Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Яремчук Л.В., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Нікопольської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей. Свої вимоги мотивує тим, що 25\~червня 2011\~року між\~ним та\~відповідачкою було\~зареєстровано шлюб\~у відділі\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану по\~м.Бердянську\~Бердянського міськрайонного\~управління юстиції\~Запорізької області,\~актовий запис\~№ 261.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~08\~серпня 2016\~року\~шлюб між\~ними було\~розірвано.\~Від даного\~шлюбу мають\~сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Після розірвання\~шлюбу син\~залишився проживати\~з разом\~з дружиною\~-\~відповідачкою по\~справі.\~Позивач регулярно\~сплачує аліменти\~на користь\~відповідачки на\~утримання їх\~сина.\~З моменту\~розірвання шлюбу\~відповідачка почала\~постійно перешкоджати\~позивачу щодо\~зустрічей із\~сином,\~спілкуванню та\~участі у\~його вихованні.\~Така поведінка\~відповідачки порушує\~його право\~на участь\~у вихованні\~та спілкуванні\~з сином. Оскільки позивач проживає більшу частину року в російській федерації, а до України приїздить тільки у літні місяці та на Різдво, відповідачка не дає можливості спілкуватись з сином без участі її матері, тобто, бабусі сина. Йому постійно приходиться брати колишню тещу з собою на відпочинок і оплачувати її перебування разом з його родиною. Син не може бути відвертим і щирим, бо бабуся його увесь час контролює. Це негативно впливає на його психологічне здоров`я. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, позивач змушений звернутись до суду та просить зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні із сином [PERSON] , [INFO] , та встановити йому для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , кожні зимові канікули та серпень місяць кожного року побачення без участі матері та третіх осіб. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2021 року по даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та роз`яснено відповідачу його право на подання до суду відзиву на позовну заяву (а.с.16). Відповідачка про розгляд справи була повідомленою належним чином та, у відповідності до вимог чинного законодавства, скористалася своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, і 07 грудня 2021 року на адресу суду подала відзив на позовну заяву, згідно якого просила суд позовні вимоги щодо усунення перешкод в спілкуванні з сином залишити без розгляду, оскільки будь-які перешкоди вона не вчиняє та всі твердження позивача є надуманими. При цьому, вказує, що проти побачення позивача з сином вона не заперечує, дані побачення можливі за попередньою домовленістю (а.с.47-48). Позивач своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством в рамках розгляду справи, також скористався та подав до суду заперечення, згідно яких вкотре послався на обставини, викладені в позовній заяві та додатково суду пояснив, що позовна вимога обґрунтована тим, що відповідачка не надає можливості спілкуватися йому з сином наодинці. Відповідачка надає можливість спілкування з сином тільки при умові, що її мама, колишня теща, має обов`язково бути присутньою при спілкуванні та обов`язково має супроводжувати сина у поїздках на оздоровлення. Для уникнення конфліктів з відповідачкою і заради можливості хоч якогось спілкування з сином, якого він бачить двічі на рік, він завжди погоджувався на умови відповідачки, бо, в іншому випадку, вона не надала б такої можливості. У 2021 році він приїхав до м.Нікополя для побачення з сином, щоб забрати його на відпочинок і оздоровлення до м.Бердянська, однак, відповідачка поставила умову, щоб разом з їх сином їхала її мама. Перемовини з відповідачкою позитивного результату не дали і він відмовився виконувати ультимативні вимоги відповідачки. Саме вищезазначена поведінка відповідачки й змусила його звернутися за правовою допомогою, в зв`язку з чим він подав позовну заяву до суду, оскільки в позасудовому порядку він позбавлений вчинити будь-які інші дії. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач позовні вимоги підтримує та на задоволенні позову наполягає. В судове засідання, яке призначено на 06 лютого 2024 року, позивач не прибув, від його представника [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та на їх задоволенні наполягають. Відповідачка про розгляд справи була повідомлена належним чином, однак, в судове засідання не прибула та будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надала. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, та просили суд винести рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Як встановлено судом, 25 червня 2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб, а рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2016 року шлюб між ними було розірвано (а.с.7). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи, після припинення спільного проживання, дитина залишилась проживати з матір`ю та перебувати на утриманні своїх батьків. Тобто, позивач як батько дитини від його виховання та утримання не усунувся, а, навпаки, мав бажання та приймав участь у житті дитини, про що свідчать докази, які містяться в матеріалах справи, що не заперечується й відповідачкою у викладеному нею відзиві на позовну заяву. Згідно з рішенням № 1192 від 22 грудня 2021 року виконавчого комітету Нікопольської міської ради, було затверджено висновок про доцільність визначення способу участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , а саме: під час зимових канікул та в серпні кожного року за попередньою домовленістю з матір`ю, тобто, позивачкою по справі (а.с.36-38). З висновку про доцільність визначення способу участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] вбачається, що позивач як батько дитини прагне брати участь у вихованні [PERSON] , опікуватись його здоров`ям та розвитком. Згідно із ч.1\~ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У принципі 6 Декларації ООН про права дитини від 20 листопада 1959 року закріплено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.ч.2, 7, 8\~ст.7 СК України,\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною 3\~статті 51 Конституції України\~передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ст.1 Закону України "Про охорону дитинства"\~визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до\~ ст.15 Закону України "Про охорону дитинства",\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з п.3 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За змістом ст.\~150,\~155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно\~ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Ст.141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~ ст.157 СК України,\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами 1, 2\~статті 159 Сімейного кодексу України\~передбачено, що, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином, вирішуючи питання про усунення перешкод [PERSON] у спілкуванні з сином та його вихованні, суд виходить з того, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися у повноцінній сім`ї. Позивач бажає приймати участь у вихованні стна та спілкуватися з ним. Отже, на думку суду, спілкування дитини з батьком тільки сприятиме її повноцінному вихованню та розвитку, а також служитиме задоволенню життєво важливих психологічних потреб, але при цьому відповідачка не повинна перешкоджати у реалізації цих прав в інтересах дитини, оскільки позбавлення батька права на спілкування з сином може позбавити дитину родинних зв`язків, турботи та любові з його боку. У зв`язку з наведеним вище, суд звертає увагу сторін на те, що вони зобов`язані заради забезпечення якнайкращих інтересів дитини прикласти максимум зусиль для нормалізації стосунків між собою та уникати будь-яких конфліктів в її присутності. З урахуванням всього викладеного вище, суд вважає за доцільне визначити позивачу такий спосіб участі у вихованні сина: кожні зимні канікули та серпень місяць кожного року, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, тобто, відповідачки по справі. Встановлюючи такий спосіб участі позивача у вихованні сина, суд вкотре наголошує сторонам, що в присутності дитини будь-які конфлікти між ними неприпустимі та роз`яснює, що вони не позбавлені можливості самостійно, за взаємною згодою та у позасудовому порядку визначати додаткові способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином, а також збільшувати встановлений судом час спілкування. Відповідно до\~ ст.141 ЦПК України,\~стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає стягнення судових витрат, понесених на сплату судового збору. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial