Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває в шлюбі з відповідачем, під час якого народились діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені з вересня 2023 року, проте шлюб між ними ще не розірвано. Діти проживають з нею. Вона зараз не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Утримувати дітей їй допомагають батьки, хоча це є обов`язком відповідача, який є працездатною особою та не має на утриманні інших осіб. Відповідно до ч.2 ст. 91 СК України вона також має право на утримання. Просила: Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 2272 грн. на кожну дитину з урахуванням щорічної індексації, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття; Стягнути з відповідача на аліменти на її утримання в розмірі 2684 грн. до досягнення [PERSON] , [INFO] , трьох років; допустити негайне виконання рішення. 26.12.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 09.02.2023 судом міста Києва залишено без задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи з викликом сторін та клопотання про об`єднання прав в одне провадження. Представник відповідача подав до суду відзив, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки про стягнення аліментів на її утримання, не заперечував проти стягнення аліментів на утримання дітей. Свою позицію обґрунтував тим, що відповідач не відмовляється від свого обов`язку по утриманню дітей, як в натуральній так і у грошовій формі, в межах своїх фінансових можливостей. Починаючи з вересня 2023 року, відповідач звільнився з роботи і не отримує доходу. Відповідач мав фінансову можливість сплатити аліменти на утримання дітей в розмірі 30000 грн. з урахуванням заощаджень за попередні місяці роботи, проте він не має фінансової можливості надавати аліменти на утримання дружини. Позивач надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач погодився сплачувати аліменти на утримання дітей, отже він має дохід. З роботи він звільнився за власним бажанням. Доказів того, що він був змушений звільнитись з роботи не надано. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 10.02.2018 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.02.2018. Під час шлюбу у подружжя народились діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] працює в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району» юрисконсультом І категорії юридичного відділу з 11.03.2021 та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується копією довідки від 15.11.2023 №234. Неповнолітні діти проживають разом з [PERSON] , що підтверджується копією акту від 01.12.2023. 30.10.2023, 14.11.2023, 25.12.2023 відповідач перерахував на рахунок позивачки кошти в розмірі по 5025,13 грн. з призначенням платежу для дітей. 29.08.2023 [PERSON] звільнився з роботи з посади торгівельного представника ТОВ «Автотехнології південь» за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. З вересня 2023 року відповідач не отримує заробіток, з якого відраховуються внески на загальнообов`язкове соціальне страхування. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1-2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» зупинено на 2023 рік дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, відповідач має конституційний обов`язок утримувати своїх неповнолітніх дочку та сина до досягнення ними повноліття. Позивач заявила до стягнення щомісячну суму аліментів на утримання кожної дитини в розмірі 2272 грн. з урахуванням щорічної індексації. При визначенні розміру аліментів судом враховується матеріальне становище відповідача, відсутність відомостей про його хвороби, а також про хвороби позивачки та дітей. Виходячи з визначеного законодавством обов`язку батьків щодо утримання неповнолітньої дитини, враховуючи, що відсутні відомості про те, що відповідач не має на утриманні інших дітей або непрацездатних осіб, що він є працездатною особою, враховуючи, що він не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 2272 грн. на кожну дитину, суд вважає можливим стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 2272 грн. з урахуванням щорічної індексації відповідно до закону щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. На думку суду, вказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані суду. Визначаючи розмір та спосіб стягнення аліментів на утримання дружини, суд враховує те, що відповідач є здоровою, працездатною особою та може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем не надано), а дружина проживаючи з сином та здійснюючи догляд за ним, потребує такої допомоги. При цьому суд вважає, що припинення трудових відносин відповідачем з роботодавцем за власним бажанням не свідчить про те, що він не може надавати дружині, з якою проживає дитина, матеріальне утримання. Зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дружини, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини підлягають задоволенню в розмірі 2684 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за кожну вимогу, оскільки позивач звільнена від його сплати за подання позову до суду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved