Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

15.12.2023 року\~ [PERSON] \~ звернулася до суду з позовом до\~ [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, що Рішенням Виноградівського районного суду від 21.07.2016 року (справа №299/1204/16-ц) вирішено: «Стягувати із [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , мешканця [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , аліменти на утримання дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 800 (вісімсот ) гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 20.05.2016 року і до досягнення дитиною повноліття». На підставі вищезазначеного Рішення суду від 21.07.2016 року, судом було оформлено та видано виконавчий лист у справі, який було подано позивачкою у відділ виконавчої служби для примусового стягнення аліментів з [PERSON] 25.08.2016 року на підставі виконавчого листа №299/1204/16-ц, головним державним виконавцем Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52003715 (далі ВП №52003715). 24.11 2023 року на адресу Виноградівського відділу державної виконавчої служби було подано клопотання надати розрахунок заборгованості по ВП52003715 та видати стягувану постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу. 11.12.2023 року Виноградівський відділ державної виконавчої служби надав відповідь на клопотання за вихідним №57380/24.238 до якого додатками було додано постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором для доступу та розрахунок заборгованості станом на 30.11.2023 року. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати [PERSON] аліментів по виконавчому провадженню №52003715, розмір заборгованості станом на 30.11.2023, становить - 89 702,62 грн. З часу встановлення розміру аліментів за рішенням суду пройшло більше семи років, сума аліментів в розмірі 800 гривень на місяць є на даний час недостатньою сумою для нормального матеріального утримання доньки [PERSON] [INFO] , а батько дитини [PERSON] не надає жодної допомоги на утримання та виховання спільної дитини, крім того заборгував сплату аліментів згідно рішення суду. На даний час дочці [PERSON] повних 12 років, відповідно потреби дитини ростуть. У зв`язку з війною та інфляційними процесами купівельна спроможність позивачки зменшилась у рази. Крім того на утриманні позивачки [PERSON] перебуває також неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Королівської селищної ради від 08.12.223 року №1433. Батько дитини-відповідач [PERSON] , вихованням дитини не займається, не цікавиться її здоров`ям, морально та матеріально не підтримує жодним чином, не телефонує, не приїжджає в гості, не намагається зустрітися з нею та не проявляє ніякої турботи до дитини.. За допомогою ідентифікатора доступу до виконавчого провадження №52003715, стало відомо, що 04.10.2023 року головним державним виконавцем Виноградівського відділу державної виконавчої служби Олашин Н.В. було винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Згідно інформації, яка міститься у вищезазначеній постанові, відповідач (боржник) [PERSON] отримує дохід у військовій частині [NUMBER] в [ADDRESS] . Отже, відповідач [PERSON] є працездатною людиною, не є інвалідом інших непрацездатних осіб чи утриманців, жодних інших стягнень за виконавчим листом з нього не проводиться, офіційно працевлаштований та має можливість утримувати свою дитину. На підставі вищенаведеного, позивач [PERSON] просить збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів доходів відповідача [PERSON] на утримання дитини, щомісячно до виповнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 - 6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03.01.2024 року суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Відповідачу направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами. Позивач [PERSON] , будучи належним чтном повідомленою про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що вимоги позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи,в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважність причин такої неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст.77 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що Рішенням Виноградівського районного суду від 21.07.2016 року (справа №299/1204/16-ц) вирішено: «Стягувати із [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , мешканця [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , аліменти на утримання дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 800 (вісімсот ) гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 20.05.2016 року і до досягнення дитиною повноліття». На підставі вищезазначеного Рішення суду від 21.07.2016 року, судом було оформлено та видано виконавчий лист у справі, який було подано позивачкою у відділ виконавчої служби для примусового стягнення аліментів з [PERSON] 25.08.2016 року на підставі виконавчого листа №299/1204/16-ц, головним державним виконавцем Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52003715 (далі ВП №52003715). 24.11 2023 року на адресу Виноградівського відділу державної виконавчої служби було подано клопотання надати розрахунок заборгованості по ВП52003715 та видати стягувану постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу. 11.12.2023 року Виноградівський відділ державної виконавчої служби надав відповідь на клопотання за вихідним №57380/24.238 до якого додатками було додано постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором для доступу та розрахунок заборгованості станом на 30.11.2023 року. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати [PERSON] аліментів по виконавчому провадженню №52003715, розмір заборгованості станом на 30.11.2023, становить - 89 702,62 грн. З часу встановлення розміру аліментів за рішенням суду пройшло більше семи років, сума аліментів в розмірі 800 гривень на місяць є на даний час недостатньою сумою для нормального матеріального утримання доньки [PERSON] [INFO] , а батько дитини [PERSON] не надає жодної допомоги на утримання та виховання спільної дитини, крім того заборгував сплату аліментів згідно рішення суду. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За обставинами справи, відповідач сплачує аліменти визначені рішенням суду, однак позивач просить збільшити розмір аліментів з 800 гривень на аліменти в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів доходів відповідача [PERSON] , оскільки присуджена сума аліментів не є достатною та не забезпечує належного утримання дитини, яка потребує більшого матеріального забезпечення, істотно зріс рівень споживчих цін та з урахуванням вікових особливостей дитини зросли витрати на її утримання, інших потреб. Жодних доказів про те, що відповідач [PERSON] оплачує додаткові витрати позивачем не надано та матеріали справи не містять. Разом з тим, слід врахувати динаміку прожиткового мінімуму відповідного віку дитини то матеріальне утримання дитини стало обходитись значно дорожче, що відповідає дійсним обставинам. Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько(- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», а саме за змістом статті 7 визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833 гривень. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу ст. 182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Тож слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру як такі. Власне недостатність у матері коштів на утримання дитини сумнівів не викликає, відповідні доводи позивача відповідачем не спростовані. Беручи до уваги результат виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, слід констатувати, що під час судового розгляду не встановлено і не доведено підстав для відступу від засад щодо загалом рівного обов`язку батьків у матеріальному утриманні дітей. Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. На переконання суду, з урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту, вимога позивача щодо аліментів в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів доходів відповідача [PERSON] , не є надмірною, а тому позов підлягає до задоволення, що узгоджується з вимогами закону, відповідатиме інтересам дитини і не порушує як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. Проаналізувавши надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, позицію позивача, враховуючи в першу чергу якнайкраще забезпечення інтересів дитини та те, що спільні діти сторін проживають разом із позивачем і остання апріорі несе більші витрати на утримання дітей та необхідність за загальним правилом дотримання паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини, якщо не встановлено і не доведено підстав для відступу від такого паритету, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів дійсно підлягає збільшенню до 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів доходів відповідача [PERSON] .. Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved