Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Дорош І.І. звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з останніх заборгованість розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №2008-690/Ф03.9-088 від 05 червня 2008 року, яка складається з 3% річних та дорівнює 3735,25 доларів США. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що [PERSON] належним чином не виконала прийняті на себе зобов`язання по кредитному договору №2008-690/Ф03.9-088 від 05 червня 2008 року, укладеного між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», яке змінило назву на АТ «Сенс Банк», надані за кредитом грошові кошти не повернула, проценти за користування кредитом в повному обсязі не сплатив, внаслідок чого у неї виникла заборгованість. Заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 24 вересня 2015 року у справі №514/838/15-ц стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» загальну суму заборгованості в розмірі 124647,96 доларів США за кредитним договором №2008-690/Ф03.9-088 від 05 червня 2008 року. Посилаючись на вказану вище заборгованість, представник позивача просить стягнути з відповідачів 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 3735,25 доларів США. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду. В судове засідання представник позивача не з`явився. Надав суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за його відсутністю. Не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином шляхом надсилання судової повістки на електронну пошту. Крім того, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному вебсайті судової влади України про виклик відповідачів [PERSON] та [PERSON] до суду в судове засідання, однак останні в судове засідання на вказану в оголошенні дату також не з`явились, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без їх участі до суду не надіслали, про причини неявки суд не повідомили. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи, що представник позивача не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Так, 05 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту №2008-690/Ф03.9-088, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 65000 доларів США зі сплатою 14% річних та комісій строком з липня 2008 року по червень 2018 року. Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту від 05 червня 2008 року №2008-690/Ф03.9-088, 05 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки №06-09/1342. Реалізуючи право на захист своїх порушених прав в судовому порядку, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Тарутинського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. За наслідками розгляду вказаної цивільної справи 24 вересня 2015 року Тарутинським районним судом Одеської області ухвалено рішення у справі №514/838/15-ц, відповідно до якого стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» загальну суму заборгованості в розмірі 124647,96 доларів США за кредитним договором №2008-690/Ф03.9-088 від 05 червня 2008 року. Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено АТ «Укрсоцбанк»). Згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариства «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК», де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. 12 серпня 2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. Таким чином АТ «СЕНС БАНК» є правонаступником АТ «Альфа-Банк», в результаті зміни назви інші реквізити залишились без змін. Представником позивача надано суду розрахунок 3% річних, відповідно до якого 3% річних складають 3735.25 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29 вересня 2022 року еквівалентно 136593 гривні 02 копійки. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Частини 1, 2 статті 612 ЦК України регламентують, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У справі №514/838/15-цПАТ «Укрсоцбанк» використав передбачене статтею 1050 ЦК України право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася не сплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Цими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та, відповідно, втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом. Поряд з цим права та інтереси кредитодавця забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Із правового аналізу положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України слідує, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Згідно позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц та постанові від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц). Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Заочним рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 24 вересня 2015 року у справі №514/838/15-ц задоволені вимоги саме в частині стягнення грошових коштів, що є моментом виникненням грошових зобов`язань за судовим рішенням. Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] добровільно не виконали дане рішення суду, то є всі підстави для стягнення з них 3 % річних від простроченої суми, яка входить до складу грошового зобов`язання. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не подали до суду жодного доказу на підтвердження того, що вони виконали грошове зобов`язання. Суд приймає та визнає розрахунок 3 % річних, наданий позивачем за вірний, а суму зазначену в ньому такою, що підлягає стягненню, оскільки з урахуванням загальних принципів цивільного судочинства, а саме диспозитивності та змагальності сторін, відповідачами не надано суду контррозрахунку суми 3% річних, яким би спростовувався розрахунок позивача. З огляду на викладене, прийнявши до уваги наявність невиконаного судового рішення від 24 вересня 2015 року у справі №514/838/15-ц, що свідчить про прострочення виконання грошового зобов`язання, виходячи із наявності вирішеного питання заміни сторони стягувача, на позивача АТ «Сенс Банк», з огляду на той факт, що відшкодування кредитору понесених витрат за несвоєчасне повернення грошових коштів не свідчить про подвійне стягнення, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором, тому суд, не виходячи за межі позовних вимог, прийнявши до уваги, що сфера виниклих правовідносин регулюється саме нормою цивільного законодавства, окресленою у ч. 2 ст. 625 ЦК України, приходить до висновку, про доцільність задоволення позовних вимог АТ «Сенс Банк» про стягнення грошових коштів. Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 2481 гривня 00 копійок, що підтверджується оригіналом меморіального ордеру № 1455314467 від 25 листопада 2022 року. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 2481 гривня 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved