Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Василенко Володимир Анатолійович про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після смерті батька, позивач звернулася до приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В.А. з заявою про прийняття спадщини. Приватний нотаріус Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В.А. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за інформацією, щодо суми боргу по виплаті пенсійного забезпечення померлому [PERSON] . На звернення нотаріуса Василенко В.А., Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало інформацію на [PERSON] , що заборгованість головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області перед померлим [PERSON] складає 24572,40 грн. На запит адвоката Холостенко О.В. Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало відповідь в якій зазначено, що [PERSON] , який помер [INFO] , був одержувачем пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як внутрішньо переміщена особа з 01.01.2015. Призупинення пенсії [PERSON] було здійснено на підставі статті 12 Закону України від 20.10.2014 № 1706 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» з 01.03.2017. Виплату поточної пенсії було відновлено згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» з 01.01.2019. В подальшому пенсія виплачувалась кожного місяця. Сума пенсії за період з 01.03.2017 по 31.12.2018 складає 137 316,53 грн. Позивач вважає протиправними дій щодо надання недостовірної інформації приватному нотариусу Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В.А. відповідачем, щодо розміру пенсії померлого [PERSON] , яка була неотримана ним за своє життя. У серпні 2023 року позивач звернулася з нотаріально засвідченою заявою до приватного нотаріусу Полтавського міського нотаріального округу Василенко В.А., в якій зазначила, що у 2021 року приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області Василенко Володимиром Анатолійовичем заведено спадкову справу за номером у спадковому реєстрі 68326244, номер у нотаріуса 192/2021 щодо майна померлого [PERSON] [INFO] , та просила: передати зазначену спадкову справу приватному нотаріусу Полтавського міського нотаріального округу Василенко В.А. для подальшого ведення. У серпні 2023р. приватний нотаріусу Полтавського міського нотаріального округу Василенко В.А. телефоном повідомив, що у зв`язку зі змінами в нотаріальних діях, він не зможе передати зазначену спадкову справу від Приватний нотариуса Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В.А. до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Василенко В.А. Тому, посилаючись на положення ст.ст. 328, 1216, 1218, 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначаючи, що законодавством не визначено строк протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів, та зауважуючи, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень, просить визнати за позивачем право власності на недоотриману пенсію спадкодавця у сумі 137316,53 грн., а також стягнути судовий збір у сумі 1098,54 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 10000,00 грн. Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи позивач в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимогу, просив їх задовольнити, надав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, що відповідач у відзиві зазначає, що З 01.01.2019 року Головним управлінням проведено поновлення виплати пенсії [PERSON] та нарахована заборгованість у розмірі 137316,53 грн. за період з 01.03.2017 по 31.12.2018 року. Виплата пенсійних коштів за період з 01.01.2019 по 31.08.2021 проведена в повному обсязі. Тобто, виплата пенсійних коштів у розмірі 137316,53 грн. за період з 01.03.2017 по 31.12.2018 року [PERSON] не проведена. Оскільки за життя померлий, недоотримав пенсію у розмірі 137316,53грн., позивач, яка є його спадкоємцем та у встановленому законом порядку прийняла спадщину набула право на отримання невиплаченої пенсії у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимогу не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України не погоджується з позовними вимогами з наступних підстав. У вересні 2021 року на запит приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В.А. Головним управлінням надана довідка про суму недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю [PERSON] в розмірі 24572,40 грн. з урахуванням вимог статті 46 Закону №1058. [PERSON] , ( [INFO] , [NUMBER] ) перебував на обліку в Головному управлінні з дислокацією в м.Бахмут та отримував пенсію за віком, призначену відповідно до Закону №1058. Пенсія за період з 01.08.2014 по 28.02.2017 року виплачена в повному обсязі. З 01.03.2017 виплата пенсії [PERSON] призупинена на підставі обміну інформацією з органами соціального захисту населення. За даними ІКІС ПФУ Підсистеми «Звернення» 21.02.2018 року [PERSON] за життя подано заяву №2082 про поновлення виплати пенсії. З 01.01.2019 року Головним управлінням проведено поновлення виплати пенсії [PERSON] та нарахована заборгованість у розмірі 137316,53 грн. за період з 01.03.2017 по 31.12.2018 року. Виплата пенсійних коштів за період з 01.01.2019 по 31.08.2021 проведена в повному обсязі. Звернення спадкоємців за виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] на даний час не надходило. Також вважають, що позовні вимоги, що є предметом розгляду даної справи є типовими, тому розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним з категорією даної справи. Третя особа - Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Василенко Володимир Анатолійович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Василенко Володимир Анатолійович про визнання права власності на спадкове майно, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав є визнання права. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.12.1969 року, [PERSON] народилася [INFO] , його батьком є [PERSON] . Згідно з копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28.10.1990 року Міським палацом шлюбу м. Горлівки, [PERSON] 28 жовтня 1990 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Згідно з копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17 вересня 2021 року Авдіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України від 17.09.2021 року № 650/02-14 на адресу нотаріуса Василенко В.А., Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало інформацію на [PERSON] , що заборгованість головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області перед померлим [PERSON] за період з 22.09.2018 по 31.12.2018 року складає 24572,40 грн. Як зазначено у Листі Головного управління Пенсійного фонду України від 11.11.2021 року № 0500-1502-8/102229 на адресу представника позивача адвоката Холостенко О.В., [PERSON] , який помер [INFO] , був одержувачем пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як внутрішньо переміщена особа з 01.01.2015. Призупинення пенсії [PERSON] було здійснено на підставі статті 12 Закону України від 20.10.2014 № 1706 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» з 01.03.2017. Виплату поточної пенсії було відновлено згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» з 01.01.2019. В подальшому пенсія виплачувалась кожного місяця. Сума пенсії за період з 01.03.2017 по 31.12.2018 складає 137316,53 грн. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України(стаття 1219 ЦК України). Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227ЦК України доводить, що: - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Уразі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах. Відповідно до ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Під час визначення обсягу спадщини необхідно виходити з того, що права та обов`язки, суб`єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов`язки є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця. Отже, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безпосередньою ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія. Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначені підстави для припинення виплати пенсії. Таким підставами є : 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Проте, визначених даною статтею обставин, у судовому засіданні не встановлено. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України». Тому припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій відповідача спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Проте, у судовому засіданні не встановлено жодної обставини, яка б свідчила про наявність вини пенсіонера (спадкодавця [PERSON] ) у неотриманні належної йому пенсії. Отже, суд прийшов до переконання, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті суми пенсії після смерті його батька, та тим самим протиправно зменшив склад спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] та на яку має право позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Як було встановлено у судовому засіданні, спадкоємцю на запит нотаріуса було видано довідку про нараховану та невиплачену пенсію за період з 22.09.2018 по 31.12.2018 року складає 24572,40 грн. Однак, приватний нотаріус Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В.А. припинив свою діяльність по Авдіївському міському нотаріальному округу Донецької області, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину цим нотаріусом. Отже, оскільки за життя батько позивача недоотримав пенсію, яка увійшла до складу спадщини, а позивач є її спадкоємцем за законом та у встановленому законом порядку звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак не змогла отримати дане свідоцтво через початок збройної агресії Російської Федерації на території України та припинення діяльність приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В.А., а іншого захисту порушених прав позивача ніж судового не існує, тому суд приходить до переконання, що позивач як спадкоємець набула право на отримання невиплаченої пенсії та вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на недоотриману пенсію [PERSON] за період з 01.03.2017 року по 31.12.2018 року у сумі 137316,53 грн. У зв`язку з наведеним, суд доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пп. 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1% відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. При зверненні до судом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1098,54 грн. Вимоги позивача задоволені, а тому з відповідача на користь позивача підлягає до сплати судовий збір у розмірі 1098,54 грн. Позивач також просила стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10000 грн. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У статті 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21), Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 161/8104/21-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АН № 1321471 від 21 грудня 2023 року, договір про надання правової допомоги № 24 від 11 вересня 2021 року, Додаткову Угоду № 3 до договору № 24 від 11 вересня 2021 року про надання правової допомоги на суму 10000 грн. Вирішуючи питання розподілу витрат на правничу допомогу, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи. У пункті 4.16 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд вказав, що висновки «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved