Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що в [ADDRESS] знаходиться земельна ділянка з будівлями, у користуванні позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Позивач зазначає про те, що між сторонами тривалий час існує спір щодо набуття права власності відповідачами на садибу з вказаною адресою. Вказує про те, що за змістом архівної довідки БТІ від 26.02.2016 року за домоволодінням по [ADDRESS] зареєстровано право особистої власності в частинах чотирьох фізичних осіб. Межі та розмір земельної ділянки домоволодіння не визначені. Вважає, що відповідачами було незаконно зареєстровано право власності на частки будинку. На підставі зазначеного просив відмінити зареєстроване 31.12.2012р. року право власності на частини домоволодіння за адресою [ADDRESS] за [PERSON] 17/100 частини, [PERSON] 38/100 частини, [PERSON] 29/100 частини, [PERSON] 16/100 частин, стягнути з відповідачів судовий збір. Ухвалою судді Оладько С.І. від 06 лютого 2017 року було відкрито провадження по справі. 03.07.2017 року позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив визнати форму власності «особисту власність на частки», про що зазначено в Архівній довідці БТІ на будинок по [ADDRESS] , фактом правопорушення, визнати за позивачем право власності на будинок по [ADDRESS] , стягнути з відповідачів судові витрати. Розпорядженням Ірпінського міського суду Київської області від 15.09.2017 р. справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,\~ третя особа: Північного бюро технічної інвентаризації про відміну права власності на частки будинку, було призначено до повторного автоматичного розподілу, у зв`язку з тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя на два місяці згідно рішення Вищої ради правосуддя від 01.08.2017 р. №2320/0/15-17. Після автоматичного розподілу автоматизованою системою документообігу справу передано на розгляд судді Пархоменко О.В. Ухвалою судді Пархоменко О.В. від 18 вересня 2017 року було прийнято вказану справу до свого провадження та призначено до розгляду. 14.02.2019 року позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив визнати, що будинок по [ADDRESS] зареєстрований за громадянином [PERSON] на праві особистої власності. 15.05.2019 року від [PERSON] та [PERSON] надійшов відзив на позов. Згідно відзиву відповідачі вказують, що згідно рішення Ірпінського міського суду від 27.09.1994 року було розділено спадкове майно між [PERSON] та [PERSON] на частини 38/100 та 17/100 відповідно. Рішенням Ірпінського суду від 18.09.1984 року батькам [PERSON] і [PERSON] було виділено в натурі частки на будинок та отримано право власності. В свою чергу [PERSON] і [PERSON] також після смерті своїх батьків отримали право власності на спірний об`єкт нерухомості в порядку спадкування. Вважають позов безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. 16.05.2019 року позивач [PERSON] до суду направив відповідь на відзив, зазначив, що заперечує щодо обставин, викладених у відзиві, вказав, що дії відповідачів суперечать законодавству України. 09.04.2020 року позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив встановити, що будинок по [ADDRESS] є об`єктом права власності [PERSON] . 15.10.2020 року року позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив визнати будинок по [ADDRESS] об`єктом права власності позивача, а [PERSON] суб`єктом права власності. Відповідно до Рішення Вищої Ради правосуддя від 29.08.2019 року № 2285/0/15-19 суддю Ірпінського міського суду Київської області [PERSON] звільнено у відставку. Відповідно до витягу з розпорядження керівника апарату Шолкової Т.М. від 11.11.2019 року № 125 справу № 367/286/17 протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2020 року справу № 367/286/17 передано для розгляду судді Шестопаловій Я.В. Ухвалою судді Шестопалової Я.В. від 24\~лютого 2020\~року було прийнято вказану справу до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Шестопалової Я.В. від 28 грудня 2020 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою судді Шестопалової Я.В. від 19 липня 2021 року було залучено до участі у справі у якості правонаступника третьої особи - Комунальне підприємство Київської обласної ради «Зберігач». 23 жовтня 2022 року відповідач по справі [PERSON] помер. Ухвалою від 11 грудня 2023 року було витребувано у Бучанської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №76/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . 09.01.2024 року до суду надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який 23.10.2022 року. Ухвалою від 31 січня 2024 року було залучено до участі у цивільній справі №367/286/17 правонаступника відповідача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. У судовому засіданні правонаступник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] заперечували щодо задоволення позову в повному обсязі. Інші учасники справи у судове засіданні не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. До суду відповідач [PERSON] направив заяву про розгляд справи без його участі, щодо позовних вимог заперечив в повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні. Представник третої особи Комунального підприємства Київської обласної ради «Зберігач» також подав до суду заяву про розгляд смправи у їх відсутність. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі посвідчення, виданого Київським Уезним комунгоспом 14 лютого 1923 року за №648, зареєстрованого в Київському міжміському бюро техінвентаризації 10 січня 1949 року за № 138 - [PERSON] повернуто у власність порядком денаціоналізації домоволодіння, яке знаходиться у [ADDRESS] . Згідно Договору дарування права на 6/7 частин в домоволодінні, посвідченого 1-ю Київською нотаріальною конторою 18 квітня 1947 року за №28258, зареєстрованого в Київському міжміському бюро техінвентаризації 29 вересня 1950 року за №138, [PERSON] подарував [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у спільну власність в рівних частинах кожному право на 6/7 частин в належному йому домоволодінні, яке знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Пряхіною М.П. 27.02.1968 року за №138, спадкоємцями за законом після померлої [PERSON] є її діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , до складу спадкового майна входило 1/7 частина будинку, що знаходить в [ADDRESS] . Вказане майно належало померлій згідно договору дарування, посвідченого 1-ю Київською нотаріальною конторою 18 квітня 1947 року за №28258, зареєстрованого в Київському міжміському бюро техінвентаризації 29 вересня 1950 року за №138. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Пряхіною М.П. 13.02.1968 року, спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] є його дочка [PERSON] , до складу спадкового майна входило 1/7 частина будинку, що знаходить в [ADDRESS] . Вказане майно належало померлому згідно посвідчення, виданого Київським Уезним комунгоспом 14 лютого 1923 року за №648, зареєстрованого в Київському міжміському бюро техінвентаризації 10 січня 1949 року за № 138. Рішенням Ірпінського народного суду Київської області від 18.09.1984 року було проведено розділ будинку [ADDRESS] та виділено [PERSON] та [PERSON] приміщення І-5 пл. 22,0 кв.м., частину приміщення І-4 пл. 1,3 кв.м та частину огорожі з подальшою добудовою кухні, що складає 16/100 частини; [PERSON] приміщення І пл.. 6,2 кв.м., ІІ пл.. 2,9 кв.м., І-І пл.. 15,8 кв.м. , І-2 пл. 12,0 кв.м., І-3 пл. 17,2 кв.м., І-4 пл. 3,4 кв.м., ІІІ пл. 12,1 кв.м., сарай «В», вбиральня «М» та частину огорожі, що складає 55/100 частини від усього будинку; [PERSON] приміщення ІУ пл.. 12,6 кв.м., 2-І пл.. 16,0 кв.м., 2-2 пл. 15,7 кв. м., сарай «К» та «И», вбиральню «П» та частину огорожі, що складає 29/100 частини від усього будинку. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Плеско А.Ф. від 13 січня 1990 року, зареєстрованого за № 160 на підставі заповіту, посвідченого Ворзельською селищною Радою народних депутатів від 14 листопада 1986 року та за № 194, спадкоємицею зазначеного у заповіті майна [PERSON] , померлої [INFO] , є її донька [PERSON] . До складу спадкового майна входило 29/100 частини житлового будинку, з відповідними частками надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , що належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом , виданого Ірпінською держнотконторою 28.12.1983 року за реєстром №2713, зареєстрованого в Київському міжміському бюро техінвентаризації 25 січня 1984 року за №138. [INFO] померла [PERSON] , мати позивача [PERSON] та первісного відповідача [PERSON] .. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27.09.1994 року було розділено між [PERSON] та [PERSON] спадкову частину житлового будинку [ADDRESS] , а саме: [PERSON] виділено приміщення І-І пл. 16,7 кв. м. з погрібом, І-2 пл 12,0 кв.м, 1 пл 6,2 кв.м., ІІ пл.. 2,9 кв.м., вбиральню «В», 1/4 частину огорожі, що складає 17/100 частини від всього домоволодіння, визнавши за ним право власності на цю частину будинку; [PERSON] виділено приміщення І-3 пл. 17,3 кв.м.,І-4 пл. 3,1 кв.м., І-5 пл. 11,5 кв.м. з погрібом, сарай літ «З» , 3/4 частини огорожі, що складає 38/100 частини від всього домоволодіння, визнавши за ним право власності на цю частину будинку; зливну яму №9 та вуличну каналізацію залишено у загальному користуванні; зобов`язано [PERSON] закрити отвір із приміщення 1-2 в приміщення 1-3; визначено порядок користування земельною ділянкою площею 310 кв.м., з них 302 кв.м. в особисте користування в наступних межах: зі сторони сарая «З» на 23,50 м далі до будинку (позаду ділянки на 8,0 м, 3,0 м та 3,15 м та під частиною будинку, зі сторони вулиці на 15 м з наявним виходом (виїздом) на [ADDRESS] вверх до будинку на 15,0 м, вліво на 5,0 м (відступивши до веранди «а» на 2 м) та до частини будинку на 4,0 м.; [PERSON] віділено земельну ділянку площею 690 м.кв. із них 446 м.кв. в особисте користування в наступних межах: зі сторони [ADDRESS] , зі сторони [ADDRESS] (з наявним виходом «виїздом» на вулицю) та к наявній частині будинку на 10 м, 180 кв.м. під фруктовим садом, також виділено в особисте користування ділянку розміром 29,10х6,05 м в районі спільного проїзду 47,47 м, 56 кв.м. під сараєм «З» відступивши від його стінок на 1 м та на 2 м зі сторони входу в сарай; 3 кв.м. земельної ділянки (із 16 кв.м.) залишено у спільному користуванні сторін для проходу к сараю «З» та на [ADDRESS] . Відповідно до Договору дарування частини житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської нотаріальної контори Запісочною О.А. 07 листопада 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-8057, зареєстрованого в Ірпінському бюро технічної інвентаризації 23 листопада 2000 року за №138, [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] 16/100 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до рішення Ворзельської селищної ради від 25.12.2015 року, було змінено назву вулиці « [INFO] » на вулицю « [INFO] ». Згідно архівної довідки КП КОР «Північне бюро технічної інвентаризації» від 26.02.2016 № 179, вбачається, що згідно матеріалів архівної справи право власності на об`єкт нерухомого майна домоволодіння [ADDRESS] , станом на 31.12.2012р. зареєстроване в частинах за наступними власниками: [PERSON] 17/100 частин на підставі рішення Ірпінського міського суду від 27 вересня 1994 року (дата реєстрації 22.03.1995 року); [PERSON] - 38/100 частин на підставі рішення Ірпінського міського суду від 27 вересня 1994 року (дата реєстрації 11.02.1998 року); [PERSON] - 29/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 13 січня 1996 року Ірпінською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 160 (дата реєстрації 05.06.1996 року); [PERSON] - 16/100 частин на підставі договору дарування, посвідченого 07 листопада 2000 року Ірпінською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-8057 (дата реєстрації 23.11.2000 року). В судовому\~засіданні встановлено,\~що відповідно\~до матеріалів\~технічної інвентаризації\~від 07.07.2020\~р.,\~проведеної КП\~КОР «КО\~БТІ» [PERSON] :\~основна будівля:\~житловий будинок\~ліг.\~«А»,\~загальна площа\~145.70\~кв.м.,\~житлова площа\~83.30\~кв.м,\~допоміжна площа\~53.30\~кв.м.,\~житлова прибудова\~літ.\~«А1»,\~прибудова літ.\~«а»,\~прибудова літ.\~«а2»,\~прибудова літ:\~«а3»,\~погріб під\~літ.\~«а3»\~,\~прибудова літ.\~«а4»,\~прибудова літ.\~«а5»,\~тераса літ.\~«а6»,\~ганок літ.\~«а7»ганок літ. «а8», ганок літ. «а8», ганок літ. «а9», сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», сарай літ. «Д», погріб під літ. «Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «З», сарай ліг. «І», сарай літ. «К», сарай літ. «Л», вбиральня літ. «М», вбиральня літ. «Н», сарай літ. «О», вбиральня літ. «П», сарай літ. «Р», вбиральня літ. «С», літній душ літ. «Т», гараж літ «У», колодязь №1, огорожа №2, ворота з хвірткою №3, хвіртка №5, огорожа №6, хвіртка №7, вигрібна яма №8, хвіртка №9, хвіртка №10, хвіртка №11, хвіртка №12, огорожа №13, огорожа №14, вигрібна яма №15, ворота з хвірткою №16, вимощення II. Крім того, згідно листа Комунального підприємства Київської обласної ради «Зберігач» від 31.07.2020р. вбачається, що право власності на об`єкт нерухомого майна домоволодіння [ADDRESS] , станом на 31.12.2012р. зареєстроване за наступними власниками: [PERSON] 17/100 частин на підставі рішення Ірпінського міського суду від 27 вересня 1994 року (дата реєстрації 22.03.1995 року); [PERSON] - 38/100 частин на підставі рішення Ірпінського міського суду від 27 вересня 1994 року (дата реєстрації 11.02.1998 року); [PERSON] - 29/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 13 січня 1996 року Ірпінською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 160 (дата реєстрації 05.06.1996 року); [PERSON] - 16/100 частин на підставі договору дарування, посвідченого 07 листопада 2000 року Ірпінською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-8057 (дата реєстрації 23.11.2000 року). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №220927834 від 19.08.2020 року, житловий будинок за адресою [ADDRESS] , на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] , розмір частки 29/100, підстава для державної реєстрації свідоцтва про право на спадщину за заповітом №160, видане Державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Плеско О.Ф, підстава внесення запису Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 53683610 від 19.08.2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Як вбачається із суті позовних вимог позивача, останній просить суд відмінити реєстрацію права власності від 31.12.2012р. відповідачів на їх частину житлового будинку [ADDRESS] та стягнути із них судові витрати пов`язані із розглядом даної справи, а також визнати, що спірний будинок є об`єктом його права власності. Однак суд із такими вимогами позивача погодитися не може. Так в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України та означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, що, по суті, є правом двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. За ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною;спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз чинного законодавства дає змогу дійти висновку, що законодавство захищає право власності осіб на їх майно в тому числі і право власності особи на частку у спільному майні від будь-яких посягань на нього та встановлює принцип недоторканності такого майна. Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули право власності на частини спірного житлового будинку правомірно, у передбачений законодавством спосіб, підстав для припинення права власності на частки судом не встановлено. Крім того, позовні вимоги щодо відміни зареєстрованого 31.12.2012р. права власності позивача та відповідачів не підлягають до задоволення судом, оскільки вони не грунтуються на вимогах закону та судом в судовому засіданні встановлено, що відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на належні їм частки в спірному будинку було зареєстровано 14.08.2020р., що підтверджується наданими суду Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відомостей про реєстрацію права власності позивача на 38/100 частин спірного будинку позивач суду не надав. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. А згідно ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України саме на позивача покладений обов`язок довести суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. За таких обставин, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. В порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed