Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

Представник позивачки адвокат Степаненко О.М., який діє на підставі ордеру серії СА №1074154 від 12.01.2024р., звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо визначення розміру аліментів. На теперішній час позивачка разом з донькою проживають у США, що обумовлено вимушеним виїздом з території України у зв`язку введенням воєнного стану через військову агресію Російської Федерації. Перебування в іншій країні зумовлює потребу у додатковому матеріальному забезпеченні дитини, оскільки рівень життя в США значно вищий від рівня життя в Україні, а відтак матеріальні витрати на самі нагальні соціально-побутові послуги, адміністративні та медичні послуги є вищим. Натомість відповідач в добровільному порядку взагалі не бере участі в утриманні дитини, хоча має таку можливість, оскільки є здоровою і працездатною людиною, працює і отримує заробітну плату, не має на утриманні інших осіб. Враховуючи об`єктивну потребу дитини в отриманні підвищеного рівня матеріального забезпечення, оскільки матеріальне становище дитини погіршилося у зв`язку з переїздом до США, позивачка просить визначити розмір аліментів на рівні 1/3 частини доходів відповідача. Відповідач позовні вимоги визнав частково та у поданому до суду відзиві вказав, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів, але в розмірі частини його заробітку. В обґрунтування позиції відповідача у відзиві зазначено, що розмір аліментів на рівні 1/3 частки заробітку відповідача не відповідає принципам справедливості, виваженості та розумності, оскільки аліменти в такому розмірі стягуються на двох дітей. Вказується, що позивачка в США отримує допомогу, яка повністю забезпечує всі необхідні потреби. До того ж на теперішній час в регіоні останнього постійного проживання сторін немає бойових дій і позивачка спокійно може повернутись додому, щоб зняти всі проблеми, або переїхати в іншу країну, де рівень життя значно нижчий ніж в Україні. Також відповідач акцентує увагу на відсутності доказів погіршення матеріального становища дитини у зв`язку з переїздом, а також розміру витрат позивачки на утримання доньки. Додатково відповідач вказує на наявність в нього боргових зобов`язань на суму 10\~000 доларів США. 15.01.2024р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29.01.2024р. від відповідача на адресу суду надійшов письмовий відзив проти позову, в якому викладено позицію відповідача. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні підтримав свою позицію, викладену у відзиві проти позову. Додатково пояснив, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану він надав дозвіл позивачці на виїзд з донькою до Португалії, де позивачка з донькою проживали у його брата. Натомість в подальшому позивачка самостійно прийняла рішення про виїзд з донькою до США, де проживає дотепер понад півроку, хоча він був проти цього. На теперішній час розмір його доходу складає близько 10\~000 грн. на місяць і він надає матеріальну допомогу доньці, але відповідних доказів не має. Зауважив, що на теперішній час він має боргові зобов`язання, оскільки брав у позику 10\~000 доларів США на придбання їх спільної квартири і до теперішнього часу не повернув позику. Вважає за необхідне та достатнє визначити розмір аліментів на рівні частки його доходу. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію відповідача щодо розміру аліментів. Додатково пояснив, що позивачкою самостійно прийнято рішення про виїзд з дитиною до США і на теперішній час позивачка має можливість повернутись в Україну. Зауважив, що стороною позивача не обґрунтовано потребу у визначенні розміру аліментів на рівні 1/3 частини усіх доходів відповідача, але такий розмір аліментів позбавить відповідача можливості забезпечити власні потреби та вчасно виконати його боргові зобов`язання. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З 24.09.2005р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.10.2023р. №711/6760/23 /а.с. 5-6/. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження / а.с. 7/. У березні 2022 року у зв`язку з введенням на території України воєнного стану позивачка разом з донькою з дозволу відповідача виїхали до Португалії. В подальшому позивачка разом з донькою виїхала до США, де проживає дотепер. Відповідач є здоровою і працездатною людиною і не має на утриманні інших осіб. Середній розмір доходу відповідача складає близько 10\~000 грн. на місяць, про що ним зазначено в судовому засіданні. Зазначені обставини визнаються сторонами і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд вважає їх доведеними. Згідно копії розписки від 23.12.2021р., відповідач у період часу до 31.12.2025р. має повернути [PERSON] позику в розмірі 10\~000 доларів США. Відповідач не надає матеріальної допомоги позивачці на утримання їх доньки. Оскільки в добровільному порядку сторони не змогли врегулювати питання щодо порядку та розміру сплати аліментів на утримання їх доньки, то позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини, внаслідок яких виник спір щодо порядку забезпечення утримання дитини, який регулюється нормами Сімейного кодексу України (далі СК) та інших нормативно-правових актів. Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст.181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1 ст. 183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною п`ятою статті 183 СК передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, слід звернути увагу, що законом не передбачений конкретний порядок визначення судом розміру аліментних платежів пропорційно розміру доходів їх платника. Орієнтований розмір такої частки передбачений ч. 5 ст. 183 СК і складає одну чверть доходу платника аліментів у випадку їх стягнення на одну дитину. Натомість такий розмір є орієнтовним, оскільки відповідний розмір частки має визначатись судом в кожному конкретному випадку окремо і залежить від конкретних обставин спірних правовідносин. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що відповідач є здоровою і працездатною людиною, має стабільний дохід в розмірі близько 10\~000 грн. на місяць і не має на утриманні інших осіб. Донька сторін на момент розгляду судом даної справи досягла чотирнадцятирічного віку, оскільки народилась [INFO] . Відповідно до ст.ст. 7, 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальний прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років у 2024 році складає 3196 грн. на місяць, а розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 7000 грн. Аналіз зазначених відомостей свідчить, що відповідач має достатній рівень матеріального забезпечення, щоб сплачувати аліменти на утримання своєї доньки у розмірі, який відповідатиме мінімальному рекомендованому розміру аліментів, встановленому законом (прожитковий мінімум для дитини відповідного віку), а з огляду на розмір доходів відповідача відповідний рекомендований законом мінімальний розмір аліментів відповідає 1/3 частині розміру його заробітку (доходу). При цьому після відрахування аліментів, відповідач матиме у своєму розпорядженні залишкову суму, що відповідає розміру мінімальної заробітної плати в Україні з врахуванням зменшення її розміру на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору. За таких обставин суд відхиляє доводи сторони відповідача про недостатність наявних в нього доходів для забезпечення його потреб у випадку визначення судом розміру аліментів на рівні 1/3 частини заробітку. Окремо суд бере до уваги ту обставину, що на теперішній час донька сторін фактично проживає на території іншої країни і відповідно має потребу у більшому матеріальному забезпеченні, а сам факт переміщення дитини на постійне місце проживання з України до іншої країни внаслідок воєнного стану свідчить про зміни у її матеріальному становищі, а відтак зазначена обставина має значення при визначенні розміру аліментів. Натомість щодо доводів сторони відповідача про наявність у відповідача боргових грошових зобов`язань за позикою, то слід звернути увагу, що за змістом наданої суду розписки відповідна позика була отримана задля набуття нерухомого майна (житлової квартири), а відтак цільове використання таких грошей має мати наслідком набуття відповідачем майнових прав на нерухоме майно. Набуття майнових прав на нерухоме майно за рахунок позичкових коштів і наявність у зв`язку з цим грошових зобов`язань не є тією істотною обставиною, якою може обґрунтовуватись відсутність у платника аліментів можливості належного виконання його батьківського обов`язку по утриманню дитини та сплаті аліментів на дитину у мінімальному рекомендованому законом їх розмірі, оскільки в такому випадку має місце ситуація, коли платник аліментів покращує своє майнове становище (набуває позичкових коштів або майнових прав на майно) за рахунок погіршення майнового становища дитини (зменшується зміст права дитини на утримання), що суперечить засадам справедливості, добросовісності і розумності. З огляду на принцип змагальності цивільного судочинства кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Оцінюючи доводи учасників справи щодо розміру доходів відповідача та розміру аліментів (вартісний показник потреб дитини) суд зауважує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). З огляду на обсяг доказів, що надані суду сторонами, слід виснувати, що за обставинами спірних правовідносин сторони визнають, що розмір доходу відповідача складає 10\~000 грн. на місяць і відповідач визнає свій обов`язок щодо сплати аліментів в розмірі, що відповідає 2500 грн. (1/4 частина доходу). Натомість позивачка наполягає на необхідності визначення розміру аліментів на рівні, що фактично відповідає сумі коштів в розмірі 3333 грн. (1/3 частина від фактичного доходу відповідача), тоді як мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку становить 3196 грн. З урахуванням наданих суду доказів судом не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили, що визначення судом розміру аліментів на рівні 1/3 частини від заробітку відповідача, за встановлених судом обставин розміру його доходів та визначених законом розміру потреб дитини в даному випадку, не відповідатиме засадам справедливості, добросовісності і розумності. Таким чином, оцінивши обставини справи суд приходить до висновку, що з огляду на принцип паритетності побудови сімейних відносин (ч. 2 ст. 1 СК) та зміст засад справедливості, добросовісності і розумності (ч. 9 ст. 7 СК), на теперішній час відповідач зобов`язаний та має можливість надавати своїй доньці матеріальну допомогу у вигляді аліментних платежів в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) на місяць, що є належним заходом матеріального забезпечення дитини для виконанням батьківського обов`язку за рахунок якого існуватиме достатній баланс забезпечення якнайкращих інтересів дитини та недопущення надмірного обмеження прав та законних інтересів відповідача. За таких обставин, враховуючи призначення та мету аліментів на утримання дитини, виходячи із системного аналізу вищенаведених положень Конвенції про права дитини, Конституції України, СК України, ЦПК України, Закону України «Про охорону дитинства», оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що з урахуванням конкретних обставин справи, на даному етапі життя доньки сторін та з врахуванням розміру місячного доходу відповідача, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде визначення аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Предметом позову були вимоги про стягнення аліментів, що за своєю сутністю відносяться до вимог майнового характеру, а отже за розгляд таких вимог відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті судовий збір в розмірі одного відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позов підлягає до задоволення, а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved