Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася в суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,2 га (кадастровий номер 6122686700:02:002:0594) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у [ADDRESS] . Позивач позовні вимоги підтримує, посилаючись на те, що вона 15 грудня 2023 року придбала даний житловий будинок та земельну ділянку, якими користується з того часу. Позивач та відповідач домовилися укласти договір та засвідчити угоду нотаріально. Позивач сплатила відповідачу кошти, однак не може належно оформити своє право власності, так як відповідач втратив оригінали документів на дане майно, ухиляється від їх поновлення та належного посвідчення договору. Нотаріусом у посвідченні угоди відмовлено. Відповідач надав заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі, позов визнає, не заперечує обставин, вказаних позивачем, в тому числі факту отримання коштів. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що відповідачу на праві власності належали: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,2 га (кадастровий номер 6122686700:02:002:0594) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у [ADDRESS] . 15 грудня 2023 року між позивачкою та відповідачем досягнуто домовленості про продаж вказаного майна. За придбане майно позивачка сплатила кошти, які відповідач отримав і майно було фактично передано позивачці, яка в даний час проживає у придбаному будинку та користується майном. Однак нотаріусом у посвідченні угоди відмовлено. Таким чином зареєструвати своє право власності позивачка не може, так як відповідач втратив оригінали правовстановлюючих документів та ухиляється від їх поновлення, ухиляється від виконання угоди. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас, в силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України. Судом встановлено, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України. Правочин, укладений між сторонами, підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, однак зміст договору не суперечить іншим вимогам закону та не порушує прав третіх осіб, які не є його сторонами. Договір не може бути нотаріально посвідчений без участі відповідача, який не надав необхідні документи та ухиляється від виконання угоди. У зв`язку з цим можливість для позивача посвідчити договір нотаріально втрачено і в інший спосіб, крім звернення до суду, позивач захистити свої права не має можливості. Враховуючи, крім вказаного вище, що позивачка всі свої зобов`язання виконала, користується придбаним майном, однак не може оформити право власності на майно з причин незалежних від неї, суд вважає, що договір слід вважати укладеним, а правочин дійсним, отже позов слід задовольнити та визнати за позивачкою право власності на майно.

Outcome: approved