Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у 1936 році його тато - [PERSON] придбав будинок в тодішньому селі Пасічна, яке у 1958 році було приєднано до м. Івано-Франківська. Наразі вказаний будинок знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності його батька було в подальшому підтверджене виданим Свідоцтвом про право особистої власності на споруди від 10.05.1959, виданого відділом комунального господарства виконавчого комітету Станіславської міської Ради народних депутатів трудящих взамін втраченого договору купівлі-продажу. [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . Під час їхнього шлюбу у них народилось четверо дітей: він ( [INFO] ), його брати: [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) і його сестра [PERSON] ( [INFO] ). До 27.05.1958 їхнє господарство відносилось до колгоспного двору, оскільки мама працювала у колгоспі. Вказаний факт підтверджується довідкою, виданою філією «Авангард» ПрАТ «Агрохолдинг Авангард», правонаступника колгоспу «Авангард». Станом на початок роботи їх матері у колгоспі його брат [PERSON] , як і його сестра [PERSON] , створили власні сім`ї та фактично вибули з їхнього будинку. Отже, станом на 1953 рік членами колгоспного двору були: його мати - [PERSON] , батько - [PERSON] , він та його брат - [PERSON] . Батько помер [INFO] і після нього відкрилась спадщина на все належне йому майно, а саме спірне будинковолодіння. Після закінчення школи він вступив до училища, а після його закінчення був призваний до лав армії. Ще під час навчання ним та матір`ю розпочалась реконструкція (перебудова) їхнього будинку, оскільки він вже був у дуже занедбаному стані. Спочатку була розібрана стара батьківська гончарна майстерня (батько був гончарем) і розібрана цегла була використана для будівництва кімнати. Після повернення з армії він з матір`ю перебудували приміщення кухні (десь між 1965-1970 роками), зазначена в плані під номером «1-2», а після того була перебудована кімната «1-3» (приблизно в 1970 році), а вже потім його братом [PERSON] та ним добудована ще одна кімната «1-4», в якій він став проживати зі своєю дружиною та пізніше і дітьми. Отже, за період з 1950 по 1970 роки стара дерев`яна хата була знесена, а на її місці було побудовано повністю новий цегляний будинок. Фактично в одній хаті стали проживати три сім`ї, що створювало підґрунтя для конфліктів. Тому у 1977 році він з дружиною та однорічним сином перейшов проживати у кімнату, яка була реконструйована з батьківської майстерні. Двері між колишньою кухнею та кімнатою, яку він займає, були забиті дошками, а вхід він собі зробив окремий, а згодом прибудував невеличкий коридор (приміщення «1-1»), який використовується ним також як кухня. Члени колгоспного двору мають рівні права щодо майна, яке вони набули спільною працею у колгоспному дворі, а також майна, яке передано у користування колгоспного двору з метою забезпечення його функціонування - присадибної земельної ділянки. Своєю працею та коштами він брав безпосередню участь у діяльності колгоспного двору, проводив ремонті роботи будинку, обробляв присадибну ділянку, здійснив реконструкцію будинку (фактично був побудований новий будинок), побудував ряд господарських будівель і споруд, які належать до спірного домоволодіння. Тому, як член колишнього колгоспного двору, він має право на 1/2 частку в домоволодінні по [ADDRESS] та право на 1/2 частку земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за цією ж адресою. Отже, після смерті його батька він успадкував частину старого житлового будинку нарівні з його мамою та братом [PERSON] . Позивач вказує на те, що разом з братом та матір`ю як до власного одруження, так і після проживали однією сім`єю, мали спільний побут та бюджет, несли спільні витрати. Фактично всю цеглу на перебудову будинку та інші будівельні матеріали придбавались ним особисто за зароблені на заводі гроші. Будівництво велось погосподарським способом ним, його друзями та сусідами. Також факт перебудови житлового будинку можуть підтвердити документи, які містяться у відповідній інвентаризаційній справі на спірний житловий будинок. Таким чином, перебудований житловий будинок по [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю його брата [PERSON] , його матері [PERSON] та його. [INFO] померла його мама, а згодом помер і його брат. Він і надалі залишився проживати в належному йому будинку. Також в цьому будинку залишилась проживати дружина його брата [PERSON] та її діти, його племінники [PERSON] та [PERSON] . У березні 2020 померла [PERSON] . Після її смерті відповідачі по справі почали вимагати у нього звільнити нібито належний їм житловий будинок. Вважає такі їх дії незаконними, оскільки йому, як колишньому члену колгоспного двору та особі, яка фактично спільно з матір`ю та померлим братом побудували новий житловий будинок, належить право власності на 1/3 частину спірного будинковлодіння. 10.12.2021 його представником була отримана відповідь на запит про отримання публічної інформації щодо приватизації земельної ділянки для обслуговування спірного будинковолодіння. Як вбачається із вказаних документів, 21.06.2018 Івано-Франківська міська рада своїм рішенням № 209-20 передала у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0310 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] згідно проекту землеустрою. До згаданого проекту землеустрою заявниками були долучені документи щодо належного їм права власності на спірне будинковолодіння. Так, рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 482 від 20.09.1979 «Про затвердження актів комісії про прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків» було затверджено акт комісії про прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] , який підремонтувала громадянка [PERSON] на основі рішення міськвиконкому від 11.07.1961 № 378/7 про дозвіл на поточний ремонт індивідуального житлового будинку (будинок складався з двох житлових кімнат, кухні та двох коридорів загальною корисною площею 70,2 кв.м. і підвалу 5,2 кв.м.). Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 29.11.1982 видано свідоцтво про право на спадщину за померлим [PERSON] його спадкоємцям: дружині [PERSON] , синам [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині належного померлому майна - житлового цегляного будинку по [ADDRESS] . Також із вказаного документу вбачається, що померлий брат [PERSON] набув право власності на спірне будинковолодіння згідно свідоцтва про право на спадщину. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.11.2021 йому стало відомо, що 04.12.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. видано свідоцтва про право на спадщину по 1/6 спірного будинковолодіння (що складається з житлового будинку, в плані літера «А» - загальною площею 75,4 КВ.М., житловою площею 34,2 кв.м., в плані літера «Б» - сараю, загальною площею 10,1 кв.м.; в плані літера «У» - вбиральні, загальною площею 1,0 кв.м.; в плані № 1 - колонки, в плані № 2 - огорожі, загальною площею 32,5 кв.м.) [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи, що спірний будинок та земельна ділянка, на якому він розташований, перебували у користуванні колгоспного двору, членом якого був також і він, після припинення колгоспного двору як його колишній член та співвласник домоволодіння має право на участь у приватизації земельної ділянки, яка використовувалася членами цього колгоспного двору. Відтак, позовними вимогами, з урахуванням заяви від 02.05.2023 про\~ уточнення (збільшення) позовних вимог позивач просить: 1) визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на жилий будинок від 05.10.1979 року на ім`я [PERSON] ; 2) визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON] Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 08.12.1981 року, реєстровий запис № Д-990 на будинковолодіння по [ADDRESS] ; 3) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину, видане 29.11.1982 року [PERSON] Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою, реєстровий запис № Д-1079 на 1/3 будинковолодіння по [ADDRESS] ; 4) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину, видане 29.11.1982 року [PERSON] Першою Івано-Франківською державною нотаріальною\~ конторою, реєстровий запис № Д-1079 на 1/3 будинковолодіння по [ADDRESS] ; 5) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину, видане 29.11.1982 року [PERSON] Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою, реєстровий запис № Д-1079 на 1/3 будинковолодіння по [ADDRESS] ; 6) визнати недійсним та скасувати рішення Івано-Франківської міської ради від 21.06.2018 № 209-20 про передання у спільну сумісну власність земельної ділянки площею 0,0310 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; 7) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину на 1/6 будинковолодіння по [ADDRESS] , що складається з житлового будинку, в плані літера «А» - загальною площею 75,4 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., в плані літера «Б» - сараю, загальною площею 10,1 кв.м.; в плані літера «У» - вбиральні, загальною площею 1,0 кв.м.; в плані № 1 - колонки, в плані № 2 - огорожі, загальною площею 32,5 кв.м., видане [PERSON] 04.12.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д.; 8) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину на 1/6 будинковолодіння по [ADDRESS] , що складається з житлового будинку, в плані літера «А» - загальною площею 75,4 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., в плані літера «Б» - сараю, загальною площею 10,1 кв.м.; в плані літера «У» - вбиральні, загальною площею 1,0 кв.м.; в плані № 1 - колонки, в плані № 2 - огорожі, загальною площею 32,5 кв.м., видане [PERSON] 04.12.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т. Д.; 9) визнати право власності на 1/2 будинковолодіння по [ADDRESS] , що складається з житлового будинку, в плані літера «А» - загальною площею 75,4 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., в плані літера «Б» - сараю, загальною площею 10,1 кв.м.; в плані літера «У» - вбиральні, загальною площею 1,0 кв.м.; в плані № 1 - колонки, в плані № 2 - огорожі, загальною площею 32,5 кв.м, за мною, [PERSON] . В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі. У подальшому не прибули у судове засідання, подавши заяву, у якій просять задовольнити позов у повному обсязі. Не заперечують проти заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не прибули, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Жодних заперечень проти позову, у тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідачів не надійшло. Оскільки відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомили, відзиву не подали, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. У судовому засіданні допитано свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які повідомили суду про відомі їм обставини, що стосуються розгляду даної справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено матеріалами справи, позивач [PERSON] народився [INFO] . За даними Свідоцтва про народження, [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача (а.с. 10). На підставі ухвали про спадщину городського суду в Станіславі від 4 травня 1935 року № УІА.143/35 по вмершій [PERSON] , [PERSON] та неповнолітня [PERSON] були власниками по половині реальності № 663 зем. книги с. Пасічна, що складається з будівельних ділянок № 234/1 та 234/2 площі коло 300 метрів. Неповнолітня [PERSON] , діюча через опікуна і свого батька [PERSON] , продала свою невиділену половину реальності № 663 зем. книги с. Пасічна у Власність [PERSON] за договорену ціну продажу, що вбачається з нотаріально посвідченого договору від 19.08.1936 року, який наявний в матеріалах інвентаризаційної справи на будинок по [ADDRESS] (а.с. 143). Як встановлено під час розгляду справи, під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] у них народилось четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , а також: брати позивача: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та сестра позивача [PERSON] , [INFO] . Згідно Свідоцтва про право особистої власності на споруди від 10.05.1959 року, виданого відділом комунального господарства виконавчого комітету Станіславської міської Ради народних депутатів трудящих взамін втраченого договору купівлі-продажу, підтверджено право власності [PERSON] на домоволодіння по [ADDRESS] (а.с. 14). Мати позивача - [PERSON] працювала у колгоспі «Авангард» з 1950 року по 1953 рік, що підтверджується довідкою, виданою філією «Авангард» ПрАТ «Агрохолдинг Авангард» - правонаступником колгоспу «Авангард» від 20.12.2021 № 148 (а.с. 37). У доповідній записці в.о. головного архітектора міста Станіслава Кобилянського М.І. від 22.05.1961 року зазначається, що при обстеженні на місці житлового будинку [PERSON] по [ADDRESS] встановлено, що гр. [PERSON] проживає у своєму власному будинку, який складається з однієї кімнати площею 15,93 кв.м. і кухні 63 кв.м., який в даний час знаходиться в аварійному стані і зовсім не придатний до експлуатації. До цього будинку була прибудова з двох кімнат: одна з них площею 16,44 кв.м. і друга площею 19,79 кв.м., які згідно інвентарної справи не числяться житловими у зв`язку з їх аварійністю. У даний час гр. [PERSON] знесла їх і на даному місці викопала траншеї під фундамент для нового будівництва. На руках у гр. [PERSON] мається дозвіл головного архітектора м. Станіслава за № 196/2 від 12 липня 1960 року на текучий ремонт будинку, фактично текучого ремонту гр. [PERSON] не робить, а збирається будувати новий будинок, для чого на ділянку завезено будівельні матеріали. Існуючий будинок знаходиться в такому аварійному стані, що ремонтувати його уже неможливо. Згідно усного пояснення гр. [PERSON] її сім`я, яка проживає в цьому будинку слідуюча: замужня дочка [PERSON] , [PERSON] зять, син [PERSON] , 1935 року народження, не одружений, син - [PERSON] , 1945 року народження, ходить до школи у 8-й клас. Крім цього є ще одружений син [PERSON] , який живе на приватній квартирі. А відтак зроблено висновок про те, що територія бувшого с. Пасічна підлягає в майбутньому багатоповерховій забудові, а аварійний будинок гр. [PERSON] знаходиться на віддалі 100-150 м. від вул. Галицької та враховуючи хаотичність забудови у даному кварталі і крім цього розміри земельної ділянки складає всього тільки 317,6 кв.м., доцільно виділити земельну ділянку під будівництво, житлового будинку для сім`ї [PERSON] в зоні індивідуальної забудови, а існуючий будинок знести (а.с. 29-30). Встановлено, що батько позивача - [PERSON] , помер [INFO] (а.с. 11). Як вбачається з копії архівного витягу з протоколу № 11 засідання виконавчого комітету Станіславської міської Ради народних депутатів трудящих від 26.05.1961 року, [PERSON] заборонено проводити будівництво індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] на місці існуючого (а.с. 27-28). Відповідно до архівного витягу з протоколу № 14 засідання виконавчого комітету Станіславської міської Ради народних депутатів трудящих від 11.07.1961 року, відмінено рішення міськвиконкому № 265/8 від 26.05.1961 року та дозволено [PERSON] провести поточний ремонт індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 31-32). Згідно архівного витягу з протоколу № 21 засідання виконавчого комітету Івано-Франківської міської Ради народних депутатів трудящих від 20.09.1979 року затверджено акт комісії про прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] , який підремонтувала громадянка [PERSON] на основі рішення міськвиконкому від 11.07.1961 № 378/7 про дозвіл на поточний ремонт індивідуального житлового будинку. Будинок складається з двох житлових кімнат, кухні та двох коридорів загальною корисною площею 70,2 кв.м. і підвалу 5,2 кв.м. (а.с. 33). Як вбачається з повідомлення начальника Івано-Франківського міжміського бюро техінвентаризації від 16.01.1976 року, [PERSON] самовільно побудувала житловий будинок розміром 5,50 х 17,45 (а.с. 158). Згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 05.10.1979 року, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 166). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 12). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.10.1981 року спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] (а.с. 176). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.1982 року спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 181). Рішенням Івано-Франківської міської ради 21.06.2018 року за № 209-20 передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0310 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] згідно проекту землеустрою. З довідки Івано-Франківського ОБТІ від 03.08.2020 вбачається, що станом на 08.12.1982 року (момент здійснення реєстрації права власності) до складу будинковолодіння входили: житловий будинок, загальною площею 75,4 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м.; сарай загальною площею 10,1 кв.м.; вбиральня загальною площею 1,0 кв.м.; колонка загальною площею 4,0 м.п.; огорожа загальною площею 32,54 кв.м. Щодо реєстрації права власності, згідно архівних даних 08.12.1982 року за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було зареєстровано право власності по 1/3 частині будинковолодіння по [ADDRESS] . Підстава для реєстрації права власності - свідоцтво про право на спадщину від 29.11.1982 року, видане державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Кунец З.А. Р/№ Д-1079. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 08.12.1982 року, реєстровий запис № 1414, книга № 11. Переходів права власності на даний об`єкт в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ не реєструвалось. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.11.2021, вбачається, що 04.12.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. видано свідоцтва про право на спадщину по 1/6 спірного будинковолодіння, що складається з житлового будинку, в плані літера «А» - загальною площею 75,4 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., в плані літера «Б» - сараю, загальною площею 10,1 кв.м.; в плані літера «У» - вбиральні, загальною площею 1,0 кв.м.; в плані № 1 - колонки, в плані № 2 - огорожі, загальною площею 32,5 кв.м.) [PERSON] та [PERSON] (а.с. 79-82). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. За правиламист. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно роз`ясень, що викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб (постанова Верховного Суду від 22.09.2021 по справі № 734/1147/19). Відповідно до статті 416 Цивільного кодексу УРСР 1922 року допускається спадкоємство за законом і за заповітом в межах загальної вартості спадкового майна не більше 10000 золотих карбованців, з вирахуванням всіх боргів померлого. Статею 418 цього Кодексу передбачено коло осіб, які закликаються до спадкування за обома, вказаними у ст. 416, підставами, обмежується прямими низхідними (дітьми, онуками та правнуками) та пережившою дружиною померлого, а також непрацездатними та неімущими особами, які фактично перебували на повному утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При одержуванні спадщини за законом спадкове майно ділиться на рівні частки між особами, закликаними до одержання спадщини в порядку черговості, зазначеної в першій та третій частині ст. 418 ЦК УРСР 1922 року. Згідно статті 429 Цивільного кодексу УРСР 1922 року, якщо спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному органу про відмовлення від спадщини, він вважається таким, що прийняв її. Спадкоємці, які є в наявності, можуть вступити до управління спадковим майном, не чекаючи явки інших спадкоємців, які, своєчасно з`явившись, можуть витребувати свою частку спадкового майна. Статтею 435 Цивільного кодексу УРСР 1922 року особи, покликані до спадкоємства, можуть просити у нотаріального органу, за місцем відкриття спадщини, видати їм свідоцтво, що підтверджує їх права на спадщину. Відповідно до частини 1 статті 332 Цивільного кодексу України, переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. Частинами 1-2 статті 355 Цивільного кодексу України встановлено: майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Статтею 368 Цивільного кодексу України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 487/3126/17 (провадження № 61-11226св20) вказано, що "згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки". Довідкою, виданою філією «Авангард» ПрАТ «Агрохолдинг Авангард», правонаступника колгоспу «Авангард» від 20.12.2021 № 148, підтверджено, що мати позивача - [PERSON] , працювала у колгоспі «Авангард» з 1950 року по 1953 рік (а.с. 37). Як слідує з матеріалів справи, станом на 1953 рік членами колгоспного двору були: мати позивача - [PERSON] , батько позивача - [PERSON] , позивач [PERSON] та брат позивача - [PERSON] . Копією будинкової книги, долученої до матеріалів справи, підтверджується той факт, що на момент смерті [PERSON] (батька позивача) позивач проживав разом з ним у спірному будинку. Показами свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні зазначено, що [PERSON] разом з матір`ю проживали однією сім`єю. Позивач вів будівництво, яке здійснювалось погосподарським способом, за допомогою друзів та сусідів. Також факт перебудови житлового будинку підтверджено документами, які містяться в інвентаризаційній справі на житловий будинок по [ADDRESS] . Відтак, перебудований житловий будинок по [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю брата позивача [PERSON] , матері позивача [PERSON] та позивача [PERSON] . А тому після смерті батька позивача [PERSON] успадкував частину старого житлового будинку нарівні з матір`ю та братом [PERSON] . Частиною 1, 2 статті 377 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ч. 1 ст. 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) закріплено загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За вказанами нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. Оскільки позивач, як член колишнього колгоспного двору, та відповідачі, як правонаступники членів колишнього колгоспного двору, набули право кожен на 1/3 частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, то у такій самій частці у сторін виникає і право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (частина 4 вищенаведеної статті). За наведених обставин, враховуючи, що спірний будинок та земельна ділянка, на якому він розташований, перебували у користуванні колгоспного двору, членом якого був також і позивач, після припинення колгоспного двору як його колишній член та співвласник будинковолодіння має право на участь у приватизації земельної ділянки, яка використовувалася членами цього колгоспного двору. Відповідно до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відтак, рішення Івано-Франківської міської ради про передачу земельної ділянки під спірним будинком у власність є протиправним та підлягає скасуванню. Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги підлягають до задоволення. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved