Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить усунути перешкоди в участі його у вихованні та вільному спілкуванні із сином. Позов обґрунтовано тим, що у період шлюбу із відповідачкою у них народилась спільна дитина - син [PERSON] [INFO]. 07.07.2020р. рішенням суду шлюб було розірвано. Фактично з кінця 2019р. у позивача з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, який залишився проживати з матір`ю. Відповідачка почала створювати перешкоди стосовно неможливості спілкування із сином позивача, внаслідок чого він, навіть, звертався до правоохоронних органів. Мирним шляхом врегулювати конфлікт не вдається, тому звертається до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 12.05.2021 року позов було залишено без руху. Ухвалою суду від 07.07.20221 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 18.10.2021 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, а саме орган опіки та піклування Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області. Ухвалою суду від 18.10.2022 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, а саме орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради. Ухвалою суду від 24.08.2023 року було закрито підготовче провадження у справі. Позивач та його представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог. Позивач зазначив, що третій рік відповідачка з дитиною знаходиться у Відні, (Австрія), спілкуватися вдається лише по телефону, при цьому додзвонитись з першого разу ніколи не вдається. Однак позивач має намір регулярно спілкуватись з дитиною, в тому числі коли буде за кордоном, також хоче брати сина до себе на довгий період часу, тому просить встановити графік спілкування, який надав до позову. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання, вважається сповіщеною належним чином, оскільки до суду повернулось почтове повідомлення з відміткою про отримання судової повістки адресатом на 30.01.2024 р. Крім того, в судовому засіданні 13.12.2021 р. [PERSON] надала пояснення по суті справи, в яких не визнала позов, оскільки вважає, що вона не чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною позивача, та оскільки син дуже маленький, не бажала віддавати його на довгий час батьку, як того хоче він, так як, маленька дитина не може довго знаходитись без матері, крім того батько дитини проживає в другому місці, а саме м. Миколаїв. Бажала щоб зустрічі проходили лише в її присутності. Від представника орган опіки та піклування Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області наявний лист про неможливість надання висновку, з підстав зміни місця проживання [PERSON] разом із сином [PERSON] [INFO]., справу просить розглянути без їх участі. Від начальника служби у справах дітей Одеської міської ради наявний лист, щодо неможливості підготувати висновок щодо способів участі у спілкуванні батька з дитиною [PERSON] [INFO] з підстав проживання малолітнього [PERSON] [INFO]. разом з матір`ю в Австрії м. Відень. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши в судовому засіданні пояснення учасників судового процесу, суд вважає, що вимоги позивача є законними, правомірними, обґрунтованими, та за наявності деяких обставин, підлягають частковому задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.07.2020 року було розірвано, рішення набрало чинності (а.с. 8). Від даних стосунків мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , зареєстрованого Приморським районним у місті Одесі ВДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) актовий запис № 218 (а.с. 6). З підстав чинення [PERSON] перешкоди у спілкуванні з спільною дитиною його батькові, [PERSON] звертався до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення 29.05.2021 року (а.с. 33). Відповідно до ч. 1 ст. 153 СК України - мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Наразі відповідачка разом з сином проживають за кордоном в Австрії м. Відень. У зв`язку з чиненням перешкод у спілкуванні з дитиною, позивач просить встановити графік у рішенні суду, якого повинна буде дотримуватись відповідачка. Згідно ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач, на підтвердження, своєї спроможності приймати сина на довгий період часу, з метою участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, надав суду акт обстеження умов проживання, складений адміністрацією Миколаївської міської ради, де зазначено про добрі умови для виховання та проживання дитини. [PERSON] має постійне місце проживання, сім`я в доброзичливих відносинах (а.с. 81). Згідно ч. 4. 5 ст. 19 СК України - при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З підстав відсутності матері з дитиною в країні, у органу опіки та піклування за місцем її проживання в України, відсутні правові підстави складати висновок щодо участі у вихованні батька дитини. Суд, вважає, що оскільки ст. ст. 19 СК України, не визначено обов`язковості щодо прийняття до уваги висновку, та з огляду на те, що відповідачка не погоджувалась з позовними вимогами з огляду маленького віку дитини, а станом на дату розгляду, малолітньому [PERSON] [INFO] виповнилось майже 6 років, таке заперечення є неактуальним, та позов можливо розглянути без висновку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. З Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до вимог ст. 157 вказаного Кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дітей, суд враховує те, що форми й методи виховання дітей не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, приймаючи до уваги висновок про участь батька у вихованні дітей, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Норми ст. 7 СК України передбачають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, розірвання шлюбу між батьками та проживання дитини з матір`ю, окремо від батька, ніяким чином не обмежує батька в його правах щодо спілкування та виховання дитини. Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява №31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (N 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johan sen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Щодо твердження відповідачки про те, що дитина надто маленька, то як зазначив вище суд, малолітньому [PERSON] виповнилось майже 6 років, умови проживання позивача задовільні, в побутовому плані, крім того, в сім`ї позивача доброзичливі стосунки, які не будуть мати будь-якого негативного впливу на дитину. Щодо доданого до позову графіку побачень батька з дитиною, то суд вважає, пункт 2 Графіку таким, що дублює позовну вимогу щодо зобов`язання [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] [INFO] , оскільки батьки дитини, в будь-якому разі, мають зв`язок між собою, у разі забезпечення спілкування дитини один з одним, і неповідомлення місця фактичного проживання, навчання або перебування дитини, є невиконання рішення суду в цілому. Узгоджувати засоби зв`язку у рішенні суду, є недоцільним, оскільки вони можуть змінитись з дати ухвалення рішення, однак слід зобов`язати надати обома батьками номери засобів телефонного або іншого зв?язку один одному. Щодо встановлення способу участі третіх осіб, а саме довірених осіб батька та матері малолітнього [PERSON] у спілкуванні з дитиною, то суд вказане питання не розглядає з підстав того, що вказані особи не є учасниками у справі, будь-яких доказів на підтвердження надання довіреності третім особам щодо виховання дитини, у справі немає. Особисто такі вимоги, зазначені особи не заявляли. В цілому графік, побудовано таким чином, що батько та мати приймають участь у вихованні дитини порівно. Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків. А у відповідності до матеріалів справи, доказів того, що дитина не бажає спілкуватись із батьком, не надано. Окрім того, відповідачем не наведено достатніх підстав вважати, що спілкування [PERSON] з сином негативно впливає на нього.

Outcome: partial