Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 10 січня 2018 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого, останній отримав грошові кошти в сумі 896000 гривень для купівлі квартири у м. Івано-Франківськ, для проживання у ній його старшого сина, який на той момент вступав до вищого навчального закладу. Вказані кошти відповідач [PERSON] зобов`язався повернути до 31 грудня 2021 року. \~ \~ \~ \~У день отримання позики відповідач [PERSON] , разом із тодішньою дружиною відповідачем [PERSON] , придбали квартиру в [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Від відповідача [PERSON] , йому стало відомо, що рішенням Івано-Франківського міського суду вищевказану квартиру поділено між відповідачами та визнано за [PERSON] право власності на її частину. \~ \~ \~ \~У зв`язку з невиконанням відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики від 10 січня 2018 року (надалі договір), у нього виникла необхідність звернення до суду із позовом про солідарне стягнення із відповідачів заборгованості за договором позики у розмірі 896000 гривень, оскільки вказаний борг є спільним боргом подружжя і розірвання шлюбу між відповідачами не припиняє права спільної сумісної власності на майно та їх зобов`язання за договором є нероздільними. \~ \~ \~ \~Представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано відзив на позов, у якому просить у задоволенні позову відмовити виходячи з того, що [PERSON] про існування договору позики від 10 січня 2018 року стало відомо лише під час розгляду цивільної справи у Івано-Франківському міському суді про поділ спільного майна подружжя. [PERSON] своєї письмової згоди на укладення вказаного договору позики, не надавала. Позивачем не представлено жодних доказів того, що договір було укладено в інтересаї сім`ї та кошти отримані відповідачем [PERSON] за цим договором, використані в інтересах сім`ї, а тому зобов`язання щодо повернення коштів позивачу має виключно відповідач [PERSON] . Саме по собі зазначення у договорі цілі позики, безумовно не свідчить про те, що вона була витрачена на придбання двокімнатної квартири. Крім того, за умовами договору купівлі-продажу від 10 січня 2018 року вказану квартиру було придбано покупцем відповідачем [PERSON] у продавця, за погоджену сторонами ціну 67891 грн, що відповідає їх волевиявленню. [PERSON] зазначає, що купівлю двокімнатної квартири у [ADDRESS] , було здійснено за власні кошти подружжя, що також було встановлено рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2023 року у справі №344/4614/22. \~ \~ \~ \~Представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано відзив на позов, у якому просить позов [PERSON] задовольнити, з наступних підстав. 10 січня 2018 року [PERSON] уклав договір із позивачем, відповідно до умов якого отримав у позику 896000 гривень для придбання квартириу м. Івано-Франківськ, для потреб сім`ї, а саме для проживання у ній сина [PERSON] , який мав намір вступити до вищого навчального закладу. \~ \~ \~ \~Отримані у позивачу в позику кошти в сумі 896000 гривень були витрачені [PERSON] на придбання квартири в [ADDRESS] , тобто для потреб сім`ї. З таких підстав відповідач [PERSON] вважає, що зобов`язання перед позивачем за договором позики, він має виконувати солідарно із відповідачем [PERSON] . \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позові та просить їх задовольнити. Крім того, додав, що він із [PERSON] знайомі приблизно з 2010 року та є тезками. Він позичив [PERSON] кошти на придбання квартири в м. Івано-Франківськ, в сумі 896000 гривень, які останній зобов`язаний був повернути до кінця 2021 року. Раніше він із позовом про стягнення вищевказаного боргу за договором позики від 10 січня 2018 року не звертався, а звернувся до суду лише після того, як між відповідачами було поділено квартиру в м. Івано-Франківськ, яка придбана за позичені ним кошти. Вважає, що борг за договором позики слід стягнути із двох відповідачів, так як зазначена квартира була поділена на них двох. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] у задоволенні позовних вимог просить відмовити за обставин викладених у відзиві на позов. Крім того, додав, що позивачці про існування договору позики від 10 січня 2018 року стало відомо лише під час розгляду справи про поділ майна подружжя у Івано-Франківському міському суді. [PERSON] не давала своєї згоди на укладення [PERSON] договору позики і їй про це взагалі нічого не було відомо. Даний позов вважає помстою [PERSON] своїй колишній дружині [PERSON] . Відповідач [PERSON] повідомляв відповідача [PERSON] про те, що вартість квартири, яку вони мали намір придбати становить 67000 гривень. У відповідачів були свої заощадження, що давало їм можливість придбати вказане нерухоме майно, так як [PERSON] на протязі всього подружнього життя із відповідачем [PERSON] , періодично їздила на заробітки в Республіку Польща, а також сам [PERSON] їздив на заробітки за кордон. Позивачем не надано суду доказів того, що [PERSON] позичені у нього кошти використав в інтересах сім`ї, при цьому в даному випадку такий тягар доказування лежить саме на позивачеві. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги [PERSON] просить задовольнити з підстав викладених у відзиві на позов. Також додав, що оскільки кошти позичені [PERSON] у позивача, були витрачені на купівлю квартири в м. Івано-Франківськ, тобто використані в інтересах сім`ї, при цьому дана квартира поділена між відповідачами, а тому й борг за договором позики відповідачі зобов`язані повертати солідарно. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення позивача, думку представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ст.541 ЦК України). Отже, основним і загальним визнається частковий порядок виконання зобов`язання із множинністю осіб, він презюмується законодавством. Солідарний порядок розрахований лише на деякі випадки. Згідно ч.3\~ст.61 СК України, якщо одним\~із подружжя\~укладено договір\~в інтересах\~сім`ї,\~то гроші,\~інше майно,\~в тому\~числі гонорар,\~виграш,\~які були\~одержані за\~цим договором,\~є об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя. Частина 4\~ст.65 СК України\~встановлює, що договір,\~укладений одним\~із подружжя\~в інтересах\~сім`ї,\~створює обов`язки\~для другого\~з подружжя,\~якщо майно,\~одержане за\~договором,\~використане в\~інтересах сім`ї. Правовий аналіз ч.4\~ст.65 СК України\~дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Для встановлення боргового зобов`язання саме у подружжя, позивачу необхідно довести, що другий з подружжя знав про договір позики першого та не заперечував проти такої позики, а також суду необхідно встановити на підставі доказів, що позичені кошти були витрачені в інтересах сім`ї. В силу\~ст.1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~За змістом ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Судом встановлено, що 21 травня 2001 року між сторонами у виконавчому комітеті Литвинівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області, було зареєстровано шлюб, який рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 22 листопада 2018 року, яке набрало законної сили, розірвано. 10 січня 2018 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого [PERSON] (позикодавець за договором), передав [PERSON] (позичальнику за договором), грошові кошти в сумі 896000 гривень для купівлі квартири в [ADDRESS] , для забезпечення потреб сім`ї (п.1 договору). Відповідно до п.3 договору відповідач [PERSON] зобов`язався повернути позивачу позичені грошові кошти у строк до 31 грудня 2021 року. Даний договір позики не містить жодних відомостей стосовно того, що відповідач [PERSON] надавала свою згоду на отримання позики у вищевказаній сумі. Такі відомості також відсутні й у матеріалах справи. Як ствердив в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] , відповідачка дізналась про наявність вищевказаного договору позики, лише під час розгляду справи №344/4614/22 про поділ спільного майна подружжя у Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області. Встановлено, що на момент судового розгляду справи, зобов`язання за договором позики відповідачем [PERSON] не виконані, що підтверджено в судовому засіданні позивачем та визнано представником відповідача [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу квартири від 10 січня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомною О.Д. та зареєстрованого в реєстрі за №06, відповідач [PERSON] (покупець за цим договором), за письмової згоди на той час його дружини [PERSON] , придбав у гр. [PERSON] (продавця за цим договором) квартиру з двох кімнат, житловою площею 33 кв.м., загальною площею 59,3 кв.м., що в [ADDRESS] . У пункті 2.1. договору купівлі-продажу квартири вказано, що її продаж вчинено за погоджену сторонами ціну 67891 грн. Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після цього договору не підлягає. Зазначену суму покупець сплатив продавцю до підписання цього договору. Фінансових або будь-яких інших претензій з приводу проведеного розрахунку продавець до покупця немає. Підписання цього договору продавцем є підтвердженням факту одержання ним від покупця 67891 грн, як повної оплати за продану квартиру. У пункті 2.2. договору купівлі-продажу квартири, сторони засвідчили, що вони обізнані стосовно рівня ринкових цін на аналогічні об`єкти нерухомого майна та за їхнім розсудом визначена у цьому договорі ціна саме цієї квартири відповідає її дійсній вартості. Сторони вважають визначену у цьому договорі ціну договору справедливою, її розмір не пов`язаний із збігом якихось важких для них обставин. Ринкова вартість зазначеної квартири відповідно до Звіту про оцінку майна, виконаного 04 січня 2018 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , становить 67891 грн (п.2.3. договору купівлі-продажу квартири). Сторони договору купівлі-продажу квартири у п.2.4. погодились, що зазначений звіт про оцінку об`єкта майна є об`єктивним, а визначена оцінювачем вартість є близькою до реальної вартості квартири. Згідно копії розписки [PERSON] від 10 січня 2018 року. остання отримала від відповідача [PERSON] 896000 гривень, що еквівалентно 32000 доларів США за продаж квартири [ADDRESS] . Вищевказану розписку [PERSON] , суд не приймає до уваги, як доказ того, що відповідач [PERSON] придбав у неї квартиру саме за 896000 гривень, оцінює її критично, оскільки така повністю спростована нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 10 січня 2018 року, так як недійсність зазначеного правочину прямо не встановлена законом і такий не визнаний судом недійсним. За таких обставин, враховуючи вимоги матеріального права щодо презумпції правомірності правочину та процесуального права щодо диспозитивності цивільного судочинства, з огляду на встановлені судом суперечливі обставини, з приводу вартості придбаної квартири, суд бере до уваги договірну вартість квартири, визначену у пункті 2.1. розділу 2 Договору купівлі-продажу квартири від 10 січня 2018 року, яка становить погоджену сторонами ціну 67891 грн. Тому, з урахуванням вартості придбаної квартири, суд не приймає доводи позивача та представника відповідача [PERSON] про походження коштів на придбання квартири, які за твердженнями останніх, надані позивачем та отримані відповідачем [PERSON] у позику. Рішенням Івано-Франківського\~міського суду\~Івано-Франківської\~області від\~22\~травня 2023\~року,\~яке набрало\~законної сили, встановлено, що спірна квартира була набута [PERSON] та [PERSON] , під час перебування у шлюбі, за спільні кошти, вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, з рівністю часток в ньому дружини та чоловіка. Вищезазначеним рішенням суду від 22 травня 2023 року, визнано квартиру [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] . Суд вказує на те, що зміст договору позики від 10 січня 2018 року між позивачем та відповідачем [PERSON] не свідчить про обізнаність відповідача [PERSON] \~з такою позикою, оскільки в ній не зазначено, що остання, як на той час дружина [PERSON] , давала згоду на отримання цієї позики. Підпис останньої на вказаному договорі відсутній. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що кошти, отримані\~ [PERSON] за договором позики, останнім використані за призначенням\~на купівлю квартири [ADDRESS] , тобто витрачені в інтересах сім`ї. Сам по собі факт зазначення у договорі позики про її ціль, безумовно не свідчить про те, що позика була витрачена на придбання вказаного нерухомого майна. За вказаних вище обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав кваліфікувати відповідача [PERSON] , як зобов`язану особу (боржника) за укладеним [PERSON] договором позики, оскільки згоди на його укладення відповідач [PERSON] не надавала, а факт укладення цього правочину в інтересах сім`ї та використання отриманих за ним коштів саме в інтересах сім`ї у цій справі є недоведеним та належними і допустимими доказами не підтверджується, а тому позовні вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, як з другого з подружжя, задоволенню не підлягають. Разом з тим, суд вважає за необхідне, частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] стягнувши з останнього борг за договором позики від 10 січня 2018 року в дольовому порядку в сумі 448000 гривень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України слід стягнути із відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 4480 гривень, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial