Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача у якому просить суд звільнити її від сплати судового збору, зобов`язати Універсал Банк, АТ «Монобанк» повернути на поточний рахунок [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , [NUMBER] , грошові кошти у розмірі 9600 грн., посилаючись на те, що вказані грошові кошти були списані з її рахунку в результаті шахрайських дій невідомою особою, за цим фактом відкрито кримінальне провадження де її визнано потерпілою, досудове розслідування триває, однак банк продовжує нараховувати їй відсотки за користування кредитними коштами та вимагає погашення заборгованості. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала, з викладених у позові підстав. Зазначила, що дійсно представником банку було надіслано повідомлення про вхід у додаток з іншого пристрою, однак вказане повідомлення вона побачила запізно, тобто після списання з рахунку коштів. Підтвердила факт передачі третім особам свої персональні та автентифікаційні особисті дані. Представник відповідача-адвокат Яковлев О.С. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, надав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки між сторонами був укладений про надання банківських послуг на відповідних умовах. АТ «Універсал Банк» виконував і виконує всі вимоги встановлені Постановою №95 з метою захисту інформаційних систем банків від актуальних кіберзагроз, та використовує інструменти централізованого моніторингу та застосовує оновлення безпеки для операційних систем. Впровадження банком всіх зазначених систем захисту, в тому числі, використання вигаданого Позивачем особисто ПІН-коду, унеможливлює вхід третіх осіб до мобільного додатку «Монобанк», і як наслідок здійснення транзакцій без знання такого ПІН-коду, що, в свою чергу, свідчить про розголошення саме Позивачем своїх аутентифікаційних даних, в тому числі, ПІН-коду, а отже відсутності відповідальності Банку за подальші транзакції, вчинені з його використанням. Банк не несе відповідальності за операції, підтверджені правильним введенням ПІН-коду, оскільки обов?язок тримати його в таємниці, як і інших аутентифікаційних даних повністю покладається на клієнта банку, відповідно до Умов і правил. Банк не несе відповідальності за операції, підтверджені правильнимвведенням введенням коду, наданого банком в рамках технології 3D-Secure, або операції, що здійснюються з використанням платіжної картки без введення ПІН-коду, або з використанням реквізитів платіжної картки, або з використанням аутентифікаційних даних, у тому числі в Мобільному додатку - визнаються підтвердженими клієнтом та ініційованими ним власноруч. Банк провадить свою діяльність виключно з дотриманням всіх вимог законодавства та з повним дотриманням умов договорів, укладених з клієнтами, якими, в тому числі, передбачена відповідальність за власні дії останніх, що стосується надання третім особам інформації, за допомогою якої можна здійснити авторизацію. Позивач була обізнана про всі свої права та обов?язки та достеменно знала, що вона несе відповідальність за всі дії, які будуть вчинені щодо її грошей, що супроводжувалися авторизацією, до моменту її звернення до Банку. Таким чином, взагалі незрозуміло, в чому саме полягає порушення прав HosuBara 3i croporn AT «hisepcar Eanry, anpe nrarixni onepanii», супроводжувалися коректним введенням ПІН-коду, що прирівнюється до власноручного підпису клієнта, а банк не несе жодної відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІН-коду, які було ініційовано особисто клієнтом у мобільному додатку. Також представником відповідача було додано CD-диск, на якому записано 2-ві (дві) розмови [PERSON] та служби підтримки АТ «Універсал Банк» в телефонному режимі від 21.04.2023 та 10.05.2023. На даних телефонних записах [PERSON] визнає той факт, що вона особиста передала 3-м особам свої персональні та автентифікаційні особисті дані (ПІН-код, ОТП-пароль, номери картки тощо), при чому обґрунтовує таку передачу особистих даних тим, що вона знайшла роботу у фейсбуці, яка нібито передбачала передачу таких даних 3-м особам. Відкриття кримінального провадження де її визнано потерпілою, щодо списання коштів з її рахунку, не є підставою на повернення банком коштів на рахунок позивача. Таким чином, посилання позивача в позовній заяві є безпідставними, необґрунтованими. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до анкети-заяви від 19.04.2023 [PERSON] уклала договір з АТ «Універсалбанк» та погодилася з тим, що ця Анкета-заява разом із Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсалбанк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank|Universal Bank, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms, складають договір про надання банківських послуг. Позивач отримала платіжну (віртуальну) картку, що не оспорюється самою позивачкою. Як зазначено позивачем у позові, остання не встигла скористатися даною карткою, як на додаток «Monobank» надійшло сповіщення, що 20.04.2023 хтось увійшов на її аккаунт з невідомого пристрою, а саме з ZTE Blade A 51 Lite з надписом: «Якщо ви натиснете «Це не мій пристрій» зловмисники не матимуть можливість бути у вашому аккаунті», з яким вона ознайомилася 21.04.2023, тоді як кошти у розмірі 9600 грн. були зняті 20.04.2023 о 21:13:08 год. Після чого, цього ж дня зателефонувала в банк з проханням розібратися з даним питанням, вжити заходи та заблокувати віртуальну кредитну картку, але в наступному місяці їй надійшло повідомлення про необхідність сплати кредиту. 19.05.2023 звернулась до Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, де за її заявою було заведено кримінальну справу за №12016230040003400 за ч.3 ст.190 КК України. Судом встановлено, що 21.04.2023 АТ «Універсал банк» на підставі звернення [PERSON] від 21.04.2023, було заблоковано віртуальну картку, що підтверджується довідкою про наявність рахунку від 10.01.2024. Пунктом 8.11 глави 8 Розділу І Умов і правил визначена відповідальність клієнта за всі проведені операції з використанням передбачених договором засобів його ідентифікації та аутентифікації. Як вбачається з довідки про входи [PERSON] до мобільного додатку «Monobank» за період з 19.04.2023 по 01.05.2023 та довідки про рух грошових коштів по картці за період з 19.04.2023 по 01.05.2023, операція з перерахування грошових коштів на суму 9984 грн. було проведено 20.04.2023 у мобільному застосунку «Monobank» через довірений пристрій самого клієнта - позивача з його фінансового номеру телефону, із вірним введенням ПІН-коду, який відомий тільки позивачу, з переказом коштів з картки на картку. Фінансовий номер [PERSON] не змінювався, змін кредитного ліміту не відбувалось. Щодо причетності до здійснення спірних переказів невідомих осіб, жодних доказів не надано. Тому у АТ «Універсал Банк» були відсутні підстави для непроведення даної операції. Відповідачем на підтвердження своїх заперечень був наданий CD-диск, на якому зафіксовані дві розмови [PERSON] та служби підтримки АТ «Універсал Банк» в телефонному режимі від 21.04.2023 та 10.05.2023, на яких [PERSON] визнає той факт, що вона особиста передала трьом особам свої персональні та автентифікаційні особисті дані (ПІН-код, ОТП-пароль, номери картки тощо), обґрунтовуючи таку передачу особистих даних тим, що вона знайшла роботу у «фейсбуці», яка нібито передбачала передачу таких даних. За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Таким чином, враховуючи, що операція з перерахування грошових коштів на суму 9984 грн. було проведено 20.04.2023 у мобільному застосунку «Monobank» через довірений пристрій самого клієнта - позивача з його фінансового номеру телефону, із вірним введенням ПІН-коду, який відомий тільки власнику рахунку, з переказом коштів з картки на картку, АТ «Універсал Банк» не повинен нести відповідальність за дану операцію. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі №522/22780/15-ц, провадження №61-23040св18. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка судом не встановлено. Згідно зі статтею 1 ЗУ від 05 квітня 2001 року №2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до п.14.12 ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення №705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 (далі - Положення №705), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення №705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення №705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення №705). Пунктами 7,8 розділу VI Положення №705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Як вбачається з матеріалів справи, переказ здійснювався [PERSON] , тобто платіжна операція здійснювалася нею. Жодних доказів зворотного, суду не надано. Посилання позивача про наявність в провадженні Лозівського РВП ГУНП в Харківській області кримінального провадження №12016230040003400 від 19.05.2023 за ч.3 ст190 КК України, за її заявою за фактом заволодіння невідомими особами кредитними коштами з її банківської картки на суму 10000 грн., шляхом незаконних операцій, де її було визнано потерпілою, не є підставою для повернути на поточний рахунок [PERSON] , грошових коштів у розмірі 9600 грн., оскільки сама по собі постанова органів досудового розслідування про визнання заявника потерпілим у кримінальному провадженню є процесуальною дією слідчого, яка жодним чином не встановлює суттєвих обставин кримінального провадження, а лише визначає процесуальний статус особи з наданням йому відповідних прав та обов`язків на стадії досудового розслідування, яке може бути закінчено як закриттям кримінального провадження із встановленням відсутності події кримінального правопорушення або не встановленням достатності доказів для доведення винуватості особи та інше, так і направленням обвинувального акту до суду. Наявність кримінального провадження не може свідчити, в силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно [PERSON] до ухвалення вироку, яким такі обставини будуть встановлені. Аналогічні правові позиції викладені в ухвалі Верховного Суду від 12 липня 2021 року у справі №756/14468/19-ц, провадження № 61-10375 ск 21 та постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 у справі №524/3979/16-ц, провадження № 61-20290св18. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на те, що користувач своїми діями сприяла здійсненню платіжної операції, суд вважаю, що наявна вина [PERSON] . Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи те, що з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] здійснювала переказ коштів самостійно зі своєї картки, беручи до уваги всі докази в їх сукупності, зважаючи на викладене у заявах по суті, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідно до пункту 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачі у справі про захист прав споживачів звільнені від сплати судового збору. Враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed