Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з даним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та свої вимоги мотивує тим, що 23.11.2021 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували в Уманському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 842, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від цього шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , батьком якої є та записаний Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] .. Їхня сім`я не склалася і в даний час в провадженні Бершадського районного суду знаходиться цивільна справа за її позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Джулинської сільської ради № 237. Згідно ст. 180 СК України «батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». Однак [PERSON] на утримання дитини не надає допомоги, хоча здоровий, працездатний, має стабільні неофіційні заробітки та має змогу це робити. Крім того на даний час вона знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною та потребую матеріальної допомоги. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дочки та стягувати щомісячно з відповідача аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. до досягнення дитиною трьох років. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що 23.11.2021 року сторони уклали шлюб, в якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якої Серія [NUMBER] від 05.02.2022 року записаний батьком відповідач. Позивачка зазначає, що їхня з відповідачем сім`я не склалася і в даний час вони разом не проживають. Донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вказані обставини відповідачем не спростовані. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1, 2 ст. 182 цього ж кодексу говорить про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Ч. 3 ст. 180 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, враховуючи найкращі інтереси дитини, матеріальне становище платника аліментів, суд приходить до висновку про задоволення вимог позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, суд виходить з таких міркувань. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним, їхньої дитини відповідно до ч. 2-4 ст. 84 та ст. 86 СК України. З огляду на вказані вимоги законодавства, необхідною умовою для стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років є те, що такі аліменти можуть бути стягнуті у разі проживання дитини з матір`ю. Суд вважає доведеним, що спільна дитина сторін проживає з позивачкою. Доказів, які б вказували на наявність підстав, що свідчать про неможливість відповідача надавати позивачці матеріальну допомогу, під час судового розгляду відповідачем не надано. З огляду на таке, відповідач не навів обставин, які б слугували для його звільнення від сплати аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, а тому суд вважає за необхідне стягнути аліменти та визначити розмір таких в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьох років. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. На підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 1073 грн. 60 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved