Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилався на те, що 03 березня 2020 року відповідач [PERSON] уклала з АТ «Альфа-Банк» (після зміни назви - АТ «Сенс Банк» ) кредитний договір № 631370244, згідно якого одержала кредит у виді відновлювальної кредитної лінії, зобов`язалась його повернути та сплатити відсотки за користування кредитом. [PERSON] свої зобов`язання не виконала, вимоги банку про погашення заборгованості відповідачем залишені без уваги. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 39456,20 грн. Також просив стягнути судові витрати. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 07 серпня 2023 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні суду не подавалися. Відповідач надала відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечила (а.с. 41-45). У відзиві посилалась на те, що 03 березня 2020 року нею та позивачем укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631370244. Але позивачем не надано обґрунтування суми, яку він просить стягнути з відповідача за кредитом станом на 22 січня 2023 року в розмірі 39456,20 грн., з чого складається дана сума. Банком регулярно з її картки в період з 03.03.2020 по 22.01.2023 стягувались кошти на погашення заборгованості. Тому розмір процентів, які позивач просить стягнути, є необґрунтованим. Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені співробітниками банку, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача. І не є підставою для стягнення з неї заборгованості. Тому в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився. В матеріалах справи наявне його клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (а.с.39), в засідання також не з`явилась, про причини неявки не повідомила. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 03 березня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» (після зміни назви - АТ «Сенс Банк» ) та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №631370244, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 27506,00 грн. на 12 місяців зі сплатою 35,99% річних за користування кредитом (а.с.4-6). Факт надання позивачем відповідачу кредитних коштів за даним договором підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON] (а.с.9-14). Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Верховний Суд підкреслив, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, яка передбачає, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за рахунком позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру. На підставі викладеного суд відхиляє доводи відповідача щодо не доведення позивачем розміру заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, позивачем зобов`язання перед відповідачем [PERSON] по кредитному договору №631370244 виконано, але [PERSON] в терміни, встановлені договором, свої зобов`язання не виконувала, щомісячно кредит не сплачувала. Станом на 22 січня 2023 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в розмірі 39456,20 грн. При цьому розмір заборгованості, яка відображена у детальному розрахунку, не спростована будь-яким контррозрахунком відповідача. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тому суд вважає такою, що ґрунтується на законі, вимогу позивача щодо стягнення з відповідача всієї суми кредиту достроково. При цьому законом не передбачено обов`язкового попереднього направлення відповідачу вимоги про стягнення усієї заборгованості достроково. На підставі викладеного суд вважає за необхідне задовольнити вимоги, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 39456,20 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки судом позов задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення на відшкодування понесених судових витрат 2684,07 грн.

Outcome: approved