Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

19.12.2023 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ТОВ «ФК «Форт», в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], №134624 від 10.06.2021 року, таким що не підлягає виконанню, а також стягнути на користь позивача судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн та витрат на правничу допомогу. 24.10.2023 року позивач з сервісу «ДІЯ» дізнався, що приватним виконавцем Проценко А. Ю. відкрито виконавче провадження [NUMBER] для примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса [PERSON] №134624 від 10.06.2021 року, яким пропонується стягнути з позивача на користь ТОВ «ФК «Форт» про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 90703,03 грн. Виконавчий напис вчинений у супереч чинному законодавству, оскільки відсутні документи, що підтверджують безспірність вимоги. Укладання кредитного договору між позивачем та АТ «Райффайзен Банк Аваль» належним чином не підтверджений, так само і подальше укладання договорів про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором. У відповідності до Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінети Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, не передбачено можливості вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені. Кредитний договір між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем не був посвідчений нотаріально, тому нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Також, позивач звертає увагу, що в реєстрі судових рішень міститься значна кількість судових рішень про визнання виконавчого напису нотаріуса [PERSON] таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 17.12.2021 року №4 на підставі п «і» п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю на ім`я [PERSON] анульовано з 17.11.2021 року. Сторони та треті особи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 15.01.2024 року від відповідача надійшла заява про визнання позову, в якій відповідач просить проводити судове засідання за відсутності відповідача та просить повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Також, 15.01.2024 року відповідачем було подано заяву про зменшення витрат на правову допомогу. Просить врахувати, що відповідач позов визнав, позивач з пропозицією мирного врегулювання до відповідача не звертався. Вважає, що відшкодування відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн є достатнім. 31.01.2024 року представником позивача адвокатом Бур`янським А .В. було подано клопотання про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У зв`язку з визнанням позову відповідачем, просить стягнути судові витрати у розмірі 50 відсотків від заявлених у позовній заяві, а саме: судовий збір у розмірі 536, 80 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 5300,00 грн. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновків про наступне. Судом встановлено, що 10.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №134624, яким останній пропонує стягнути з [PERSON] , [INFO] , невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ФК «Форт», якому ТОВ «Фінанс Проперті Групп» відступлено право вимоги на підставі договору про відступлення прав вимоги №28065051-1 від 28.05.2021 року, якому в свою чергу ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» відступлено право вимоги на підставі договору про відступлення прав вимоги №13-11/20-F від 13.11.2020 року, якому АТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі договору про відступлення прав вимоги 09.04.2020 року, відступлено право вимоги за кредитним договором від 28.10.2019 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 28.05.2021 року по 10.06.2021 року. Сума заборгованості складає 90703,03 грн, в тому числі: 85700,66 грн - заборгованість за тілом крелиту; 4952,37 грн - заборгованість за відсотками, 50,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценком А. Ю. від 16.11.2021 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим написом №134624, виданого 10.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до копії заяви про примусове виконання рішення від 11.11.2021 року відповідач подав приватному виконавцю Проценко А. Ю. оригінал виконавчого документу разом з оригіналом кредитного договору. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 Відповідно до п. 2 вказаного Переліку: кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», на підставі якого нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Таким чином, оскаржуваний виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, який з 22.02.2017 року визнаний у судовому порядку незаконним та нечинним. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованого у постанові №910/10374/17 від 21.09.2021 року, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (п. 95). Якщо виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, а укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника (п. 93). За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. 15.01.2024 року відповідачем було подано заяву про визнання позову. Відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати зі сплати судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат у позовній заяві, позивач планував понести судові витрати: 1073,00 грн за сплату судового збору, 10600,00 грн на оплату правничої допомоги. У заяві від 15.01.2024 року відповідач просить зменшити розмір судових витрат, у тому числі вказуючи, що 1000,00 грн є достатнім та співмірним відшкодування витрат позивача на правничу допомогу. 31.01.2024 року представником позивача адвокатом Бур`янським А .В. було подано клопотання про стягнення судових витрат у розмірі 50 відсотків від заявлених у позовній заяві, а саме: судовий збір у розмірі 536, 80 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 5300,00 грн. 24.10.2023 року між Адвокатським бюро «Бур`янський і Партнери» та [PERSON] було укладено договір №24/10-23 про надання правничої допомоги. Згідно детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом згідно договору №24/10-23 про надання правничої допомоги від 24.10.2023 року, адвокатом виконано підготовку позовної заяви, витрачений час 4, 94 год. вартість - 5300,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції №@3PL002927 від 24.12.2023 року позивачем було здійснено оплату гонорару адвокату у сумі 10 600,00 грн. Згідно з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2019 року у справі № 906/194/18 необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи, що позивач поніс витрати на правову допомогу, розмір фактичних витрат складає 5300,00 грн (за підготовку позовної заяви), вказані витрати підтверджені належними доказами, суд вважає можливим стягнути вказані витрати з відповідача. Позицію відповідача щодо достатнього розміру витрат на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн, суд вважає необґрунтованою. Враховуючи, що витрати на надання правової допомоги підтвердженні належним та допустимими доказами, суд приходить до висновку про задоволення клопотання про стягнення судових витрат.

Outcome: approved