Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем, який зареєстровано 06.10.1990 року відділом РАЦС міськвиконкому міста Запоріжжя, актовий запис №2643. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами зникло почуття любові та взаємної поваги, позивач з відповідачем не проживають разом та не ведуть спільне господарство, у зв`язку з цим позивач просить розірвати їх з відповідачем шлюб. ІІ. Заяви, клопотання у справі. До судового засідання позивач надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав. Враховуючи наявність підстав, визначених частиною першою статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. Шлюб між сторонами по справі зареєстрований 06.10.1990 року відділом РАЦС міськвиконкому міста Запоріжжя, актовий запис №2643, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. На даний час подружжя не підтримує шлюбних відносин через втрату почуття любові та взаємної поваги, позивач з відповідачем не проживають разом та не ведуть спільне господарство, примирення між сторонами не можливе і суперечить інтересам позивача. IV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що подружжя не підтримує шлюбних відносин. Сторони проживають окремо. Позивач на примирення не згоден. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно із частиною другої статті 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Частиною третьою 3 статті 115 СК України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved