Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Липовецької міської ради (далі відповідач), в якому просив: - визнати за позивачем право власності по спадщині за заповітом на 1/2 частки житлового будинку з господарськими прибудовами, що розташовані по [ADDRESS] . Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] помер дідусь позивача [PERSON] , а після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповів позивачу все своє майно. Позивачем було прийнято таку спадщину та оформлено вищевказану частку житлового будинку дідуся. Крім того, [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , а після її смерті також відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки вищевказаного житлового будинку. За життя [PERSON] заповіла позивачу все своє майно. При зверненні позивача до нотаріуса з метою оформлення спадщини бабусі на частку житлового будинку, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] від 28.10.2002, він належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] і попри те, що остання за життя намагалася виділити їй 1/2 частки в спільному майні подружжя, але право власності на житловий будинок не було належним чином оформлене. Ухвалою суду від 25.12.2023 відкрито провадження\~у справі\~та призначено\~її розгляд у загальному позовному провадженні з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Витребувано спадкові справи. Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано, однак у своїй письмовій заяві представник позов визнав і просив про розгляд без його участі. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, а у своїй заяві просили суд про розгляд справи за їх відсутності, позов просили задовольнити. Суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, за наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи фіксацію судового засідання. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , №100 від 28.10.2002, він належить [PERSON] , а останній перебував у шлюбі з [PERSON] від 20.10.1949, що підтверджується свідоцтвом про укладення їх шлюбу. Отже, вищевказаний житловий будинок належав подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, а після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] . За життя [PERSON] , своїм заповітом від 12.02.2010 заповів позивачу все своє майно. Позивачем було прийнято таку спадщину та оформлено вищевказану частку житлового будинку дідуся, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 16.08.2023, а витягом з Державного реєстру речових прав підтверджується, що позивач є власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими прибудовами, що розташовані по [ADDRESS] . Крім того, [INFO] померла [PERSON] , а після її смерті також відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки вищевказаного житлового будинку. За життя [PERSON] своїм заповітом від 07.02.2013 заповіла позивачу все своє майно. При зверненні позивача до нотаріуса з метою оформлення спадщини [PERSON] на частку житлового будинку, постановою від 17.10.2023 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] від 28.10.2002, він належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] і попри те, що остання за життя намагалася виділити їй 1/2 частки в спільному майні подружжя, але право власності на житловий будинок не було належним чином оформлене. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. В силу припису ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як встановлено ч. 1-2 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Суд встановив, що при зверненні позивача до нотаріуса з метою оформлення спадщини його бабусі [PERSON] за заповітом на частку житлового будинку, постановою від 17.10.2023 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] від 28.10.2002, він належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Відповідно до ст. ст. 60, 63, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач, і які не оспорює відповідач, а в сукупності на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Суд встановив, що житловий будинок по [ADDRESS] , свідоцтво про право приватної власності №100 від 28.10.2002 на якого було видано на [PERSON] , насправді належав подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Суд встановив, що після смерті [INFO] [PERSON] позивачем оформлено 1/2 частки вищевказаного житлового будинку. Також, позивач в силу припису ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину своєї бабусі [PERSON] , яка за життя своїм заповітом від 07.02.2013 заповіла позивачу все своє майно, на яке він як спадкоємець за заповітом згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України має право. Однак через відмову нотаріуса позивач вимушений звернутися до суду з вимогою визнати за ним право власності по спадщині за заповітом від 07.02.2013 померлої [INFO] [PERSON] на 1/2 частки житлового будинку з господарськими прибудовами, що розташовані по [ADDRESS] . Суд встановив, що позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовом в щодо визнання права власності спадкового майна, а з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидною, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що ним обраний. Крім того, відповідачем визнано позов під час судового розгляду, а таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога: визнати за позивачем право власності по спадщині за заповітом на 1/2 частки житлового будинку з господарськими прибудовами, що розташовані по [ADDRESS] , ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved