Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Поліщук Ю.А. звернувся до суду із позовом про звільнення майна з-під арешту. На обґрунтування заявленого позову зазначив, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на належну позивачці квартиру накладено обтяження у виді заборони на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4895226, зареєстровано 28.04.2007 за № 4895226 реєстратором Чигиринською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н Ощадний банк м. Чигирин від 08.10.1992. З метою з`ясування підстав накладення відповідних обтяжень та зняття заборони позивачка звернулася до Чигиринської державної нотаріальної контори. З наданої Чигиринською державною нотаріальною конторою від 11.10.2023 № 550/01-16 відповіді вбачається, щов Реєстрі Чигиринської державної нотаріальної контори для реєстрації заборони (арештів) на будинки за 1978-2007 роки здійснено запис від 08 жовтня 1992 року про накладення заборони на квартиру [ADDRESS] на підставі повідомлення б/н «Ощадбанк» м. Чигирин. Відмітка про зняття вказаної заборони в Реєстрі для реєстрації заборон (арештів) на будинки за 1978-2007 роки відсутня. Документи, на підставі яких здійснені внесення відомостей про зазначену заборону в Чигиринській державній нотаріальній конторі не зберігаються. З метою зняття наявної заборони позивачка надавала Чигиринській держаній нотаріальній конторі довідку ТВБВ № 10023/01 філії - Черкаського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК» від 03.10.2023 № 257, відповідно до якої на ім`я [PERSON] немає відкритих договорів, заборгованість відсутня, за наслідками розгляду якої Чигиринською державною нотаріальною контрою їй було відмовлено у знятті заборони на нерухоме майно та рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання про зняття заборони з належного [PERSON] нерухомого майна. Тому просить суд зняти обтяження у виді накладеної заборони на нерухоме майно, а саме - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 13.11.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 11.12.2023 за клопотанням представника позивача - адвоката Поліщука Ю.А. у справі замінено первісного відповідача Чигиринську державну нотаріальну контору на належного відповідача - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ". Під час підготовчого провадження від відповідача суду наданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував. На обґрунтування наявних заперечень представник відповідача зазначив, що спірна заборона на нерухоме майно зареєстрована 28.04.2007 реєстратором Чигиринська державна нотаріальна контора, відповідно позовні вимоги до АТ "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" є безпідставними. Банки не є суб`єктами організаційної системи державної реєстрації прав, тому на думку відповідача належним відповідачем у справі має бути нотаріус, який наділений повноваженнями на вчинення нотаріальної дії щодо зняття заборони відчуження об`єкта нерухомого майна та який, у даних правовідносинах, повідомив позивачеві про неможливість вчинення такої нотаріальної дії. У АТ "ОЩАДБАНК" відсутня будь-яка інформація та документи щодо підстав накладення заборони на майно, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Також зазначає, що банк не може вчинити дії зі зняття обтяження (заборони) з нерухомого майна, що свідчить про помилковість та необґрунтованість визначення його відповідачем у даній справі, банк не міг позбавити, обмежити та/або порушити права позивача, що пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням своїм майном шляхом не зняття заборони з нерухомого майна. Банк не оспорює та визнає цивільне право позивачки на володіння, користування та розпорядження своїм майном, станом на момент розгляду справи судом у відповідача відсутні будь-які права, обов`язки, інтереси щодо належного [PERSON] нерухомого майна. Тому просили суд у позові відмовити. Позивачка та її представник правом подання відповіді на відзив не скористались. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 23.01.2024 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Поліщук Ю.А. позов підтримали та просили суд його задовольнити. Позивачка суду додатково пояснила, що у 1992 році вона брала кредит у відповідача, який погасила достроково. З метою забезпечення виконання нею грошових зобов`язань було накладено заборону на відчуження належної їй квартири, яка мала бути скасована після погашення зобов`язань за укладеним договором. Натомість у 2023 році їй стало відомо, що заборона не була скасована. Відповідач АТ "ОЩАДБАНК" участь уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив. У поданому відзиві на позовну заяву просив суд проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача. Заслухавши учасників, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Підстави набуття права власності регламентовані статтею 328 Цивільного кодексу України, якою визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Одним із способів набуття права власності є спадкування, поняття якого закріплено статтею 1216 ЦК України та визначено як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У свою чергу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі - продажу від 31.03.1992 позивачка [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується довідкою КП «ЧООБТІ» від 06.10.2023 № 584 (а.с. 16-18). Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна за № 348898430 від 03.10.2023 судом встановлено, що відносно нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано обтяження - заборона; влансик - [PERSON] ; підстава обтяження: повідомлення, б/н, Ощадний банк м. Чигирин. Відомості про вказане обтяження були внесені до реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 4895226, зареєстроване 28.04.2007 реєстратором: Чигиринська державна нотаріальна контора. З додаткових відомостей про обтяження вбачається, що датою його виникнення є 08.10.1992. Аналізуючи наведене суд враховує норми законодавства, якими урегульовано відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямовано на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, зокрема Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Закон № 1952-IV). Зі змісту статті 2 Закону № 1952-IV вбачається, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження; обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину; реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно до п. 6 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127, визначено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. У свою чергу стаття 2 Закону № 1952-IV заявником визначає особу, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено обтяження, або уповноважену ним особу - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення обтяження речових прав. На підставі п. 7 Порядку для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", іншими законами України та цим Порядком. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. На підставі пункту 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (зі змінами) нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. З аналізу наведених норм чинного законодавства суд констатує, що відносно набутого позивачкою у власність у порядку купівлі-продажу нерухомого майна з 08.10.1992 наявне обтяження у виді заборони на нерухоме майно, яке виникло на підставі повідомлення Ощадного банку м. Чигирин, що є підтвердженням реєстрації наявного на той період часу речового права у відповідача та існування такого права на час розгляду справи судом. Твердження щодо неналежного відповідача у даній справі суд відхиляє з підстав його необґрунтованості. Такі висновки суду обумовлені наступним. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Оскільки у даних правовідносинах нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави у нього немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача або відповідача. Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові КЦС ВС від 15.04.2020 по справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19). У постанові Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 зроблено висновок, що «[…] позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». За таких обставин склад учасників, визначений позивачкою та її представником, відповідає характеру спірних правовідносин, оскільки предметом оскарження є наявне зареєстроване обтяження у виді заборони на нерухоме майно, яке стосується належного позивачці нерухомого майна, а саме обтяження зареєстровано за заявою відповідача (уповноваженої особи його структурного підрозділу). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої приєдналась Україна 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 319, 321 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. Право власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності законодавство надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналізуючи наявні у матеріалах справи доказу у сукупності суд дійшов висновку, що наявне обтяження було зареєстровано з метою забезпечення боргових вимог банка до [PERSON] як боржника у грошовому зобов`язанні. У свою чергу відповідно до довідки від 03.10.2023 суду підтверджено, що [PERSON] не має відкритих кредитних договорів, заборгованість відсутня (а.с. 11). Також суд враховує наданий відповідачем відзив, відповідно до якого у АТ "ОЩАДБАНК" відсутня будь-яка інформація та документи щодо підстав накладення заборони на майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Сам відповідач не оспорює та не спростовує цивільне право позивача на володіння, користування та розпоряджання своїм майном (у тому числі квартирою), у банка відсутні будь-які права, обов`язки, інтереси щодо вказаного в позові житлового будинку (а.с. 101-106). За таких обставин суд дійшов висновку, що наявне обтяження за умови відсутності у самого обтяжувача будь-яких претензій майнового характеру до власника та належного йому майна порушує право власності позивачки [PERSON] , оскільки вона наразі обмежена у можливості реалізації своїх прав, у зв`язку із чим таке порушене право підлягає судовому захисту шляхом усунення перешкод у його користуванні та припинення зареєстрованого обтяження майна, що відповідає вимогам ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Аналізуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що при зверненні до суду позивачка [PERSON] від сплати судового збору була звільнена на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки є інвалідом ІІ групи. За таких обставин відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 073,60 грн підлягають стягненню з відповідача у дохід державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved