Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

07.12.2023 до Решетилівського районного суду Полтавської області від Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшла цивільна справа №525/1030/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини для розгляду за підсудністю. 03.10.2023 позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом, у якому просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачкою та відповідачем 11.08.2015 рішенням Решетилівського районного суду було розірвано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Наразі син проживає з позивачкою і перебуває на повному її утриманні. Відповідач ухиляється від витрат пов`язаних з утриманням та вихованням дитини, оскільки добровільно матеріальної допомоги на забезпечення сина не надає. Позивачка також зазначає, що від шлюбу у них з відповідачем є дві дорослі доньки, які від останнього теж не отримують допомоги. [PERSON] має мати пенсіонерку, що проживає в іншому місті та отримує пенсію, на його утриманні не перебуває. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 07.12.2023, справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. 11.12.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання. У судове засідання 31.01.2024 сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. У судове засідання позивачка не з`явилася, 10.01.2024 надала суду клопотання в якому позивні вимоги підтримує, просить проводити розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду не заперечує (а.с.41). Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату і місце розгляду справи, був повідомлений належним чином, шляхом направлення повісток за зареєстрованим місцем проживання, конверти з повітками повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а також шляхом направлення SMS-повістки та шляхом публікації оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.45,48). Відповідно до п. 2, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. Відповідач не надав заперечень проти зазначених у позові обставин. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим, враховуючи письмову згоду позивачки, на підставі ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 31.01.2024 проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 11.08.2015, справа № 546/581/15-ц (а.с. 3). Позивачка з відповідачем проживають окремо. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.07.2013 (а.с.2). Спір у справі виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно з ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~ст.180\~СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2\~статті 182 СК\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі\~ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до вимог ч.1\~ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі . У відповідності до вимог ч.1 та ч.6 ст.81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, малолітня дитина, батьками якої є сторони у справі, перебуває на повному матеріальному утриманні позивачки [PERSON] , відповідач не бере участі у витратах, пов`язаних з утриманням сина, тобто не виконує обов`язку, передбаченого\~ст.180 СК України. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, суд зазначає, що позивачкою не зазначено жодних підстав та не надано ніяких доказів для обґрунтування стягнення у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно. Отже, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено належними і допустимим доказами факт необхідності стягнення з відповідача заявленого розміру аліментів, а саме 1/3 частини. Враховуючи встановлені у справі обставини по наявним письмовим доказам, а також те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про суть пред`явлених вимог, не надав суду жодних доказів, що свідчать про обставини, які суд повинен врахувати при розгляді справи, суд прийшов до висновку, що наявні підстави для задоволення позову частково та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частки його заробітку, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду, тобто з 03.10.2023, до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню частково, позивачку звільнено від сплати судового збору за пред`явлення позову про стягнення аліментів, судові витрати зі сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів за ставкою станом на день пред`явлення позову 03.10.2023, що становить 1073,60 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: partial