Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця [PERSON] , Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Державна архітектурно-будівельна інспекція України про витребування групи приміщень № 1, площею 115,4 кв.м., що є частиною збірно- розбірного павільйону за адресою: [ADDRESS] у Фізичної особи - підприємця [PERSON] , про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4206213 від 22.07.2013,17:14:30 державного реєстратора, про визнання незаконним та скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю (літ. А) - крамниця продовольчих товарів за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ), площею 185,3 кв.м., індексний номер: 6625005, виданий на ім`я Фізичної особи - підприємця [PERSON] державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю (літ. А) - крамниця продовольчих товарів № 1761479 від 22. 07.2013 року о 09 год 35 хв. 46 сек. № 4206213 від 22.07.2013 року о 17 год. 14 хв. 30 сек., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 111721880000. Свої вимоги мотивує тим, що дізнався, що Фізична особа - підприємець [PERSON] , на його думку, незаконно заволоділа його майном - частиною малої архітектурної форми - збірно-розбірного павільйону площею 216 м.кв. - магазином площею 128 м.кв., за адресою: [ADDRESS] , яким він володів на праві спільної часткової власності з Фізичною особою - підприємцем [PERSON] шляхом оформлення на своє ім`я нежитлової будівлі (літ. А) - крамниці продовольчих товарів за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ), площею 185,3 кв.м. Тоді як, на його думку, станом на дату написання позовної заяви він, разом з ФОП [PERSON] володіє збірно-розбірним павільйоном за тією ж адресою. [PERSON] вважає, що ні якого будівництва нерухомого майна - нежитлової будівлі (літ. А) - крамниці продовольчих товарів за адресою: [ADDRESS] не було. Вказана будівля, як новостворене нерухоме майно не будувалась, а ФОП [PERSON] просто переоформила повністю на себе їх спільне майно - збірно-розбірний павільйон площею 216 м.кв., адресою: [ADDRESS] ., який є малою архітектурною формою. На підставі цих тверджень [PERSON] вважає, що йому на теперішній час належить на підставі Договору дарування від 07.09.2004р., № 3-3777, магазин площею 128 м.кв., що є частиною збірно-розбірного торгівельного павільйону за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог [PERSON] надав Технічний паспорт Київського міського бюро технічної інвентаризації від 11.04.2011р. на нежитловий будинок (приміщення) групи приміщень № 1 площею 113,9 кв.м. та стверджував, що на цю дату він володів разом з ФОП [PERSON] спірним збірно-розбірним торгівельним павільйоном. [PERSON] доводить факти існування свого договору дарування та існування збірно-розбірного павільйону площею 216 м.кв., адресою: [ADDRESS] ., який був малою архітектурною формою та яким на праві спільної часткової власності сторони володіли такими частками: [PERSON] - (128м.кв), -59/100, ФОП [PERSON] - (88м.кв.) - 41/100, посилаючись на Висновок №10195 судової будівельно- технічної експертизи від 28.05.09р. Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, рішення Господарського суду м. Києва № 14/95 від 15-22.10.2004 р., рішення Господарського суду м. Києва № 8/414 від 18.07.2005 р., рішення Київського апеляційного господарського суду м. Києва № 8/414 від 18.04.2006 р., рішення Господарського суду м. Києва № 18/158 від 30.11.2010 р., ухвала Київського апеляційного господарського суду м. Києва № 18/158 від 24.01.2011 р. Також [PERSON] зазначив, що вказаний збірно-розбірний павільйон був побудований [PERSON] та ФОП [PERSON] в результаті договору про сумісну діяльність між ними від 22.10.98 р, та з 1999р. не перебудовувався. Аргументуючи свою позицію, [PERSON] зазначив, що Технічний паспорт від 17.06.2013 р. на крамницю продовольчих товарів, яка знаходиться адресою: [ADDRESS] . та належить ФОП [PERSON] , а також Декларація про готовність об`єкту до експлуатації, що зареєстрована в ІДАБК у м. Києві 24.12.2012 р. КВ 1431224438, яка була підставою для виготовлення вказаного Технічного паспорту, містять недостовірні відомості щодо площ спірної будівлі та самого факту наявності цієї будівлі. [PERSON] відзначив, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи мають діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України. В подальшому [PERSON] зазначив, що відповідно до ст.ст.316, 321, 328 ЦК України право власності особи на річ (майно) вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб, право власності є непорушним і ні хто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Також право власності на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття не встановлена судом. Далі [PERSON] вказує, що згідно ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а право власності на нерухоме майно з моменту його державної реєстрації. Та у відповідності до ст. 182 ЦК України право власності, речові права, їх виникнення, перехід, припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. [PERSON] зазначає, що відповідно до ст.ст. 386,387 ЦК України власник, права якого порушені , має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди та має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначаючи, що реєстрація спірної будівлі має бути скасована за позовом співвласника через її не відповідність закону та порушення прав співвласника, [PERSON] , посилається на ст. 392 ЦК України. Відтак, [PERSON] , посилаючись на ст.ст. 5,6,26,37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» зазначає, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на малі архітектурні форми, стверджуючи, що державний реєстратор зареєстрував спірну будівлю спірну з порушенням законодавства, тому що на його думку, на момент реєстрації це була мала архітектурні форми. Цитуючи цей Закон та п.п. 4, 27, 28, 29, 31, 42-55 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно» Позивач за первісним позовом описує повноваження державного реєстратора, порядок, підстави та процедуру як для державної реєстрації прав на нерухоме майно, так і для відмови в цій реєстрації, перелік документів, необхідний для такої реєстрації, а також порядок оскарження та внесення змін, а також скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав, в тому числі, і на підставі рішення суду, в разі, коли помилка в Реєстрі впливає на права третіх осіб. Згідно Протоколу автоматичного розподілу судової справи Головуючою суддею призначено Маринченко М. М. Оболонський районний суд м. Києва Ухвалою по цій справі від 13 липня2016 р. ухвалив відмовити [PERSON] у відкритті провадження за його позовом. Не погодившись з цією Ухвалою [PERSON] , 26.07.2016 р., подав апеляційну скаргу до Апеляційного суду м. Києва з проханням скасувати цю ухвалу та передати його справу на розгляд до суду першої інстанції. Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 01.09.2016 р. по справі № 22-ц/796/11554/2016 вирішив вимоги [PERSON] повністю задовольнити, ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 р. по цій справі скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно Протоколу автоматичного розподілу судової справи 09.09.2016р. Головуючим суддею призначено Жука М.В. Оболонський районний суд м. Києва Ухвалою по цій справі від 13 липня2016 р., через не сплату [PERSON] судового збору, ухвалив залишити його позовну заяву без руху та надати строк для усунення недоліків. [PERSON] усунув недоліки. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.10.2016 р. провадження по цій справі було відкрито. 04.11.2016 р. до суду надійшло Письмове пояснення Державної архітектурно-будівельної інспекції України, де зазначено, що ця інспекція надала завірені копії та зазначила, що оформила на ФОП [PERSON] , як на нове будівництво Декларацію ІДАБК про початок будівельних робіт від 29.11.2012р. № КВ 08312232136 - Будівництво крамниці продовольчих товарів по [ADDRESS] та Декларацію ІДАБК про готовність об`єкта до експлуатації від 24.12.2012р. № КВ143122444438 - Будівництво крамниці продовольчих товарів по [ADDRESS] . Також додана уся справа ІДАБК по цьому об`єкту. Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу справи від 23.02.2017 р. Головуючим суддею призначено Луценка О. М. 05.04.2017 р. до суду надійшло Заперечення на позовну заяву ФОП [PERSON] , яка просила повністю відмовити позивачу в позові, тому що він не довів факт порушення своїх прав. ФОП [PERSON] зазначила, що її нежитлова будівля у встановленому порядку законно зареєстрована та не має стосунку до збірно-розбірного павільйону. Також вона зазначила що ці два об`єкта мали різні площі, конструктив, та є один - будівлею, а інший - малою архітектурною формою. 12.04.2017 р. до суду надійшла зустрічна позовна заява ФОП [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном. Свої вимоги позивачка обгрунтувала тим, що відповідач займає частину її нежитлової будівлі - крамниці продовольчих товарів за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку вона законно зареєструвала. До суду надійшло Заперечення Головного територіального управління юстиції у м. Києві де вказано, що державний реєстратор правомірно здійснив за Відповідачем 1 Фізичною особою - підприємцем [PERSON] реєстрацію речових прав на нерухоме майно (на Крамницю) у відповідності до законодавства, а тому не має підстав для скасування даного рішення та свідоцтва про право власності. Головне територіальне управління юстиції у м. Києві просить суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. 27.06.2017 р. суд своєю ухвалою, за клопотанням [PERSON] , призначив будівельно-технічну експертизу. 15.05.2023 р. до суду надійшов Висновок експерта № 133/9 від 12.04.2023р. Українського науково- дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБУ. Експерт, розв`язав поставлені судом перед ним питання наступним чином: 1. Об`єкт будівництва - нежитлова будівля Крамниці, загальною площею 185,3 м.кв., та право власності на який, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.07.2013р. та Свідоцтва на право власності від 22.07.2013р. належить ФОП [PERSON] було споруджено в результаті виконання будівельних робіт, які тривали з листопаду 2012р. по грудень 2012р. 2. Нежитлова будівля Крамниці, загальною площею 185,3 м.кв., яка належить ФОП [PERSON] за своїм конструктивними характеристиками, об`ємно-планувальними рішеннями та техніко-економічними показниками є об`єктом нерухомого майна, право власності на який, відповідно до положень ЦК України, ЗУ «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV та Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 24.05.2001р. №127 підлягало обов`язковій державній реєстрації (як станом на дату спорудження, так і станом на дату проведення дослідження). За своїми прийнятими об`ємно-планувальними рішеннями та техніко-економічними показниками (у т.ч. складом та характеристиками основних конструктивних елементів, загальною площею, визначеним функціональним призначенням) нежитлова будівля Крамниці, загальною площею 185,3 м.кв., відповідає змісту Технічного паспорту від 17.06.2013р. та Технічного паспорту на Крамницю від 26.08.2014р. Зміст Технічного паспорту від 17.06.2013р. та Технічного паспорту на Крамницю від 26.08.2014р. різниться між собою тим, що у Технічному паспорті від 17.06.2013р. не було враховано (позначено) наявності пандусу та ганку Крамниці, що відповідно до вимог Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 24.05.2001р. №127 не впливає на формування одного з основних ідентифікуючих показників - загальної площі об`єкту нерухомого майна. 3. Нежитлова будівля Крамниці, загальною площею 185,3 м.кв., введена в експлуатацію Декларацією ДАБІ м. Києва про готовність об`єкту до експлуатації № КВ 1431224438, право власності на яку, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.07.2013р. та Свідоцтва на право власності від 22.07.2013р. належить відповідачу 1 за своїм конструктивними характеристиками, об`ємно-планувальними рішеннями та техніко-економічними показниками (у т.ч. складом та характеристиками основних конструктивних елементів, загальною площею, визначеним функціональним призначенням) значно відрізняється від малої архітектурної форми ( тимчасової споруди), загальною площею 216 м.кв., раніше введеною в експлуатацію Актом від 15.01.1999р. прийняття в експлуатацію малої архітектурної форми ( тимчасової споруди). Нежитлова будівля Крамниці, загальною площею 185,3 м.кв., яка належить відповідачу 1 та включає до свого складу групу нежитлових приміщень №1 загальною площею 112,4 кв.м. та групу нежитлових приміщень №2 загальною площею 69,9 кв.м., що з урахуванням загальної площі будівлі Крамниці у співвідношенні їх часок між собою складає 62/100 та 38/100, відповідно. Разом із тим, МАФ площею 216 м.кв., станом на 24.11.2011р., мав загальну площу 216 м.кв. та включала до свого складу групу приміщень №1 загальною площею 128 м.кв. та групу приміщень №2 загальною площею 88 м.кв.,які належали на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу 1 (в частках нерухомого майна 59/100 та 41/100, відповідно. 13.10.2023 р. до суду надійшла уточнена зустрічна позовна заява ФОП [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні її майном - нежитловою будівлею (літ.А) - крамницею продовольчих товарів за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з приміщень нежитлової будівлі (літ.А) - вказаної крамниці продовольчих товарів, яка належить ФОП [PERSON] на праві приватної власності. Крім цього, ФОП [PERSON] просила судові витрати покласти на відповідача за цим зустрічним позовом. Свої вимоги позивачка за зустрічним позовом обгрунтувала тим, що відповідач за зустрічним позовом незаконно зайняв частину її нежитлової будівлі - крамниці продовольчих товарів чим перешкоджає здійсненню нею права користування та розпорядження майном. Правове обгрунтування вимог позивачки за зустрічним позовом здійснено на підставі ст. 41 Конституції України та стст.319,321,391 ЦК України. 27.11.2023 р. до суду надійшов відзив [PERSON] на уточнену зустрічну позовну заяву ФОП [PERSON] . У відзиві він зазначив, що збірно-розбірний павільйон за з моменту його будівництва був капітальною спорудою, оформленою як тимчасова споруда - МАФ, залишився тією ж капітальною спорудою зараз, а жодного будівництва не було. На підставі цього [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог ФОП [PERSON] повністю. 25.12.2023 р. до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив [PERSON] на її уточнену зустрічну позовну заяву. Позивачка за зустрічним позовом зазначила, що відзив [PERSON] на її уточнену зустрічну позовну заяву не стосується її позовних вимог та свідчить про кардинальну зміну його позиції. Якщо в первісному позові [PERSON] стверджував, що спірне приміщення є малою архітектурною формою, то зараз у своєму відзиві на зустрічний позов вже стверджує що це приміщення є капітальною спорудою. [PERSON] просила задовольнити її зустрічний позов та не брати до уваги сумнівні докази, якими [PERSON] обгрунтовував свій відзив та оригінали яких не були надані до суду. Представник позивача за первісним позовом просив свій позов задовольнити та відмовити відповідачу 1 в зустрічному позові. Представник відповідача 1 просив відмовити позивачу в задоволенні первісного позову та задовольнити свій зустрічний позов. В судове засідання представники відповідача 2 та третьої особи не з`явились, хоча були повідомлені належним чином. Суд з`ясувавши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначене право кожної особи на захист свого порушеного цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Згідно статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Гарантоване статтею 55 Конституції України конкретизоване у законах України право на звернення до суду за захистом, передбачає можливість отримати захист порушеного права, обумовлене тим, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. «Порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду, за змістом рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес»: - правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції та законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним». З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч.2 зазначеної статті способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Щодо первісного позову, суд встановив: Сторонам спору на праві спільної часткової власності належав збірно-розбірний торговий павільйон - мала архітектурна форма (тимчасова споруда) на це вказує резолютивна частина Рішення Господарського суду м. Києва №18/158 від 30.11.2010р., а саме - в цьому павільйоні, за адресою: [ADDRESS] , визначені такі частки сторін: позивачу - (128м.кв) -59/100, відповідачу 1 - (88м.кв.) - 41/100. Цей факт підтверджується позивачем, відповідачем 1 та не заперечується відповідачем 2 та третьою особою. Також цей факт підтверджується усіма правовстановлюючими та дозвільними документами та рішеннями, ухвалами та постановами господарських суді. Тому цей юридичний факт не підлягає сумніву. Відповідно до Декларації ІДАБК про готовність об`єкта до експлуатації від 24.12.2012р. № КВ143122444438 - Будівництво крамниці продовольчих товарів по [ADDRESS] , Договору підряду №11/3 від 26.11.2012р. на будівництво крамниці за адресою: [ADDRESS] та Акт про прийняття-передачу виконаних робіт від 02.12.2012р. до цього договору (замовник - відповідач 1 та підрядник - ТОВ «АЛЕГО») була побудована та прийнята в експлуатацію вказана крамниця, як нове будівництво. Наказом Департаменту містобудування та архітектури (КМДА) №369 від 16.07.2013р. про присвоєння адреси об`єктам нерухомості, крамниці була присвоєна адреса. Відповідно до технічного паспорту на крамницю від 17.06.2013р. вона має загальну площу 185,3 кв.м. та дві групи приміщень площами 115,4 кв.м. та 69,9 кв.м. В подальшому зареєстровано свідоцтво на право власності на нежитлову будівлю (літ. А) - крамниця продовольчих товарів площею 185,3 кв.м., індексний номер: 6625005, виданий ім`я Фізичної особи - підприємця [PERSON] . Висновок експерта № 133/9 від 12.04.2023р. Українського науково- дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБУ вказує на те, що об`єкт будівництва - нежитлової будівля Крамниці, загальною площею 185,3 м.кв., та право власності на який, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.07.2013р. та Свідоцтва на право власності від 22.07.2013р. належить ФОП [PERSON] було споруджено в результаті виконання будівельних робіт, які тривали з листопаду 2012р. по грудень 2012р. А також нежитлова будівля Крамниці, загальною площею 185,3 м.кв., яка належить ФОП [PERSON] за своїм конструктивними характеристиками, об`ємно-планувальними рішеннями та техніко-економічними показниками є об`єктом нерухомого майна, право власності на який, відповідно до положень ЦК України, ЗУ «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV та Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 24.05.2001р. №127 підлягало обов`язковій державній реєстрації (як станом на дату спорудження, так і станом на дату проведення дослідження). За своїми прийнятими об`ємно-планувальними рішеннями та техніко-економічними показниками (у т.ч. складом та характеристиками основних конструктивних елементів, загальною площею, визначеним функціональним призначенням) нежитлова будівля Крамниці, загальною площею 185,3 м.кв., відповідає змісту Технічного паспорту від 17.06.2013р. та Технічного паспорту на Крамницю від 26.08.2014р. Нежитлова будівля Крамниці , загальною площею 185,3 м.кв., введена в експлуатацію Декларацією ДАБІ м. Києва про готовність об`єкту до експлуатації № КВ 1431224438, право власності на яку, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.07.2013р. та Свідоцтва на право власності від 22.07.2013р. належить відповідачу 1 за своїм конструктивними характеристиками, об`ємно-планувальними рішеннями та техніко-економічними показниками (у т.ч. складом та характеристиками основних конструктивних елементів, загальною площею, визначеним функціональним призначенням) значно відрізняється від малої архітектурної форми ( тимчасової споруди), загальною площею 216 м.кв., раніше введеною в експлуатацію Актом від 15.01.1999р. прийняття в експлуатацію малої архітектурної форми ( тимчасової споруди). Нежитлова будівля Крамниці, загальною площею 185,3 м.кв., яка належить відповідачу 1 за первісним позовом та включає до свого складу групу нежитлових приміщень №1 загальною площею 112,4 кв.м. та групу нежитлових приміщень №2 загальною площею 69,9 кв.м., що з урахуванням загальної площі будівлі Крамниці у співвідношенні їх часок між собою складає 62/100 та 38/100, відповідно. Разом із тим, МАФ площею 216 м.кв., станом на 24.11.2011р., мав загальну площу 216 м.кв. та включала до свого складу групу приміщень №1 загальною площею 128 м.кв. та групу приміщень №2 загальною площею 88 м.кв.,які належали на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу 1 (в частках нерухомого майна 59/100 та 41/100, відповідно. Висновок експертного будівельно-технічного дослідження № 30/09-2014 від 30.09.2014р. (т.2, а.с. 14-35) ТОВ «СУДОВО-ЕКСПЕРТНИЙ АЛЬЯНС» корелюється та не суперечить вище вказаному висновку та вказує на те, що на момент обстеження за адресою Крамниці знаходилась саме будівля Крамниці площею 185,3 кв.м., а не споруда малої архітектурної форми ( тимчасової споруди). З висновками, які викладені у висновку експерта так і в експертному дослідженні суд погоджується, вони відповідають належним письмовим доказам, які є в справі. В свою чергу, позивач за первісним позовом не довів обгрунтованість заявлених ним вимог на підставі належних та допустимих доказів. Відповідно до положень ст. 182 ЦК України, Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV та Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 24.05.2001р. №127 підлягало обов`язковій державній реєстрації. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворену спірну будівлю крамниці виникло з прийняттям її до експлуатації та її державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно положень ст. 81 ЦПК України, обов`язок довести ті обставини, на які особа посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на цю особу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Проте, належних, достовірних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження факту порушення порядку оформлення новоствореного нерухомого майна та порушеня норм, передбачених ст.ст. 182, 328,331 ЦК України, у розумінні ст.ст.78-80 ЦПК України, позивачем за первісним позовом не подано. Тому у позовних вимогах позивачу за первісним позовом, а саме: витребування групи приміщень № 1, площею 115,4 кв.м., що є частиною збірно- розбірного павільйону за адресою: [ADDRESS] у Фізичної особи - підприємця [PERSON] , про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4206213 від 22.07.2013,17:14:30 державного реєстратора, про визнання незаконним та скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю (літ. А) - крамниця продовольчих товарів за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ), площею 185,3 кв.м., індексний номер: 6625005, виданий на ім`я Фізичної особи - підприємця [PERSON] державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю (літ. А) - крамниця продовольчих товарів № 1761479 від 22. 07.2013 року о 09 год 35 хв. 46 сек. № 4206213 від 22.07.2013 року о 17 год. 14 хв. 30 сек., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 111721880000 - слід відмовити повністю. Що стосується зустрічного позову, то суд вбачає наступне: Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, розпоряджається та користується своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ні хто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Ст. 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З позовної заяви [PERSON] вбачається, він займає частину належної позивачці на праві власності будівлі магазину. А також розпоряджається нею шляхом здавання цієї частини в оренду сторонній особі частину цієї будівлі, про що свідчить розписка від 29.09.2023р. від ФОП [PERSON] , з якої видно, що він є орендарем [PERSON] . Як зазначає позивачка це відбувається в супереч її волі і це перешкоджає в здійсненні її права користування та розпорядження її майном. В розумінні ст. 391 ЦК України, відповідно до ст.ст.78-80 ЦПК України позивачка за зустрічним позовом належним чиним довела свої вимоги, тому суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved