістом довідки № 942/02-06, виданої Пилипецькою сільською радою Хустського району Закарпатської області, [PERSON] згідно розпорядження № 163-р від 11 жовтня 2023 року було прийнято на посаду інспектора військово-облікового столу Пилипецької сільради з 16 жовтня 2023 року, де вона працює по дату видачі довідки (а.с. 99). З 2013 року [PERSON] працює водієм 16 державної пожежно-рятувальної частини (смт. Міжгір`я) 3 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Закарпатській області, де характеризується виключно з позитивної сторони. Його середньомісячна заробітна плата за період з березня по серпень 2023 року включно склала 36\~883,62 грн (а.с. 46, 47). Згідно зі статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161\~СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Частинами четвертою та п`ятою статті 19\~СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з рішення № 201 від 10 листопада 2023 року, виконавчим комітетом Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області визначено постійне місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , разом із матір?ю дітей [PERSON] (а.с. 115). Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності. Всі ці вимоги цілковито забезпечуються з боку матері, що підтверджується вищенаведеними доказами у справі. Також, відповідно до законодавства під час розгляду справ, котрі стосуються визначення місця проживання дитини, її думку слід ураховувати, якщо дитина досягла такого віку й рівня розвитку, що може її висловити (положення статті 171 СК України). В судовому засіданні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , повідомили суду про їх бажання проживати разом із матір?ю. На переконання суду, згода й бажання дітей щодо проживання з матір?ю відповідають та сприятимуть захисту прав та інтересів дітей. Відповідно до частини 3 статті 181, частини 1 статті 182 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, суд, виходячи із найкращих інтересів дітей, встановивши, що вони вже тривалий час проживають разом із мамою, вважає необхідним визначити місце їх проживання саме з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у визначеному позивачкою розмірі. Суд зазначає, що визначення місця проживання дітей за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким будуть проживати діти, зокрема, проживати де завгодно, унаслідок чого батько дітей не буде мати змоги брати участь у їх вихованні. Батько дітей, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про їх здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть проживати. Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України та з урахуванням позиції позивачки.

Outcome: approved