Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, з підстав невиконання зобов`язань. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наступні обставини. 09.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі Кредитодавець або ТОВ «МІЛОАН») та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3813806 відповідно до якого Кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 10 000,00 грн. шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно умов договору кредит надається на 30 днів з 09.09.2021 року по 09.10.2021 року (строк кредитування). Також відповідно до договору проценти за користування кредитом 3750,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти, на рахунок якої в подальшому Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 10\~000,00 грн. Строк надання грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштів не сплачує. В подальшому 28.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 28-12/2021-72, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступає ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до Боржника за кредитним договором. У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників за кредитним договором ТОВ «Коллект Центр», а саме договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року за договором про споживчий кредит № 3813806 від 09.09.2021 укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] .. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Таким чином [PERSON] , має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект Центр» за договором станом на 11.12.2023р. в сумі 73750,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 63750,00 грн. Проте враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 59 750,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 49 750,00,00 грн., та понесені судові витрати. Заяви, клопотання,інші процесуальні дії у справі 09.01.2024 року відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями, визначено головуючого суддю Тептюка Є.П. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 10.01.2024 року позов прийнято до розгляду з відкриттям провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, зазначивши в прохальній частині позовної заяви, що просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача та за наявними в матеріалах справи доказами. Також, зазначено, що проти заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення рекомендованого повідомлення за зареєстрованим місцем проживання. В зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд справи, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подав, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.ст. 280-282 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено наступні фактичні обставини. 09.09.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3813806 відповідно до якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом переказу на Картковий рахунок, а позичальник зобов`язався повернути отриману суму кредиту до 09.10.2021 року, сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 3750,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, за надання кредиту в розмірі 10 000,00 грн. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п 2.1 Договору кредитні кошти надаються шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому , Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 10\~000,00 грн. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Згідно довідки ТОВ «МІЛОАН» перерахувало кошти в сумі 10 000.00 грн. на рахунок отримувача [PERSON] 28.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 28-12/2021-72, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступає ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги в тому числі до [PERSON] за договором про споживчий кредит № 3813806 від 09.09.2021 року. Відповідно до Реєстру Боржників від 28.12.2021 року до Договору факторингу № 28-12/2021-72 від 28.12.2021 року [PERSON] мала загальну заборгованість у розмірі 44750,00 грн. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023року, в тому числі за договором №3813806 від.09.09.2021 року, що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Згідно реєстру боржників до Договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року [PERSON] має загальну суму заборгованості у розмірі 73 750,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект Центр» за договором станом на 11.12.2023р. в сумі 73750,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 10 000.00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 63750.00грн.. Проте враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 59 750,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 49 750,00,00 грн., та понесені судові витрати. Нормами матеріального та процесуального права України, якими керується суд. Згідно з приписами статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Відповідно до ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у строк, передбачений у зобов`язанні та відповідно до вимог закону. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч.2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатили процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст.4 ЦПК України). Відповідно до частин третьої-четвертої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу,\~ст.\~80\~ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81\~ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2\~ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у\~статті 12 цього Кодексу. Висновки суду. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] не вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, а також не подала до суду відзив чи будь-які заперечення на позовні вимоги, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на викладене з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості за кредитним договором № 3813806, від 09.09.2021 року у розмірі 59 750,00 грн. Судові витрати. Частиною 1статті 131\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, суд приходить до наступного: відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ч.8ст.141ЦПК\~України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представник позивача до позовної заяви додав заявку на надання юридичної допомоги №252 від 04.11.2023 року та витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 08.11.2023 року про сплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 17 000,00 грн. Оскільки судом позовні вимоги задоволені повністю, то витрати на професійну правничу допомогу та сплата судового збору, які входять до судових витрат, підлягають покладенню на відповідача, тобто стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 17\~000, грн 00 коп, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2684 грн 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved