Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на житловий будинок літ.«А-1», житловою площею 37,6 кв.м, загальною площею 66,0 кв.м., з відповідними надвірними спорудами та будівлями, за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . На день смерті він був зареєстрований в смт.Панютине, Лозівського району, Харківської області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку літ.«А-1», житловою площею 37,6 кв.м, загальною площею 66,0 кв.м., з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок з відповідними надвірними будівлями належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Лозівською товарною біржею, 07.02.2001, за №22 та у Лозівському бюро технічної інвентаризації 06 квітня 2001 року, номер запису 1-196-131. Спадкоємцем майна померлого є вона, дочка спадкодавця, [PERSON] , згідно ст.1261 ЦК України. У спадкодавця є спадкоємець, дружина [PERSON] , яка від прийняття спадщини відмовилась на її користь. Інших спадкоємців, передбачених чинним законодавством у спадкодавця, не має. Заповіт від імені спадкодавця не посвідчувався. Спадщину після смерті батька вона прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до [PERSON] , приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області. Вона звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, однак їй було відмовлено, у зв`язку із чим, вона змушена звертатись до суду. Позивач [PERSON] та її представник-адвокат Дегтярчук І.О. в судове засідання не з`явилися, адвокат надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, з викладених у позові підстав. Представник відповідача О.Кушнір в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та ухвалення рішення за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. На день смерті останній був зареєстрований в смт.Панютине, Лозівського району, Харківської області, що підтверджується довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади №1901 від 09.05.2023. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку літ.«А-1», житловою площею 37,6 кв.м., загальною площею 66,0 кв.м., з відповідними надвірними спорудами та будівлями, за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок з відповідними надвірними будівлями належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Лозівською товарною біржею, 07 лютого 2001 року, за №22 та у Лозівському бюро технічної інвентаризації 06 квітня 2001 року, номер запису 1-196-131. Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем майна померлого є позивач по справі, дочка спадкодавця, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , копіями свідоцтв про шлюб серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та копією рішення про розірвання шлюбу від 03.11.2011. Спадщину після смерті батька позивачка прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завада М.В. 26.04.2023 приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завада М.В. була відкрита спадкова справа №59/2023 після смерті [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із вказаної спадкової справи, дружина спадкодавця [PERSON] , від прийняття спадщини відмовилась. Заповіт від імені спадкодавця не посвідчувався. Інші спадкоємці відсутні. Постановою приватного нотаріуса Завада М.В. від 10.10.2023, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку із ненаданням документу, який підтверджує право власності на вищевказаний будинок (нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу вказаного будинку, укладений на товарній біржі). Статтею 5 ЦК України встановлено дію актів цивільного законодавства у часі. Так, відповідно до зазначеної норми права акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На час виникнення спірних правовідносин, а саме на час укладення договору купівлі-продажу №22 від 07 лютого 2001 року, у зв`язку з яким позивачка була вимушена звернутися до суду з даним позовом, діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року. Отже, до спірних правовідносин, враховуючи положення дії актів цивільного законодавства у часі, суд одночасно застосовує норми саме ЦК УРСР в редакції 1963 року і положення ст.204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції 2004 року визначено, що до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Згідно із застереженнями, що містяться у ст.5 ЦК України і п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Так, положеннями ст.42 ЦК УРСР (в ред.1963 р.) дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). У письмовій формі повинні укладатися угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у ст.43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми (п.п.2,3 ч.1 ст.44 ЦК УРСР). Згідно з ч.1 ст.47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Невиконання цих вимог, тягнуло недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч.2 ст.48 ЦК України. Діяльність діючих на час укладення договору бірж, які реєструвалися угоди з нерухомістю, регулювалася Законом України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року №1957-ХІІ у ред. від 15.05.2003. У пункті 3.2 зазначалося, що відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», правочини, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Згідно п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 18 червня 1994 р. №18/5, що діяла на момент укладання договору, при нотаріальному посвідченні договору про відчуження жилого будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на майно у осіб, які його посвідчують. Право власності на жилий будинок, квартиру може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів, як договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. В інструкцію вносились зміни, але цей пункт залишений без змін. Тобто до 2004 року договір купівлі-продажу нерухомості, посвідчений на біржі, приймався нотаріусами як правовстановлюючий документ. На теперішній час укладений між сторонами 07.02.2001 договір купівлі-продажу №22, зареєстрований Лозівською товарною біржею і Лозівським бюро технічної інвентаризації, не є легітимним, оскільки не відповідає діючому законодавству. Чинним законодавством України не передбачено такої форми угоди, як біржова. Законом №2756-V1 від 02.12.2010 року у ч.1 ст.657 ЦК України були внесені зміни, відповідно до яких договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст.220 ЦК України, якою передбачено, що у разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Як вбачається зі змісту договору, на момент підписання договору продаж було здійснено у повному обсязі. Сторонами виконані умови договору щодо продажу будинку. Вказані обставини свідчать про те, що сторони договору не тільки домовилися між собою щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, а й повністю виконали всі умови даного договору, однак нотаріально його не засвідчили, так як у договорі містилося посилання на ст.15 Закону України «Про товарну біржу» про відсутність необхідності нотаріального засвідчення договору. Наразі, нотаріально посвідчити спірну угоду неможливо. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що суд, на підставі ч.2 ст.47 ЦК УРСР 1963 року, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності, передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. У відповідності до діючого на даний час законодавства, а саме ст.204 ЦК України «правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина перша статті 1223 ЦК України). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. З урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що при укладанні договору купівлі-продажу між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося, та до [PERSON] перейшло право власності на спірний будинок, а тому є всі підстави для задоволення позову позивачки [PERSON] , яка є спадкоємцем за законом. Оскільки позивачка у позовній заяві не вимагала відшкодування судових витрат, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 141,142 ЦПК України, судом не вирішувалося.

Outcome: approved