Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що з [PERSON] та [PERSON] , з 16.12.1999 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні [PERSON] та проживає разом із ним. Згодом подружжя не могло жити як сім`я та виконувати сімейні обов`язки. Позивач та відповідач протягом останнього року намагались говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми та ніяких результатів це не принесло. Позивач вважає що розірвання шлюбу це єдиний вихід побудувати для кожного нове щасливе життя. Подальше сумісне життя неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та дитини. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Відповідач [PERSON] , надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану м.Токмака Запорізької області, 16.12.1999 року [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №255. Прізвище після укладання шлюбу « [PERSON] та [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Судом також встановлено те, що, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство вони не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє, а отже, подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище

Outcome: approved