Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача та пояснень третьої особи До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 10 лютого 2023 року надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» третя особа: [PERSON] про стягнення відшкодування в результаті вилучення за рішенням суду товару у покупця. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 14 липня 2014 року син позивачки [PERSON] приєднався до публічного договору про надання фінансового лізингу, шляхом підписання заяви про приєднання до договору № А300А10000596163 з ТОВ «Автокредит плюс». За умовами вищезгаданого правочину предметом лізингу був автомобіль RENAULT SANDERO, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , тип ТЗ хетчБек. 09 лютого 2016 року [PERSON] завчасно було сплачено усі кошти по договору фінансового лізингу, а саме 236 503 грн. 24 березня 2016 року автомобіль RENAULT SANDERO, 2012 року випуску, колір бежевий, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , дата першої реєстрації 28.02.2012 було зареєстровано за [PERSON] , та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Отже, ураховуючи вищевикладене, [PERSON] , виконавши всі умови договору фінансового лізингу, сплативши всі, передбачені ним, кошти лізингодавцю - ТОВ «Автокредит плюс» та зареєстрував автомобіль за позивачем - своєю матір [PERSON] (за взаємною згодою обох сторін), яка отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і стала законним власником згаданого авто. Будь-якої інформації про можливе наявне обтяження чи права третіх осіб на автомобілі, що його набула у власність [PERSON] не було і не могло бути, оскільки всі дії стосовно реєстрації транспортного засобу вчинялись відкрито відповідними державними органами. Працівниками сервісного центру МВС України № 8045 не було повідомлено відповідача про наявність обтяження на автомобіль та провели реєстрацію авто. Продавець не повідомив покупця про наявне обтяження. У жовтні\~2018\~року ТОВ «Фінансовакомпанія «Укрфінансгруп» звернулось до Білогірського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль. Саме тоді позивач та її син дізналися, що їх автомобіль перебував під заставою. Отже, вона придбала автомобіль, що був під заставою та не була попереджена про це продавцем. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 01 березня 2012 року між банком та позичальником (судова справа № 669/1248/18) був укладений договір застави №R52120184689B, предметом застави визначено транспортний засіб марки RENAULT, модель SANDERO, тип легковий хетчбек-В, 2012 року випуску тобто з березня 2012 року цей автомобіль був під заставою, а позивач стала власником спірного автомобіля у 2016 році. Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області у справі № 669/1248/18 від 30 червня 2021 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» задоволено. Звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки RENAULT, модель SANDERO, тип легковий хетчбек-В, 2012 року випуску, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 24 березня 2016 року, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності на момент продажу автомобіля. 25 серпня 2022 року рішенням Хмельницького апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково: «Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2021 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення суду в такій редакції: Позов задовольнити частково. Звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки - RENAULT, модель - SANDERO, тип - легковий хетчбек-В, 2012 року випуску, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 24 березня 2016 року, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №R52120184689B від 01.03.2012 у розмірі 143546 грн. 30 коп, з яких: 93293 грн 60 коп заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 50 225 грн 70 коп заборгованість по відсотках, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності.» Отже, 25.08.2022 року [PERSON] , використавши всі можливі способи свого захисту, все одно, на виконання рішення суду, повинна була віддати свій автомобіль, що був під заставою на момент його покупки у ТОВ «Автокредит плюс». З метою запобігання звернення стягнення на власний автомобіль, 21.09.2022 року між позивачкою [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» був укладений договір «Про врегулювання заборгованості». Пунктом 1.1. вищезгаданого договору передбачено, що сторони дійшли згоди про врегулювання заборгованості, яка стягнута рішенням апеляційного суду від 25.08.22 року, наступним чином: ...боржник сплачує кредитору 100 тисяч (сто тисяч) гривень на вказані кредитором рахунки, що буде вважатися повним та належним виконанням боржником своїх зобов`язань перед кредитором. Після сплати боржником зазначеної суми коштів, припиняються зобов`язання по договору застави. Кредитор в день сплати боржником коштів, припиняє записи про обтяження заставного автомобіля.» (копія договору додається) Станом на день подання цього позову до суду, усі умови договору між позивачкою [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» виконані позивачкою сплачено кредитору 100 тисяч гривень, в свою чергу, кредитором припинені заходи обтяження автомобіля, власником якого є [PERSON] (квитанція сплати додається). Отже, договором від 21.09.2022 року між позивачкою [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», [PERSON] запобігла продажу автомобіля на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, однак понесла 100 000 (сто тисяч) гривень збитків у зв`язку із тим, що ТОВ «Автокредит плюс», порушуючи чинне законодавство та не повідомив покупця про наявність обтяження на автомобілі, а саме застава. Тому позивач пославшись на вимоги ст.ст. 659, 661 ЦК України просила суд, стягнути з відповідача суму відшкодування збитків, що виникли в результаті винесеного судового рішення про вилучення транспортного засобу в розмір 100\~000 грн. та судові витрати по справі (т. 1а.с. 1-8). 25\~квітня 2023\~року \~на адресу\~суду представником\~ відповідача\~надано відзив\~на позовну\~заяву в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. Так, відповідач зазначив, що дійсно 14 липня 2014 між [PERSON] та відповідачем був укладений публічний договір про надання фінансового лізингу, шляхом підписання заяви про приєднання до договору № A300A10000596163. Предметом вказаного договору був автомобіль Renault Sandero 2012 року випуску номер шасі [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] . Як зазначає позивач, 09 лютого 2016 [PERSON] було виплачені всі лізингові платежі згідно договору, у розмірі 236 503 грн та 24 березня 2016 вказаний автомобіль було зареєстровано за позивачем, що здійснювалося Сервісним центром МВС України № 8045 та позивачу надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Відповідно до постанови Хмельницького апеляційного суду від 25 серпня 2022 року по справі № 669/1248/18, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2021 року змінено, викладено резолютивну частину рішення суду в такій редакції: Позов задовольнити частково. Звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки - RENAULT, модель - SANDERO, тип - легковий хетчбек-В, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 24 березня 2016 року, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №R52120184689B від 01.03.2012, укладеним між [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк», у розмірі 143 546 грн. 30 коп, з яких: 93293 грн 60 коп - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 50225 грн 70 коп - заборгованість за відсотках, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною суб?єктом оціночної діяльності. Так позивачем не надано доказів про те, що вона повідомила відповідача про спір з ТОВ «ФК «Укрфінанс» у справі № 669/1248/18 який розглядався Білогірським районним судом Хмельницької області, окрім того не заявляла клопотання про залучення до участі у справі № 669/1248/18 відповідача. Тим самим позбавила відповідача в межах судового спору подаючи відповідні заперечення та докази, використовуючи свої процесуальні права учасника судового розгляду запобігти відібранню товару у позивача. Що є порушенням позивачем ч.2 ст. 660 ЦК України . Також зазначив, що 17 червня 2014 ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» уклало з [PERSON] Договір купівлі-продажу, який укладений шляхом підписання Заяви про приєднання до Договору купівлі-продажу 17 червня 2014. За цим договором [PERSON] продав на користь Відповідача транспортний засіб: автомобіль 2012 року випуску; марка; Renault Sandero ; номер кузова [NUMBER] ; колір бежевий, об?єм двигуна [NUMBER] . Згідно п. 2. Заяви про приєднання до Договір купівлі-продажу від 17.06.2014 автомобіль належить продавцеві на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 28.02.2012 ВРЕВ З У ДАІ В М. КИЄВІ. За наслідками виконання Договору, між Відповідачем та [PERSON] складений Акт приймання передачі від 17 червня 2014 згідно якого Відповідачу переданий вказаний автомобіль. З постанови Хмельницького апеляційного суду від 25 серпня 2022 року по справі № 669/1248/18 встановлено, що 01 березня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № R52120184689B, з метою забезпечення виконання зобов?язань за яким 01 березня 2012 року між банком та позичальником укладений договір застави № R52120184689B, предметом застави визначено транспортний засіб марки RENAULT, модель SANDERO. 3 копії свідоцтв про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 28.02.2012 та серія [NUMBER] від 25.07.2014 не вбачається наявність відміток згідно п. 30 Порядку, про заборону відчуження транспортного засобу. Реєстраційні дії які були проведені щодо автомобіля зняття його з обліку та/або перереєстрація на нового власника у 2014 році при придбанні його Відповідачем та у 2016 році реєстрації за Позивачем проведені без заборон та обмежень передбачених п. 31 та п. 40, відтак відповідач був законим та добросовісним власником автомобіля з наявними правами щодо володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, що був придбаний ним без обтяжень у реєстраційних документах. Окрім того представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог, оскільки про порушення своїх прав позивач дізналася ще в листопаді 2018 року , а з позовом до суду звернулася лише 10 лютого 2023 року. До того ж представник відповідача зазначив, що оскільки вони не були стороною зобов`язань між [PERSON] та ПАТ ВТБ «Банк», тому не є належними відповідачем у справі про стягнення відшкодування збитків, що виникли в результаті винесеного судового рішення про вилучення транспортного засобу (т. 1 а.с. 51-60). Через систему\~«Електронний суд»\~ 02\~травня 2023\~року представником\~ \~позивача \~подано відповідь\~на відзив в якому зазначала що судами двох інстанцій у справі № 669/1248/18 встановлено, «посилаючись \~на докази\~зокрема \~на витяг\~із Державного\~реєстру обтяжень,\~що обтяження\~на спірне\~авто покладено\~в 2012\~році та\~автомобіль був\~придбаний позивачем\~саме тоді\~коли він\~перебував під\~заставою», а отже твердження відповідача про відсутність застави на автомобіль, є лише їх припущенням та жодним доказом не доведено. До того ж відповідачем не доведено жодним доказами, що участь його у справі № 669/1248/18 могло б виключити відібрання автомобіля. Також вказала, що на час продажу автомобіля Порядок державної реєстрації не передбачав перевірки відомостей про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна під час його реєстрації (Т. 1 а.с. 75-79). 05 червня 2023 року представником позивача надано відповіді на питання поставленні представником відповідача в порядку ст. 93 ЦПК України в яких підтвердила, що не повідомляла відповідача про судовий спір з ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» у справі № 669/1248/18 та не заявляла клопотання про залучення їх до участі у справі № 669/1248/18. При набутті права власності на автомобіль перевірку наявності прав третіх осіб не здійснювала (т.1 а.с.114-116). 15\~червня 2023\~року \~на адресу\~суду надано\~пояснення третьої\~особи \~ [PERSON] , в яких останній зазначив, що дійсно 14 липня 2014 року він приєднався до публічного договору про надання фінансового лізингу. 09 лютого 2016 року ним завчасно було виплачена вся сума по договору фінансового лізингу. 24 березня 2016 року автомобіль було зареєстровано за його матір`ю - [PERSON] та отримано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] . Отже він виконав всі умови фінансового лізингу. В жовтні 2018 року ТОВ «ФК «Укрфінансгруп» звернулися з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, тоді вони й дізналися про існування заборони на відчуження автомобіля. На поставленні питання представника відповідача в порядку ст. 93 ЦПК України повідомив, що він не перевіряв наявність прав третіх осіб на автомобіль при його реєстрації на [PERSON] . Позовні вимоги позивача просив задовольнити. (т. 1 а.с. 131-132). 12 жовтня 2023 року представником відповідача надано відповідь на питання поставленні третьою особою, в яких зазначили (т. 1 а.с. 194-196) 12 жовтня 2023 року представником відповідача надано відповідь на заперечення на відзив, в якому вказав підтримав раніше викладену позицію (т. 1 а.с. 198- 200). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 13 лютого 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т. 1 а.с.41). Ухвалою судді від 15 лютого 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит-Плюс» третя особа: [PERSON] про стягнення відшкодування в результаті вилучення за рішенням суду товару у покупця. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження та згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін (т. 1 а.с .42-43). 04 травня 2023 року ухвалою судді задоволено клопотання представника відповідача та справу призначено за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с 83-85). В судовому засіданні 29 травня 2023 року, задоволено клопотання представника відповідача про залучення в якості третьої особи [PERSON] (т. 1 а.с.110). Ухвалою суду 12 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 188-189). В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали заявлені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача вважав їх необґрунтованими та не доведеними, а тому просив відмовити в їх задоволенні. Фактичні обставини встановленні судом 14 липня 2014 року [PERSON] приєднався до публічного договору про надання фінансового лізингу, шляхом підписання заяви про приєднання до договору № А300А10000596163 з ТОВ «Автокредит плюс» (т. 1 а.с. 31-32). За умовами вищезгаданого правочину предметом лізингу був автомобіль RENAULT SANDERO, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , тип ТЗ хетчБек. 24 березня 2016 року автомобіль RENAULT SANDERO, 2012 року випуску, колір бежевий, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , дата першої реєстрації 28.02.2012 було зареєстровано за [PERSON] , та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (т. 1 а.с. 33). У жовтні 2018 року ТОВ «Фінансовакомпанія «Укрфінансгруп» звернулось до Білогірського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль. Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2021 року в справі № 669/1248/18 позов ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» задоволено. Звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки - RENAULT, модель SANDERO, тип легковий хетчбек-В, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 24 березня 2016 року, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності на момент продажу автомобіля. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Укрфінанс груп" судові витрати у розмірі 1762,00 грн. (т. 1 а.с. 21-26). Постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 серпня 2022 року в справі № 669/1248/18 апеляційну скаргу\~ [PERSON] задовольнити частково. Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2021 року\~змінити, виклавши резолютивну частину рішення суду в такій редакції: Позов задовольнити частково. Звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки - RENAULT, модель - SANDERO, тип - легковий хетчбек-В, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 24 березня 2016 року, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №R52120184689B від 01.03.2012, укладеним між [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк», у розмірі 143 546 грн. 30 коп, з яких: 93293 грн 60 коп заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 50225 грн 70 коп заборгованість за відсотках, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності. Стягнути з\~ [PERSON] \~\~на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп»\~\~190 грн. 73 коп. судового збору (т. 1 а.с. 16-20). Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09 вересня 2022 року в справі № 669/1248/18 виправити арифметичну помилку, допущену в абзаці п`ятому резолютивної частини\~постанови Хмельницького апеляційного суду від 25 серпня 2022 року\~в частині\~судового збору, який стягнуто з [PERSON] на користь\~Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», де замість «190 грн 73 коп.» правильно читати «854 грн 13 коп.». (т. 1 а.с. 14-15). З метою запобігання звернення стягнення на власний автомобіль, 21 вересня 2022 року між позивачкою [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» був укладений договір «Про врегулювання заборгованості» (т. 1 а.с. 27-29). Пунктом 1.1. вищезгаданого договору передбачено, що сторони дійшли згоди про врегулювання заборгованості, яка стягнута рішенням апеляційного суду від 25.08.22 року, наступним чином: ...боржник сплачує кредитору 100 тисяч (сто тисяч) гривень на вказані кредитором рахунки, що буде вважатися повним та належним виконанням боржником своїх зобов`язань перед кредитором. Після сплати боржником зазначеної суми коштів, припиняються зобов`язання по договору застави. Кредитор в день сплати боржником коштів, припиняє записи про обтяження заставного автомобіля.» 21 вересня 2022 року [PERSON] перерахувала на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» 100\~000 грн., на підтвердження чого надано квитанцію (т. 1 а.с. 30) Тому позивач просила суд стягнути з відповідача суму відшкодування збитків, що виникли в результаті винесеного судового рішення про вилучення транспортного засобу в розмір 100\~000 грн. та судові витрати по справі. Згідно наданої інформації Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в м. Києві , транспортний засіб - автомобіль марки - RENAULT, модель - SANDERO, тип - легковий хетчбек-В, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , здійснено наступні реєстраційні операції: 28 лютого 2012 вторинна реєстрація за [PERSON] ; 12 квітня 2014 року зняття з обліку [PERSON] ; 25 липня 2014 року вторинна реєстрація із придбаного за ТОВ «Автокредит Плюс»; 24.03.2016 року перереєстрація на нового власника [PERSON] ; 19.02.2019 року перереєстрація при втраті свідоцтва за [PERSON] (т. 1 а.с. 242). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.1-4\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі\~статтею 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстави позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб. У ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно дог ст. 806 ЦК України до відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю- продаж та положення про договір поставки , якщо інше не встановлено законом. За нормами ст. 659 ЦК України продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар. Законодавець надає перевагу захисту прав та інтересів саме покупця при укладенні договору, а не продавця, який несе певну частку обов`язків, основним з яких є попередження покупця про наявність обмежень щодо предмета купівлі та застереження від настання негативних наслідків для покупця. За таких обставин, права та інтереси позивача підлягають захисту у судовому порядку. Згідно з\~ст. 660 ЦК України\~якщо третя особа на підставах, що виникли до продажу товару, пред`явить до покупця позов про витребування товару, покупець повинен повідомити про це продавця та подати клопотання про залучення його до участі у справі. Продавець повинен вступити у справу на стороні покупця. Якщо покупець не повідомив продавця про пред`явлення третьою особою позову про витребування товару та не подав клопотання про залучення продавця до участі у справі, продавець не відповідає перед покупцем, якщо продавець доведе, що, взявши участь у справі, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця. Якщо продавець був залучений до участі у справі, але ухилився від участі в її розгляді, він не має права доводити неправильність ведення справи покупцем. Частина 1\~ст. 661 ЦК України\~встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Виходячи зі змісту норми\~ст. 661 ЦК України\~обов`язок продавця відшкодувати покупцеві збитки виникає за умови існування в сукупності наступних юридичних фактів: 1) існування підстав для вилучення речі, що є предметом договору купівлі-продажу, до моменту укладення такого договору; 2) вилучення в покупця предмета договору купівлі-продажу за рішенням суду; 3) покупець не знав і не міг знати про наявність підстав для вилучення речі, які виникли до укладення договору. Тому підставою для відшкодування збитків за\~ст. 661 ЦК України\~є виключно об`єктивні обставини, вичерпний перелік яких наведений у ч. 1 цієї статті, із сукупною наявністю яких закон пов`язує обов`язок продавця здійснити відшкодування покупцеві завданих збитків. При цьому,\~ст. 661 ЦК України\~слід розглядати в сукупності із\~ст. 660 ЦК України, яка знімає з продавця тягар відповідальності у разі, якщо продавець не брав участі в судовому процесі (щодо витребування майна з чужого незаконного володіння) та доведе, що взявши участь, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця. Враховуючи наведене, існування обставин, визначених ч. 2 ст.\~660, ч. 1 ст.\~661 ЦК України, є імперативною підставою для відшкодування покупцеві завданих йому внаслідок вилучення майна збитків і таке відшкодування має бути здійснене саме продавцем. Відповідальність продавця згідно з\~ст. 661 ЦК України\~є імперативною нормою при наявності перерахованих вище об`єктивних обставин та не потребує доведення складу цивільного правопорушення, оскільки продавець залучається до розгляду справи про витребування майна і якщо не відверне витребування майна, тоді повинен відповідати за завдані збитки. Таким чином, спеціальна норма (ст. 661 ЦК України) має переважне застосування перед нормою загальною (ст. 614 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року в справі № 469/1044/17 зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду зауважує, що кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, в якого придбав майно, про відшкодування збитків на підставі\~ст. 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Таку ж вимогу може заявити і проміжний набувач до первинного набувача. Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2510цс15 (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 488/5027/14-ц (п. 93), від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц (п. 63), від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц (п. 125.6.3))» \~ \~ \~ \~Так, рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 30 червня 202 року та постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 серпня 2022 року у справі № 669/1248/18 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави встановлено, що \~«01 березня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R52120184689B, згідно якого банк надав останньому кредит в сумі 103 598 гривень на придбання автомобіля. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №R52120184689B від 01 березня 2012 року між банком та позичальником укладений договір застави № R52120184689B від 01 березня 2012 року транспортного засобу марки RENAULT, модель SANDERO, легковий хетчбек-В, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 01.03.2012 відомості про обтяження на автомобіль на підставі договору застави від 01.03.2012 були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до заяви про приєднання до договору купівлі-продажу від 17 червня 2014 року [PERSON] , інтереси якого представляв [PERSON] , продав, а ТОВ «Автокредит плюс» - придбав автомобіль RENAULT, модель SANDERO, тип легковий хетчбек-В, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . 14 липня 2014 року ТОВ «Автокредит плюс» передав у лізинг вказаний автомобіль [PERSON] (сину відповідача [PERSON] ) згідно заяви про приєднання до публічного договору фінансового лізингу №А300А10000596163 від 14 липня 2014 року, що не заперечується сторонами. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , з 24.03.2016 власником автомобіля RENAULT, модель SANDERO, тип легковий хетчбек-В, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] є [PERSON] . З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції правильно виходив з того, що всупереч вимог закону та положень договору застави [PERSON] , за наявності зареєстрованого обтяження на предмет застави, без письмової згоди банку\~17 червня 2014 року\~було відчужено предмет застави, а саме: автомобіль\~марки RENAULT, модель SANDERO, тип легковий хетчбек-В, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] - ТОВ «Автокредит плюс». Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже у справі № 669/1248/18 встановлено що спірний автомобіль з 01.03.2012 перебував під заставою та 01.03.2012 дані відомості були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а тому право власності на автомобіль за позивачем було зареєстровано саме тоді коли він перебував під заставою. Таким чином твердження відповідача, про відсутність застави на час реєстрації права власності за позивачем спростовуються наведеними фактами. Стосовно твердження відповідача, що позивач не повідомив їх про пред`явлення третьою особою позову про витребування товару та не подав про залучення продавця до участі у справі , чим порушив вимоги ч. 1 ст. 660 ЦК України , суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 660 ЦК України якщо покупець не повідомив продавця про пред`явлення третьою особою позову про витребування товару та не подав клопотання про залучення продавця до участі у справі, продавець не відповідає перед покупцем, якщо продавець доведе, що, взявши участь у справі, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця. Натомість відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження того що взявши участь у справі № 669/1248/18 він міг би відвернути відібрання спірного автомобіля у позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 661 Цивільного кодексу України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Отже, у разі, якщо позов власника про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до даної норми звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. Відповідно до положень 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, у тому числі є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд погоджується з доводами позивача, що у спірному випадку наявні передбачені законом, а саме ст. 661 Цивільного кодексу України підстави, для відшкодування позивачу збитків, оскільки на момент реєстрації права власності на автомобіль за нею вона не могла знати про права третіх осіб на спірний автомобіль. Також на час реєстрації права власності були відсутні будь-які відомості про обтяження цього рухомого майна, в тому числі заборона його відчуження. Отже, вилучення за вказаним вище рішенням суду у [PERSON] майна відбулося з підстав, які виникли до набуття нею права власності на автомобіль. Відповідно у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування збитків у вигляді вартості придбаного ними нерухомого майна, яке в подальшому вибуло з її власності не з її вини і відповідач, як продавець цього рухомого майна, зобов`язаний відшкодувати позивачу завдані збитки відповідно до вимог ст. 661 Цивільного кодексу України. Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача в порядку ст. 661 Цивільного кодексу України збитки в загальному розмірі 100 000 грн. Стосовно заяви представника відповідача про застосування до заявлених позовних вимог строку позовної давності суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами статті 257 цього кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв?язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 911/3677/17. Окрім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Відповідачем заявлено про застосування до заявлених позовних вимог строку позовної давності оскільки позивач про порушення своїх прав дізналася в 2018 році коли до неї звернулися з позовними вимоги про звернення стягнення на предмет застави, а з даним позовом [PERSON] звернулася лише в лютому 2023 року. Однак як зазначає позивач порушення її прав відбулося саме в результаті вилучення за рішенням суду автомобіля 25 серпня 2022 року, а тому строк на пред`явлення позовних вимог про відшкодування збитків в результаті вилучення за рішенням суду товару позивачем пропущено не було. Враховуючи, що постанова Хмельницького апеляційного суду в справі № 669/1248/18 року про звернення стягнення на предмет застави винесено 25 серпня 2022 року, а тому позивачем не пропущено строку на звернення до суду з даними позовними вимогами про відшкодування збитків в результаті вилучення за рішенням суду товару, отже заява про застосування строку позовної давності слід залишити без розгляду. Стосовно витрат на правову допомогу Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначає\~Верховний Суд\~ у\~ постанові\~від 17.10.2018р.\~по справі\~№ 01/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорар та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права, незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (ст.ст.12, 46, 56 ЦПК України в редакції від 18.03.2003р.). Суд зазначає, що представником позивача на підтвердження понесення Васільєвою В.В. судових витрат на професійну правничу допомогу долученні: ордер на надання правничої (правової) допомоги, попередній розрахунок суми судових витрат в розмір 15\~000 грн. квитанція про сплату 3\~500 грн.. Суд вважає, що вказані документи можна визнати належними доказами на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, також вважає, що такі судові витрати дійсно пов`язані саме із розглядом даної справи. З урахуванням задоволення позовних вимог суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати правової допомоги в розмірі 15\~000 грн Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). На підставі викладеного,

Outcome: approved