Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.01.2022 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Рено державний номерний знак [NUMBER] та Фольксваген державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-траспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Фольксваген д.н.з. [NUMBER] , який був застрахований ПрАТ "СК "УНІКА". Відповідно до постанови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (справа № 539/184/22) від 16.02.2022 відповідача [PERSON] визнано винним за ст. 124 КУпАП України. Враховуючи наявність Договору страхування, водій пошкодженого автомобіля Фольксваген д.н.з. [NUMBER] звернувся до позивача з заявою про настання події. Позивачем на підставі цієї заяви складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 50060,93 грн. Враховуючи, що винуватцем ДТП визнано відповідача, а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в НАСК "Оранта", позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування. Останнє виплатило страхове відшкодування за полісом в розмірі 36098,72 грн. Оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 50060,93 грн, при цьому полісом страхування покрито частину шкоди на суму 36098,72 грн, то залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає 13962,21 грн (50060,93 грн - 36098,72 грн). У зв`язку із вищевикладеним позивач звернувся до суду з позовом, в якому прохає стягнути з [PERSON] на свою користь 13962,21 грн матеріальної шкоди та сплачений судовий збір у розмірі 2 684,00 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. Ухвалою судді Глобинського районного суду Полтавської області Мицик С.А. цивільну справу за вищевказаним позовом передано для розгляду Лубенському міськрайонному суду Полтавської області за підсудністю у зв`язку із зареєстрованим місцем проживання відповідача на території Лубенського району Полтавської області. Ухвалою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області Алтухової О.С. вказану цивільну справу передано для розгляду Хорольському районному суду Полтавської області за підсудністю у зв`язку із зареєстрованим місцем проживання відповідача на території Хорольської об`єднаної територіальної громади Лубенського району Полтавської області. Згідно протоколу авторозподілу справ між суддями від 18.12.2023 вказану справу передано для розгляду судді Старокожку В.П. та ухвалою судді від 20.12.2023 прийнято вказану справу до провадження, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Представник позивача у позовній заяві прохав про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, інших заяв та клопотань суду не надав. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідача не надходило. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч.2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. При цьому суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. П. 4 ч.8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, слід вважати відповідача [PERSON] належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі, оскільки відповідні судові документи, що повернулися до суду із відміткою про відсутність адресата, були надіслані безпосередньо за місцем його реєстрації - [ADDRESS] . Відповідно до ч.2 ст.247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~вважає,\~що за\~результатами розгляду\~справи в\~межах спрощеного\~провадження має\~бути ухвалене\~ рішення, яким позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з нижчевикладених підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст.12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 05 січня 2022 року о 10 годині 15 хвилин в м. Лубни по вул. Монастирській, 24 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Renault 19, державний номерний знак [NUMBER] перед початком руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Polo державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.10.1 ПДР України. Постановою Лубенського районного суду Полтавської області від 16.02.2022 (справа № 539/184/22) відповідача визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн на користь держави, що підтверджується копією вказаної постанови (а.с. 29-20). Відповідно до ч. 4-6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що ДТП сталася з вини відповідача, а отже, саме [PERSON] відповідно до положень ст. 1188 ЦК України зобов`язаний відшкодувати збитки, спричинені внаслідок пошкодження автомобіля Volkswagen Polo д.н.з. [NUMBER] . Судом встановлено, що 18.05.2021 між ПрАТ ''СК ''УНІКА" та ТОВ "Агроструктура" було укладено договір № 03053/4100/0000051 добровільного страхування транспортного засобу Volkswagen Polo державний номерний знак [NUMBER] . Предметом Договору є страхування транспортного засобу Volkswagen Polo д.н.з. [NUMBER] , згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу (а.с. 14-15). Враховуючи наявність Договору страхування, водій пошкодженого застрахованого траспортного засобу [PERSON] , маючи на те відповідні повноваження, 05.01.2022 звернувся до позивача із заявою про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО № 03053/4100/0000051 та виплату страхового відшкодування (а.с. 11). 10.01.2022 позивачем був проведений огляд застрахованого вказаного траспортного засобу, про що складений акт огляду транспортного засобу (а.с. 22). Відповідно до ремонтної калькуляції № 00488609 від 14.01.2022, вартість ремонту автомобіля Volkswagen Polo д.н.з. [NUMBER] становить 52360,93 грн (а.с. 17-21). Позивачем складено страховий акт № 00488609 на суму 50060,93 грн (з урахуванням франшизи 2300,00 грн) (а.с. 10), виплату якої здійснено на рахунок ТОВ "Агроструктура", як власника пошкодженого транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням № 004608 від 25.01.2022 (а.с. 9). Судом встановлено, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є [PERSON] , його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПАТ "НАСК Оранта" (поліс АТ 000309374) (а.с. 31). Згідно цього полісу ПАТ "НАСК Оранта" виплатило позивачу регресний платіж в розмірі 36098,72 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 28606 від 23.06.2022 (а.с. 32). Оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 50060,93 грн, при цьому полісом страхування покрито частину шкоди на суму 36098,72 грн, то залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає 13962,21 грн (50060,93 грн - 36098,72 грн). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховику межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1188 Цивільного Кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 2 ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься в ст. 27 Закону України «Про страхування». Разом з тим, одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Так, після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц). Так, суброгація є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду. Під час суброгацїї нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні. Перехід прав страхувальника до страховика після виплати страхового відшкодування здійснюється на підставі договору, за яким страхувальник передає свої права страховику і приймає на себе зобов`язання сприяти останньому в здійсненні його суброгаційних прав. Страхувальник передає свої права на добровільній основі. При цьому права вимоги передаються в тім же обсязі, в якому вони могли б бути здійснені самим страхувальником. У порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. Тому, якщо страхове відшкодування лише частково погашає спричинені потерпілому збитки, то до заподіювана шкоди є можливість пред`явлення двох вимог: перша вимога страховика в розмірі виплаченого потерпілому страхового відшкодування, друга вимога потерпілого в розмірі тієї частини завданої шкоди, яка не була покрита страховим відшкодуванням. Заподіювач шкоди може висувати проти страховика лише ті вимоги (заперечення), які він має до потерпілої особи. Відповідно до п. 1, 2 ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Позивач визнав зазначене ДТП страховим випадком, виплатив кошти власнику пошкодженого автомобіля та звернувся до суду з вказаним позовом з вимогами щодо відшкодування за рахунок відповідача частини виплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 13962,21 грн, що підтверджено відповідними платіжними документами та іншими письмовими доказами, дослідженими судом. Тому, аналізуючи зазначені норми законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 13962,21 грн з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав шкоди іншому транспортному засобу. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2684,00 грн, сплачений згідно платіжної інструкції № 4454 від 16.10.2023 (а.с. 7). Крім того, при зверненні до суду з позовною заявою, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн на підставі: копії договору-доручення від 02.09.2019; копії договору про надання правової допомоги від 02.01.2023 з додатком; копії акту (звіту) прийому-передачі наданих послуг № 1/31984 від 16.10.2023; копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХС № 000229 адвоката Білого В.С. Суд, проаналізувавши надані докази, приходить до таких висновків. Відповідно до ч. ч. 2, 3ст. 137ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Витрати позивача на правову допомогу наведені в копії акту (звіту) прийому-передачі наданих послуг № 1/31984 від 16.10.2023 та, на думку суду, підтверджуються належними та допустимими вищенаведеними доказами, розмір вказаних витрат відповідає характеру та обсягу дій, вчинених представником позивача у справі, не є завищеними чи необґрунтованими та цілком пропорційний предмету спору та складності справи. Оскільки позов задоволено повністю, тому понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн підлягають стягненню із відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved