Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

03.11.2023 [PERSON] ,\~від інтересах\~якого діє\~адвокат Довгалюк\~Роман Олександрович, звернувся до суду з даним позовом, зазначивши, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Мати позивача була власницею двох земельних ділянок. 15.02.2022 відповідачем було видано довідки №165 та №166, якими підтверджено факт спільного проживання позивача та його матері, а також протягом 6 місяців, після її смерті. Представник позивача зазначив, що нотаріусом Косинським С.О. в листі від 20.06.2022 № 39/01-16 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Представник позивача в поданому позові просив суд визнати факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] , яка померла [INFO] , та визнати право власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [INFO] ) на земельну ділянку за кадастровим номером: 1821180200:04:002:0271, площею: 2,2805 га та земельну ділянку за кадастровим номером: 1821180200:04:001:0186, площею: 0,1659 га. Обґрунтовуючи правові підстави позовних вимог, представник позивача посилався на ч.1 ст.1216, ч.1.ст.1225, ч.3 ст.1268 ЦК України. Також зазначив, що відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, та послався на висновки Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду, викладені в постанові від 11.09.2023 у справі № 527/329/22 та постанові від 28.06.2023 року у справі №205/7626/21. У зв`язку з цим зазначив у позові, що відсутні підстави, передбачені статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, не міг пропустити строк на прийняття спадщини та у розумінні частини третьої статті 1268 ЦК України є таким, що спадщину вже прийняв. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 01.12.2023 відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. 15.01.2024 представник позивача адвокат Довгалюк Р.О. подав до суду заяву про зміну предмета позову, в якій просив розгляд вимоги щодо визнання права власності на земельні ділянки здійснювати в такій редакції: встановити [PERSON] додатковий місячний строк з дня набрання законної сили судового рішення для прийняття спадщини за заповітом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В поданій заяві та клопотанні просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача. До клопотання долучив довідку №107 від 12.01.2024 року, видану виконкомом Хорошівської селищної ради щодо спільного проживання [PERSON] з [PERSON] . Ухвалою судді Володарсько-Волинського\~районного суду\~Житомирської області\~від 15.01.2024\~рокузакрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву, в якій повідомив, що позивач не може забезпечити явку свого представника, однак вважає за можливе прийняття судового рішення без його участі, просив розгляд судової справи здійснювати за відсутності представника позивача. Представник відповідача, Хорошівської селищної ради, в судове засідання не з`явився,\~відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника селищної ради, зазначивши, що позов визнає. Відповідно до ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до\~статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Дослідивши письмові докази надані стороною позивача, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, наведених в частині першій цієї статті. Частиною другою вказаної статті передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як слідує з позовної заяви, встановлення факту постійного проживання позивача з його матір`ю породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину. Згідно роз`яснень, викладених у п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1\~статті 1296 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Згідно з п.3 ч.1\~ст.318 ЦПК України\~у заяві повинні бути зазначені докази, що підтверджують факт, в даному випадку факт постійного проживання позивача з його матір`ю - [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла в листопаді 2016\~року що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 16 грудня 2016 року виконавчим комітетом Топорищенської сільської ради Хорошівського району Житомирської області (а.с.7). Відповідно до копій витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-1805546762018 та НВ-1805546752018 від 08.08.2018 померлій [PERSON] належать земельні ділянка площею 0,1659 га та 2,2805 га, що знаходиться на території Хорошівської селищної ради Хорошівського району Житомирської області (а.с.12-21). Позивач [PERSON] народився [INFO] та є сином померлої [PERSON] , що встановлено з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.04.1977 року Топорищенською сільською радою (а.с.5). Відповідно до листа приватного нотаріуса Хорошівського районного нотаріального округу Косинського С.О. від 20.06.2022 року вих. №39/01-16 [PERSON] повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки останнім на протязі шести місяців після смерті спадкодавиці, що померла в листопаді 2016 року, не було подано до нотаріальної контору заяви про прийняття спадщини (а.с.10). Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Хорошівського районного нотаріального округу Косинського С.О. від 18.01.2024 року вих. №2/02-14 спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] за законом першої черги, оскільки є її сином. На підтвердження факту спільного проживання [PERSON] з [PERSON] в якості доказів представником позивача до суду подано довідки Хорошівської селищної ради Житомирської області №165 від 15.02.2022, №166 від 15.02.2022, №107 від 12.01.2024 року. Згідно довідки Хорошівської селищної ради Житомирської області №165 від 15.02.2022 спадкодавець [PERSON] , [INFO] , що померла в листопаді 2016 року, дійсно була зареєстрована та постійно проживала до дня смерті за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Хорошівської селищної ради Житомирської області №166 від 15.02.2022 за адресою: [ADDRESS] разом із спадкодавицею [PERSON] , яка померла в листопаді 2016 року, за шість місяців до її смерті, на день смерті та протягом 6-ти місяців після смерті ніхто не був зареєстрований та не проживав. Згідно з довідкою Хорошівської селищної ради Житомирської області №107 від 12.01.2024 за адресою: [ADDRESS] проживав без реєстрації за шість місяців до смерті та шести місяців після смерті зі спадкодавцею [PERSON] , [INFO] , яка померла в листопаді 2016 року: [PERSON] - [INFO] , син. Таким чином, з наданих довідок судом встановлено, що [PERSON] , яка померла в листопаді 2016 року на день своєї смерті була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . Проте, з наданих стороною позивача в якості доказів факту спільного проживання зі спадкодавцем довідок неможливо встановити дійсні обставини справи, оскільки у вказаних довідках зазначені обставини, які є взаємовиключними. Так, в довідці Хорошівської селищної ради Житомирської області №166 від 15.02.2022 зазначено, що разом зі спадкодавицею [PERSON] на день її смерті ніхто не був зареєстрований та не проживав. В довідці ж Хорошівської селищної ради Житомирської області №107 від 12.01.2024 зазначено, що разом зі спадкодавицею [PERSON] на день її смерті проживав [PERSON] . Зазначені довідки не містять інформації про те, на підставі яких документів чи фактичних даних їх було видано, зокрема чи проводилось опитування сусідів та близьких родичів стосовно спільного проживання позивача разом з [PERSON] , чи складалися відповідні акти умов проживання за адресою: [ADDRESS] , тощо. Достовірних та достатніх доказів, на підставі яких можна було б встановити дійсні обставини справи та які у своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про наявність факту спільного проживання позивача зі спадкодавицею, суду не надано. Жодних клопотань про витребування таких доказів, або ж про допит свідків стороною позивача не заявлено. Водночас, представник позивача просив розглянути справу без його участі та за відсутності позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність належними та переконливими доказами факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON] . Крім того, змінивши предмет позову, представник позивача просить встановити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Суд вважає за необхідне заувавжити, що звертаючись з вимогою про встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавицею, представник позивача посилався на висновки Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, викладені в постанові від 11.09.2023 у справі № 527/329/22 та постанові від 28.06.2023 року у справі №205/7626/21, відповідно до яких, якщо позивач постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він не міг пропустити строк на прийняття спадщини, і у розумінні частини третьої статті 1268 ЦК України є таким, що спадщину вже прийняв, а тому відсутні підстави, передбачені статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Однак, всупереч своїм же доводам та висновкам Верховного Суду представник позивача змінив предмет позову та разом з вимогою про встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавицею заявив вимогу про встановлення позивачу судом додаткового строку для прийняття спадщини після її смерті. Разом з цим, визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272\~ЦК України можливе за умови, якщо особа не прийняла спадщину в установлений законом строк. Таким чином, заявляючи вимогу про встановлення позивачу судом додаткового строку для прийняття спадщини, представник позивача суперечить своїм же твердженням про те, що позивач прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем. На переконання суду, існує обґрунтований сумнів у достовірності факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON] . Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення юридичного факту, стосовно якого звернувся позивач. Щодо вимоги позивача про встановлення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , то суд враховує наступне. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги померлої у листопаді 2016 року [PERSON] . Відповідно до листа приватного нотаріуса Хорошівського районного нотаріального округу Косинського С.О. від 20.06.2022 року вих. №39/01-16 [PERSON] повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки останнім на протязі шести місяців після смерті спадкодавиці, що померла в листопаді 2016 року, не було подано до нотаріальної контору заяви про прийняття спадщини (а.с.10) Частиною 1\~ст.1269\~ЦК України визначено, що\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частина 1\~ст.1270\~ЦК України передбачає, що\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3\~ст.1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272\~ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга\~статті 1272\~ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Як свідчить тлумачення ч.3 ст.1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини Так, у постанові Верховного Суду по справі № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року визначено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Водночас, змінюючи предмет позову та заявляючи позовну вимогу щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини представник позивача не навів обставин на обґрунтування вказаної позовної вимоги, жодним чином не обґрунтував поважність причин такого пропуску позивачем, не зазначив та не долучив жодних доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску. Достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини сторона позивача не надала та не довела наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Окрім того, відмовляючи в задоволенні вказаної позовної вимоги, суд звертає увагу на те, що в позовній вимозі представник позивача просить встановити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що не відповідає встановленим судом обставинам справи. Так, судом встановлено, що позивач є сином [PERSON] та спадкоємцем за законом першої черги. Жодних доказів, які б свідчили про наявність заповіту стороною позивача не надано. Окрім того, судом встановлено, що [PERSON] померла в листопаді 2016 року, а не [INFO] , як вказано в позовній вимозі. З огляду\~на викладене,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовна\~заявапозивача [PERSON] , яка подана адвокатом Довгалюком Р.О., до Хорошівської селищної ради Житомирської області про визнання факту\~постійного проживання\~та встановлення\~додаткового строку\~для прийняття\~спадщини є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Відмовляючи в задоволенні позову, суд не приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання відповідачем позову суперечить вимогам закону, встановленим у ході розгляду справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то судові витрати в розмірі 1610,40 грн., понесені позивачем, згідно ст.\~141\~ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed