Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом з нею. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони у справі з травня 2013 року по червень 2017 року проживали без державної реєстрації шлюбу та [INFO] в них народилась спільна дитина [PERSON] . Позивачка вказує, що з відповідачем вже тривалий час проживають окремо, при цьому спільна донька проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Позивачка вказує, що створює для дитини всі належні умови для її життя, здоров`я, розвитку та відпочинку. Відповідач заперечує проти проживання дитини разом з матір`ю, проте для реалізації прав дитини позивачка просить суд визначити її місце проживання разом з нею. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.09.2023 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.11.2023 року закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до судового розгляду. Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду. 18.01.2024 року до матеріалів справи надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради № 451 від 19.12.2023 року про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Позивачка та її уповноважений представник до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. 30.01.2024 року уповноважений представник позивача адвокат Агєєва Е.О. надала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в призначені судові засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно відповідно до вимог\~ст. 128 ЦПК України. Судові повістки були повернуті на адресу суду з відміткою відділення УДППЗ «Укрпошта» - \~«адресат відсутній за вказаною адресою». Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, відзив на позовну заяву, відповідно до приписів\~ст. 178 ЦПК України, не подав, ніяких клопотань на адресу суду не направляв. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до п.п. 2 та 7 ч. 2\~ЦПК України\~учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3\~ЦПК України\~передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В даному випадку відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату судового розгляду справи, враховуючи наявні в матеріалах справи довідки поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки «адресат відсутній за вказаною адресою». Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23). У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4\~ст. 223 ЦПК України). Також відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явився у судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Третя особа правом на участь представника у судовому засіданні не скористалась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява директору Департаменту служб у справах дітей Малько О.П., в якій вона просить суд розглянути справу без участі представника третьої особи та просить суд при винесенні рішення врахувати інтереси малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з вимогами ст. ст. 223, 280-281 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував представник позивачки. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 09.12.2014 року батьком дитини є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] разом з дитиною [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується зокрема витягом з реєстру територіальної громади 2023/006400946 від 15.08.2023 року. Квартира [ADDRESS] належить позивачці на праві приватної власності, що підтверджується договором дарування від 21.06.2011 року та Витягом про державну реєстрацію прав 30691075 від 20.07.2011 року. Позивачка зазначає, що батько дитини [PERSON] на теперішній час не приймає участі в утриманні та вихованні дитини. Так, зокрема рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.06.2018 року з [PERSON] , на\~користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі доходу відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки Немишлянського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ від 06.07.2023 року №47329 станом на 01.07.2023 року у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів у сумі 67285,85 грн. за період з 01.09.2021 року по час надання довідки, тобто сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання /а.с. 55-56/. [PERSON] вказує, що належним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, на підтвердження чого до матеріалів справи надані довідка з КЗ "Харківський ліцей № 61 ХМР" №232 від 21.08.2023 року /а.с. 46-47/, роздруківки з он-лайн запису до лікарів /а.с. 50 - 54/. Позивачка вказує, що самостійно піклується про виховання, здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини [PERSON] . Враховуючи, що відповідач, який фактично не приймає участі у вихованні та утриманні дитини заперечує проти її проживання з матір`ю, з метою дотримання та реалізації прав дитини, позивачка просить суд визначити її місце проживання разом з нею. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Крім того, дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, параграф 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR, v. UKRAINE, № 10383/09, параграф 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім прав батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 451 від 19.12.2023 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебувають, після припинення фактичних шлюбних відносин між батьками [PERSON] , [INFO] , залишилась мешкати разом з матір`ю [PERSON] . Зараз мати з дитиною мешкають за адресою: [ADDRESS] , де створено належні житло-побутові умови. Питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , додатково було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради.

Outcome: approved