Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики у розмірі 165000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.11.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , був укладений договір позики за умовами якого, Відповідач позичив у Позивача 165 000 (сто шістдесят п`ять тисяч гривень 00 копійок). При фактичному одержані вказаної суми, позичальником була надана розписка від11.11.2020 року.Згідно зазначеної розписки Відповідач зобов`язувався повернути кошти 10.11.2021 року. Але, до теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язані не виконав. Позивач зазначає, що розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи факт укладання договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідач, у зазначений в розписці строк - 10.11.2021 року, займані кошти так й не повернув.Неодноразові усні звернення Позивача до Відповідача, щодо повернення займаних кошті залишились без виконання. Ухвалою від 15.11.2023 року суддя прийняла позовну заяву до свого провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти задоволення вимог. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила суд задовольнити вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, провадження № 61-33115св18, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, провадження № 61-20376св18,від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, провадження №61-42076св18, та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц, провадження № 61-47793св18. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що між сторонами існують зобов`язання за договором позики. В підтвердження укладення договору між сторонами є борговий документ - розписка від 11.11.2020 р., власноручно написана та підписана відповідачем [PERSON] та зазначення відповідачем отримання грошових коштів від позивача [PERSON] грошової суми в розмірі 165000 грн. із зазначенням зобов`язання повернути їх терміном до 10.11.2021 року (а.с.5 зворот). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів від 11.11.2020 р. є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Розпискою вказано, що борг буде повернутий у строк до 10.11.2021 року. Поняття строку і терміну визначено у статті 251 ЦК України. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до частини 3 статті 251 ЦК України строк та термін можуть бути визначені: - актами цивільного законодавства; - правочином; - рішенням суду. Стаття 252 ЦК України містить наступні норми щодо визначення строку та терміну: строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п`ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. Отже, право на звернення до суду у позивача настало з моменту закінчення останнього дня вказаного у договорі строку, тобто з 11.11.2021 року. Сторонами в письмові формі зафіксовані істотні умови позики, а саме: предмет позики - грошові кошти та строк повернення боргу. Крім того, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів від 11.11.2020 року є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Відповідно до статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач не заперечував проти наявності заборгованості. Отже, на підставі викладеного суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнути суму боргу за договором позики в розмірі 165000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином необхідно повернути позивачу з державного бюджету 825 грн. сплаченого судового збору, а 825 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved