Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. \~ \~ \~ \~ 03.01.2024 року представник позивача адвокат Абрамович О.В. звернувся до суду з вказаним позовом, яким мотивує тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,5787 га з кадастровим номером 5920384000:01:001:0441 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Чернеччинської сільської об`єднаної територіальної громади (бувшої Кардашівської сільської ради) Охтирського району, Сумської області. 26.09.2017 року між [PERSON] та ПАТ «Райз-Максимко» укладено договір оренди №255/17 щодо земельної ділянки площею 3,5787 га з кадастровим номером 5920384000:01:001:0441 строком на 10 років. Орендна плата за договором, а саме за п. 9 «вноситься у грошовій формі та розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 11222,45 грн., із вирахування податку з доходів (орендної плати) орендодавця згідно Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб». Пунктом 10 Договору передбачено, що «обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації». Також, згідно п.11 Договору орендна плата вносить в строки: один раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 01 грудня. 16.08.2018 року ПАТ «Райз-Максимко, ТОВ «Райз-Північ» та [PERSON] укладено трьохсторонню додаткову угоду №1 до Договору, в якій новий орендар (ТОВ «Райз-Північ») приймає на себе всі права та обов`язки від ПАТ «Райз-Максимко». Цією додатковою угодою визначено, що з 2017 року орендна плата складає 11222,45 грн., що становить 10 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки. [PERSON] неодноразово звертав увагу орендаря на те, що той неналежним чином виконує умови по договорам, а саме в частині п.10 «Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації». Проте орендар ухилявся від виконання свого обов`язку по договору, жодного разу не провів розрахунок по орендній платі з урахуванням індексації. Орендар прямо ухиляється від свого обов`язку, який прямо передбачений в договорі та є\~істотною його умовою. Вважає, що неналежне виконання умов договору, а саме часткове невиконання обов`язку зі сплати орендної плати, також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки. Тому просить розірвати Договір оренди землі № 255/17, який укладено 26.09.2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» щодо оренди земельної ділянки площею 3,5787 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0441, номер запису про інше речове право 22594965; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь позивача заборгованість за договором оренди землі № 255/17 від 26.09.2017 року в розмірі 20733,51 грн., а також стягнути судові витрати. \~ \~ \~ \~ Процесуальні дії в справі та аргументи сторін. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 02.02.2024\~року від\~представника ТОВ\~«РАЙЗ ПІВНІЧ»\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначив про\~безпідставність та\~необґрунтованість позовних\~вимог з\~огляду на\~наступне.\~Так, позивач залишив поза увагою, що правовідносини які склалися між сторонами є договірними, а не контролюючими, позивач не навів доводів та доказів на підтвердження існування у відповідача, згідно з умовами договору обов`язку самостійно щорічно індексувати розмір орендної плати. Розмір орендної плати та її індексація визначаються за домовленістю сторін. Порядок індексації орендної плати законом не передбачений. Цей механізм сторони повинні передбачити в договорі оренди земельної ділянки (який індекс застосовувати, з якого періоду). Однак в договорі оренди земельної ділянки, укладеному [PERSON] з ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» така інформація відсутня. На даний момент сторони не уклали додаткову угоду, у якій чітко було б прописано процедуру індексації орендної плати. Позивач в позовній заяві стверджує про те, що неодноразово звертавсь до орендаря, вказуючи на те, що останній не належним чином виконує п.10 Договору. Проте, жодних доказів того, що [PERSON] звертався до ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» із пропозицією щодо узгодження порядку виплати індексації по договору, позивачем не надано. В той час як зміст договору визначають самі сторони на принципі свободи договору. Позивач також вводить суд в оману наголошуючи на тому, що орендар неодноразово порушував строки виплати орендної плати, яка має вноситись не пізніше 1 грудня, адже в договорі визначено строк до 31 грудня і, відповідно до даних, наданих позивачкою, орендар виплачує орендну плату вчасно і, більше того, в розмірі більшому, ніж зазначено в договорі. Розрахунки, додані позивачем до позовної заяви, зроблені некоректно, а тому не повинні враховуватися судом, так як базовим місяцем розрахунку орендної плати вважають останній місяць перед початком роботи з укладення договору, за який офіційно опубліковано індекс інфляції. Станом на день відкриття провадження у даній справі, відповідач не порушував права позивача, а отже його доводи про факт систематичної (два і більше разів) несплати коштів за оренду землі, тобто істотного порушення умов укладених договорів оренди земельних ділянок, є необґрунтованими та недоведеними, та не можуть братися судом до уваги. На підставі вищевикладеного просить в задоволенні позову відмовити, також надали клопотання про відмову в задоволенні вимог щодо витрат на правничу допомогу, а також клопотання про застосування строків позовної давності. 02.02.2024 року від представника ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» надійшло клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 12.02.2024 року відмовлено в задоволенні вищевказаного клопотання, розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,5787 га з кадастровим номером 5920384000:01:001:0441 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Чернеччинської сільської об`єднаної територіальної громади (бувшої Кардашівської сільської ради) Охтирського району, Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Багацькою О.М., зареєстрованому в реєстрі №281-2012 (а.с.6). Право власності зареєстроване за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 23.07.2013 року, що підтверджується відповідним витягом (а.с.8). 26.09.2017 року між [PERSON] та ПАТ «Райз-Максимко» укладено договір оренди №255/17 щодо земельної ділянки площею 3,5787 га з кадастровим номером 5920384000:01:001:0441 строком на 10 років. Орендна плата за договором, а саме за п. 9 «вноситься у грошовій формі та розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 11222,45 грн., із вирахування податку з доходів (орендної плати) орендодавця згідно Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб». Пунктом 10 Договору передбачено, що «обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації». Також, згідно п.11 Договору орендна плата вносить в строки: один раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 01 грудня (а.с.9-10). Вказаний договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.09.2017 року, що підтверджується відповідним витягом за № 155246829 (а.с.12). 16.08.2018 року ПАТ «Райз-Максимко, ТОВ «Райз-Північ» та [PERSON] укладено трьохсторонню додаткову угоду №1 до Договору, в якій новий орендар (ТОВ «Райз-Північ») приймає на себе всі права та обов`язки від ПАТ «Райз-Максимко». Цією додатковою угодою визначено, що з 2017 року орендна плата складає 11222,45 грн., що становить 10 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.11). Як зазначає позивач, орендар сплачув орендну плату, але не в повному розмірі, оскільки не сплачував індексацію, яка передбачена договором і є складовою орендної плати. Тому останній був змушений звернутися за захистом свого порушеного права до суду. За змістом частини першої\~статті 16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою\~статті 2 Закону України «Про оренду землі»\~передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються\~Земельним кодексом України, Цивільнии кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. У частині першій\~статті 626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами\~статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої\~статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до\~статті 13 Закону України «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої\~статті 3 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із\~статтею 651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Частинами 3 та 4\~статті 31 Закону України «Про оренду землі»\~передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Укладаючи у 2016 році договір оренди землі, сторони узгодили усі умови (пункти) договору, визначились з їх змістом. Згідно з пунктом 38 договору оренди передбачено, що дія договорів припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Тобто, наведеними умовами договору передбачена можливість його розірвання рішенням суду на вимогу однієї із сторін наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Положенням пункту 10 договору було погоджено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Зазначене узгоджується з пунктом 3 частини першої статті\~3, статтею\~627 ЦК України, якими до загальних засад цивільного законодавства віднесено свободу договору, що передбачає, зокрема, добровільне узгодження умов договору оренди землі при його укладенні. Посилання представника відповідача на те, що законодавством не передбачено порядок індексації орендної плати, суд не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі», обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Позивачем доведено, що орендна плата йому сплачувалася без врахування індексації, а відповідач не спростував цього. Отже, судом встановлено, що з боку відповідача здійснювалася систематична сплата орендної плати позивачу не у повному обсязі, визначеному договором, тобто існує невиконання умов договору. Розмір орендної плати за умовами п. 10 договорів оренди, має обраховуватись з урахуванням індексу інфляції, а доводи відповідача, про те, що сторони не врегулювали питання, яким саме чином/способом та в якому порядку обчислювати індексацію, є безпідставними. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (абзац 3 статті 21 Закону України "Про оренду землі"). Отже, за загальним правилом індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди. Індексація ж нормативної грошової оцінки, яка впливає на зміну суми орендної плати, має використовуватися, як правило, для визначення розміру земельного податку за відсутності договору оренди земельної ділянки або під час внесення відповідних змін до вже діючого договору оренди за згодою сторін такого договору. Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до наведеної норми Закону (індексується лише орендна плата). Відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду землі"\~орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. У\~статті 141 ЗК України\~серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті "д" частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Згідно із частиною другою статті 651 ЦК України\~договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Системний аналіз зазначених положень законодавства, які регулюють відносини, пов`язані з орендою землі, зокрема, положень\~ЦК України, дає підстави зробити висновок, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом "д"\~статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої\~статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору. Відповідно до ч. 1ст.15 Закону «Про оренду землі»\~істотними умовами договору оренди землі є: орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відповідно до висновку щодо застосування норми права, викладеного в п.66 Постанови ВС від 16 березня 2020 року по справі № 922/1658/19, колегія суддів судової плати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного суду дійшла висновку, що у контексті спірних земельних правовідносин положення\~ст. 21 Закону України«Про оренду землі»\~необхідно застосовувати у такий спосіб: нормами статті 21 Закону України «Про оренду землі»\~визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати. Статтею 32\~Закону України\~«Про оренду\~землі» передбачено припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Судом встановлено, що відповідачем істотно порушено договір, а саме не в повному обсязі сплачувалася орендна плата, що згідно із частиною другою\~статті 651 ЦК України\~є підставою для розірвання за рішенням суду договорів оренди земельних ділянок. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої\~статті 141 ЗК України\~визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Крім того, суд вважає, що права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ»\~на користь позивача суму невиплаченої індексації за договором оренди землі. Позивачем надані відомості з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2017-2023 роки (а.с. 13-14),а також виписку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зарахування платежів (а.с.15), з урахуванням яких суд провидить розрахунок індексації орендної плати. \~ \~ \~ \~Суд не погоджується з розрахунком індексації орендної плати за договором оренди наведений позивачем та наводить свій розрахунок. \~ \~ \~ \~Так, розрахунок індексації здійснюється за формулою: [Сума індексації] = [Орендна плата] х [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Орендна плата], де: [Орендна плата] - сума орендної плати, яка підлягає індексації, [Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Базовим місяцем початку обрахунку індексації є жовтень 2017 року наступний місяць після укладення договору оренди. За 2018 рік: 11222,45 грн х 113,215% - 11222,45 грн (фактично виплачено) = недоплата становить 1483,04 грн. За 2019 рік: 11222,45 грн х 117,805% - 11222,45 грн = 1998 грн. Фактично виплачена сума становить 12344,67 грн - (11222,45 грн + 1998 грн.) = недоплата становить 875,93 грн. За 2020 рік: 11222,45 грн х 122,583 % - 11222,45 грн = 2534,36 грн. Фактично виплачена сума становить 12344,67 - (11222,45 грн + 2534,36 грн. ) = недоплата 1412,14 грн. За 2021 рік: 11222,45 грн х 131,414 % - 11222,45 грн = 3525,42 грн. Фактично виплачена сума становить 12344, 67 грн (11222,45 грн + 3525,42 грн.) = недоплата 2403,2 грн. За 2022 рік: 11222,45 грн х 172,273 % - 11222,45 грн = 8110,8 грн. Фактично виплачена сума становить 12344, 67 грн (11222,45 грн + 8110,8 грн.) = недоплата 6988,58 грн. За 2023 рік: 11222,45 грн х 177,459 % - 11222,45 грн = 8692,79 грн. Фактично виплачена сума становить 12344, 67 грн (11222,45 грн + 8692,79 грн. ) = недоплата 7570,57 грн. Загальна сума заборгованості становить 20733,46 грн. Від представника відповідача надійшло клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. У відповідності до\~статті 256ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України\~визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальний. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена\~статтею 258 ЦК України. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 11\~березня 2020\~року №\~211\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби Covid-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ№ 392 від 20.05.2020,№ 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу Covid-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України\~№ 530-ІХ\~від 17\~березня 2020\~року «Про\~внесення змін\~до деяких\~законодавчих актів\~України,\~спрямованих на\~запобігання виникненню\~і поширенню\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2ст. 14-1\~Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України\~від 30\~березня 2020\~року №\~540-IX\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України,\~спрямованих на\~забезпечення додаткових\~соціальних та\~економічних гарантій\~у зв`язку\~з поширенням\~коронавірусної хвороби\~(Covid-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19), строки, визначені статтями\~257,258,362,559,681,728,786,1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають і строки позовної давності. Всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19). Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права викладений у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 679/1136/21, який відповідно положень ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України враховується судом під час розгляду даної справи. 15.03.2022 року Верховною радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності з 17.03.2022 року. Вказаним законом було доповнено розділ «Прикінцеві\~та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,362,559,681,728,786,1293цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії. Відповідно до статті 253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина першастатті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Враховуючи вищезазначені норми суд зазначає, що строки позовної давності для звернення до суду позивачем не пропущені. Наведене узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 квітня 2023 року у справі №728/1765/21 (провадження №61-6640св21), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21 (провадження №61-5238св22). Оскільки строк позовної давності заявлених позовних вимог до набрання чинності вказаних законів не сплив, тому клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності не заслуговує на увагу суду. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з вищевикладених підстав. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено стягнути невиплачену індексацію в розмірі 20733,51 грн., судом задоволено частково вимоги та стягнуто 20733,46 грн., тобто позов задоволено на 99 %, а тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 2398,18 грн. (2422,4 х 99 %) за вимогу майнового характеру. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема,\~ на професійну правничу допомогу. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: \~1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; \~2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:\~ 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);\~ 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);\~ 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;\~ 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених судових витрат представником позивача було надано до суду договір №1 від 03.01.2024 року, додаткову угоду від 03.01.2024 року, акт від 09.02.2024 року приймання-передачі виконаних робіт (наданих) послуг за договором №1, квитанцію №1 від 09.02.2024 року про сплату [PERSON] 10598 грн. за надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відтак, врахувавши сукупність обставин цієї конкретної справи, а саме: категорію справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, види наданих адвокатом послуг, затрачений час на надання таких послуг, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, а також враховуючи клопотання представника відповідача, суд вважає за необхідне стягнути розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10\~000 грн., який буде достатній в даному випадку та не становитиме надмірного тягаря для відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial