Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про виселення, Свої вимоги мотивував тим, що позивач позивач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , якому належить частина квартири за адресою: [ADDRESS] , де проживають позивач та її діти. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва визнано винуватим [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме вчинення домашнього насильства стосовно позивача. Постановами Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року, 28 квітня 2021 року, 16 червня 2021 року, 29 червня 2021 року, 26 січня 2022 року, 20 грудня 2022 року, 13 лютого 2023 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП України (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування). Рішенням Дніпровського районного суду від 06 березня 2023 року задоволено заяву [PERSON] та встановлено обмежувальний припис відносно [PERSON] : заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати у місці фактичного проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] .; заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися ближче ніж на 300 (триста) метрів до місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У зв`язку з чим позивач просить виселити [PERSON] , [INFO] , з житлового приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою суду від 07 квітня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , якому належить частина квартири за адресою: [ADDRESS] , де проживають позивач та її діти (а.с. 7-8, 10, 11, 12). 20 жовтня 2021 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва визнано винуватим [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме вчинення домашнього насильства стосовно позивача (а.с. 22-27). Постановами Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року, 28 квітня 2021 року, 16 червня 2021 року, 29 червня 2021 року, 26 січня 2022 року, 20 грудня 2022 року, 13 лютого 2023 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП України (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування) (а.с. 16, 17-18, 19-20, 21, 28-31, 32-35, 36). Рішенням Дніпровського районного суду від 06 березня 2023 року задоволено заяву [PERSON] та встановлено обмежувальний припис відносно [PERSON] : заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати у місці фактичного проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] .; заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися ближче ніж на 300 (триста) метрів до місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (а.с. 37-43). 04 грудня 2022 року, 18 грудня 2022 року, 06 січня 2023 року позивач зверталась до органів поліції із заявами неправомірні дії стосовно позивача та її доньки за адресою: [ADDRESS] (а.с. 44). Позивач просить виселити [PERSON] , [INFO] , з житлового приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування позову позивач зазначає про порушення відповідачем правил співжиття що підтверджується неодноразовими випадками вчинення щодо позивача домашнього насильства, що стало наслідком притягнення відповідача до відповідальності (адміністративної, кримінальної, застосування обмежувального припису). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України). Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (частина перша статті 109 ЖК України). Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Отже, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. При вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Тобто, закон встановлює конкретні умови виселення таких осіб. Водночас, протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов`язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші у квартирах і на подвір`ї, а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню у квартирі або житловому будинку. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Систематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. Суттєвим є факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 445/399/20 від 19 січня 2022 року, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 161/16344/20 від 01 червня 2022 року. При розгляді позову про виселення, обґрунтованого неодноразовими випадками вчинення щодо позивача домашнього насильства, що стало наслідком притягнення відповідача до відповідальності (адміністративної, кримінальної, застосування обмежувального припису), судам слід давати ретельну та об`єктивну оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів сторін. Стаття 116 ЖК України загалом є ефективним засобом захисту скарги заявниці у цій справі. З погляду Конвенції, національні суди, зіткнувшись із твердженнями заявниці про те, що відповідач періодично піддавався спалахам люті під час домашніх сварок, були зобов`язані в контексті провадження про виселення, ініційованого відповідно до зазначеного вище положення, оцінити достовірність її заяв та ризик майбутнього насильства у разі, якщо сторони продовжуватимуть жити під одним дахом (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 161/16344/20 від 01 червня 2022 року). Судом встановлено, що позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу неправомірної поведінки відповідача відносно неї та її малолітніх дітей, за наслідками розгляду яких відповідач притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Досліджені судом докази свідчать про систематичне порушення правил співжиття відповідачем та не результативність застосованих стосовно відповідача заходів впливу. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved