Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

В жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визначити додатковий строк для подачі [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка помера [INFO] (актовий запис про смерть № 99), терміном в три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Позов мотивований тим, що після смерті бабусі позивача [PERSON] , померлої [INFO] , залишилось майно на яке відкрилась спадщина, в зв`язку з чим позивач як спадкоємець звернувся до нотаріуса з заявою на прийняття спадщини де йому було відмовлено оскільки ним пропущено строк на подання заяви на прийняття спадщини. Оскільки вказане питання вирішується виключно в судовому порядку, позивач заявив відповідні вимоги. На судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. На судове засідання представник відповідач в особі Калинівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. На судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 99. Відповідно заповіту зареєстрованого в реєстрі № 236 померла [PERSON] заповіла своє майно [PERSON] . Про наявність заповіту у серпні 2023 року позивача повідомила рідна дочка померлої [PERSON] . Вона позивачу зателефонувала вже після того як прийняла спадщину та оформила частину спадкового майна на себе. Судом встановлено, що бабуся позивача померла в смт Якимівка Запорізької області, позивач з нею не проживав, а нотаріус (посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій) не вчинив жодних дій щодо його розшуку та повідомлення як спадкоємця за заповітом про його існування, що є однією з поважних причин несвоєчасного подання заяви про прийняття спадщини, позивачем оскільки він не був обізнаний про наявність заповіту на його ім`я, а нотаріус не повідомив про даний факт. У своїй постанові від 06.09.2017 року у справі №6-496цс17 Верховний Суд, виклав правовий висновок, за замістом якого при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини необхідно ураховувати свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Даний висновок підтриманий Верховним Судом у постановах від 10.01.2019 року у справі № 263/1221/17, від 17.03.2021 року у справі № 308/4272/19 та від 22.02.2021 року у справі № 644/7785/19. 24 лютого 2022 року Указом Президента України 64/2022 на території України введено воєнний стан по всій території України у зв`язку з воєнною агресією росії. Наразі відповідач [PERSON] проживає на окупованій території, а тому вона не має можливості звернутися до нотаріуса за місцем заведеної спадкової справи, щоб надати свою згоду для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, належної йому за заповітом. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною третьою вказаної статті визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з роз`ясненнями наданими пленумом Верховного суду України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що спадкоємець, який не звернувся до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, має право прийняти спадщину у вказаний спосіб у випадку доведення перед судом поважності причин його пропуску. Посилаючись на підстави пропуску вказаного строку позивач вказує на те, що він не знав про наявність заповіту на його ім`я, про, що нотаріус його не повідомив, що слугувало підставами пропуску строку подання заяви на прийняття спадщини. При цьому слід зазначити, що висновок про поважність причин пропуску вказаного строку дає суд у кожному конкретному випадку, виходячи з особливих обставин справи, дій спадкоємця, обставин смерті спадкодавця, наявності інших спадкоємців, їх поведінки та поведінки органів місцевого самоврядування, яка мала місце впродовж існування неоформленої спадщини. Наведене положення закону також свідчить про наділення суду дискреційними повноваженнями при вирішенні вказаного питання, який на власний розсуд кваліфікує наведені позивачем причини поважними або неповажними, які завадили останньому звернутись вчасно до нотаріуса. Будь-які обмеження при цьому законодавчо не встановлені, а отже суд враховуючи наведене має ухвалити у справі законне, і найголовніше справедливе рішення, яким буде досягнуто справедливий баланс прав та інтересів сторін. Оскільки причин пропуску вказаного строку може бути безліч, законодавець і надав можливість суду вирішувати таке питання, в кожному випадку виходячи з «поважності» причин без будь-яких обмежень. Отже, суд вважає, що факт необізнаності позивача про наявність заповіту, враховуючи те, що відповідне право після смерті спадкодавця не було реалізоване відповідачем або іншими особами, а отже права та інтереси останніх жодним чином не будуть порушені. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причини, а отже не позбувся можливості оформлення прав на нього, так і відповідача, який таке право не набув у порядку встановленому законом та не заявив про свої права на неї. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved