Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 04.09.2023 року звернулись до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та його вихованні, визначення способу участі у спілкуванні та вихованні онука, в якій просять суд: - зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] та [PERSON] перешкоди у спілкуванні та вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] ; - визначити способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком, [PERSON] , [INFO] , бабусі [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних побачень бабусі з онуком два риз на тиждень щовівторка з 12 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. та щоп`ятниці з 12 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. за попереднім узгодженням місця побачень з матір`ю дитини [PERSON] та без її присутності; - визначити способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком, [PERSON] , [INFO] , дідусю [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних побачень бабусі з онуком два риз на тиждень щовівторка з 12 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. та щоп`ятниці з 12 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. за попереднім узгодженням місця побачень з матір`ю дитини [PERSON] та без її присутності. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що їх син [PERSON] перебував з відповідачкою [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу, за період яких в них народився син - [PERSON] , [INFO] , який є онуком позивачів, а вони відповідно бабусею та дідусем. Позивачі стверджують, що сімейне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося, з серпня 2021 року вони проживають окремо, а дитина залишилася проживати з матір`ю. В період проживання їх сина з [PERSON] , між позивачами та відповідачкою були добрі відносини, вони ставилися до неї з повагою, вважали її своєю невісткою. Після народження онука, вони - позивачі активно приймали участь у його вихованні, проводили з дитиною час, доглядали за ним, гуляли. Однак, після розставання [PERSON] та [PERSON] , відносини між позивачами та відповідачкою погіршилися. Як стверджують позивачі, [PERSON] змінилась, почала перешкоджати у зустрічах, вихованні та спілкуванні з онуком [PERSON] . Позивачі посилаються на те, що, останній раз вони, як бабуся та дідусь, бачили онука у грудні 2021 року. Неодноразові спроби зустрітися з онуком, [PERSON] ігнорує, за наслідком чого позивачі дуже нервують, переживають, оскільки позбавлені можливості приймати участь у вихованні онука. Враховуючи викладене, з посиланням на те, що онук має право на безперешкодне спілкування з бабою та дідом, що є запорукою нормального психічного розвитку дитини, позивачі звернулись до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 20.09.2023 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 09.10.2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначає, що з початку 2022 року з боку позивачів не було жодних спроб чи бажання побачити онука, враховуючи доводи останніх, що вони бачили онука у грудні 2021 року. Як стверджує представник у відзиві, після запровадження воєнного стану та початку бойових дій на території України, відповідачка [PERSON] задля збереження життя та здоров`я свого малолітнього сина 05 березня 2022 року виїхала в безпечне місце за межі України (перебуває в Румунії). У вересні 2022 року [PERSON] з сином приїхали до міста Одеси, після чого вона звернулась до суду з позовом про стягнення з батька дитини аліментів. Перебуваючи в місті Одесі, [PERSON] зателефонувала позивачці [PERSON] , щоб забрати свої речі з квартири, де вони проживали з [PERSON] . Після цього, як стверджує сторона відповідача, 17 вересня 2022 року [PERSON] першого та єдиного разу написала про бажання бачити онука. З жовтня 2022 року по березень 2023 року [PERSON] з сином проживали на території Румунії. 12 квітня 2023 року, перебуваючи в місті Одесі, [PERSON] зустрілась з [PERSON] в приміщенні суду під час розгляду справи про стягнення аліментів, однак як стверджує відповідачка, [PERSON] її проігнорувала та не цікавилась долею онука. За наслідком чого, представник відповідача стверджує про безпідставність доводів позивачів про створення з боку [PERSON] жодних перешкод у прийнятті їм участі у вихованні та спілкуванні з онуком. Поряд з цим, представник відповідачки вказує, що у відповідності до чинного законодавства, баба та дід мають безумовне право на прийнятті участі у вихованні та спілкуванні з онуком. Однак, представник відповідачки вказує, що з огляду на вік дитини, характер відносин між сторонами, усталений режим дня та відпочинку дитини, визначений позивачами графік є недоцільним, оскільки не буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Представник зазначає, що слід враховувати, що на даний час, через можливі ракетні обстріли, знищення інфраструктури, перебої з електроенергією, тощо, перебування дитини за місцем проживання у м. Одесі не є безпечним, тому [PERSON] також перебуває з дитиною за межами України, а саме у Республіці Румунії протягом 6 місяців, потім приїздить до Одеси на строк до 1 місяця. Отже, на час перебування дитини за межами України, представник вказує, що спілкування бабусі та дідуся з онуком можливо у разі приїзду останніх до Румунії або засобами мобільного/інтернет зв`язку. Крім того, враховуючи, що останнього разу позивачі бачили онука, коли йому було шість місяців, а відтак на разі дитина у віці 2 роки 4 місяці не пам`ятає їх, за наслідком чого представник відповідачки вказує, що за доцільне визначити їх спілкування з дитиною у присутності матері. З урахуванням віку онука, відсутності спілкування з ним бабусі та дідуся протягом майже 2-х років, представник відповідачки також вважає вірним визначити порядок участі бабусі та дідуся у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком, дотримуючись режиму харчування, розвитку, відпочинку дитини, у наступному порядку: перший та третій понеділок кожного місяця з 10.00 до 11.30 год. з урахуванням графіка дитини, у присутності матері, у місці визначеному за взаємною згодою матері та бабусі/дідуся; спілкування дідуся та бабусі з онуком мобільним/інтернет зв`язком у зручний для дитини час, за погодженням з матір`ю дитини. Сторона відповідача вважає, що такий спосіб участі бабусі та дідуся у вихованні онука та спілкуванні з ними у повній мірі буде відповідати інтересам як бабусі та дідуся, так і онука, а також є достатнім для забезпечення участі бабусі та дідуся у процесі виховання онука. Вищевказані доводи, представник відповідачки просить суд враховувати під час розгляду заявлених вимог. 23.10.2023 року до суду від представника позивачів надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій представник стверджує про безпідставність доводів відповідачки про наявність в діях бабусі та дідуся байдужості та особистого небажання прийняття участі у вихованні та спілкуванні онука, що навіть спростовується вчиненими діями зі звернення до суду з даним позовом. У підготовчому судовому засіданні призначеному на 15.11.2023 року, судом було ухвалено прийняти до матеріалів справи подані до суду сторонами вказані заяви по суті справи, а саме: відзив на позовну заяву та відповідь на відзив. Також, разом із пред`явленим позовом до суду, позивачами через представника надано до суду клопотання про витребування доказів. За наслідком розгляду вказаного клопотання, 15.11.2023 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою клопотання задоволено та витребувано з Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради висновок щодо визначення способів участі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком [PERSON] , [INFO] . 18.12.2023 року представником позивачів надано до суду оригінал висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 07.12.2023 року «Про визначення способів участі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ». 16.01.2024 року до суду з Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради надійшов лист про проведення судового засідання 16.01.2024 року за відсутності представника третьої особи та підтримання вищевказаного висновку за наслідком розгляду питання про визначення способів участі бабусі та дідуся у вихованні онука [PERSON] , [INFO] . У підготовчому судовому засіданні 16.01.2024 року судом було увалено приєднати до матеріалів справи вищевказаний висновок Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради. Також, представником відповідачки були надані до суду письмові заперечення проти вищевказаного висновку, з посиланням на доцільності визначити графік способів участі дідусі та дідуся у вихованні і спілкуванні з онуком у спосіб з урахуванням викладених пояснень у відзиві на позовну заяву, приймаючи перебування дитини за кордоном. Тієї ж дати, 16.01.2024 року судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні 08.02.2024 року позивачка та представник позивачів підтримали заявлені вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] частково заперечувала проти задоволення позову, а саме в частині вимог про усунення перешкод позивачам у прийнятті участі у спілкуванні та вихованні онука, приймаючи безпідставність доводів про створення відповідачкою будь-яких перешкод, а також представник просила суд під час визначення графіку відповідних побачень позивачів з онуком, враховувати викладені у відзиві посилання та фактичні обставини, що дитина наразі перебуває поза межами державного кордону України, за для захисту її життя та здоров`я. Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] в місті Одесі народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Батьки малолітнього: [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували. Позивачі: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Отже, позивачі: [PERSON] та [PERSON] є бабою та дідом малолітнього [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що позивачі, є громадянами України, [PERSON] зареєстрована та фактично разом з [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі договору №99-1000И купівлі-продажу нерухомого майна від 27.08.1999 року. У відповідності до наданих до суду характеристик, складених 09.08.2023 року сусідами позивачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких посвідчені уповноваженою особою житлово-комунальної організації, засвідчено, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживають за адресою: [ADDRESS] , за час якого зарекомендували себе виключно з позитивного боку, приймають активну участь в громадських роботах по благоустрою житлового будинку, із сусідами перебувають в дружніх відносинах, участі у конфліктах не встановлено. Відповідно до наданих до позову доказів, судом встановлено, що позивачі станом на 07.08.2023 року до кримінальної відповідальності не притягуються, незнятої чи непогашеної судимості не мають, в розшуку не перебувають, а також на наркологічному чи психіатричному обліках не перебувають. Позивачі стверджують, що як баба та дід, останнього разу бачили та спілкувались з онуком - малолітнім [PERSON] , [INFO] , у грудні 2021 року. Також є загальновідомим фактом, що 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан, який триває станом на час ухвалення даного рішення суду. З поданих до суду копій паспортів громадянина України для виїзду за кордон на ім`я [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідачка разом з малолітнім сином, в період введеного в Україні воєнного стану, а саме починаючи з березня 2022 року перетнули державний кордон України в напрямку Республіки Молдови, а починаючи з вересня 2022 року перебувають у Республіці Румунії та періодично приїжджають до України. Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вищевказані обставини сторонами по справі під час розгляду справи не оспорювались та були визнані, за наслідком чого у відповідності до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. Позивачі, з посиланням на передбачене законодавством право на прийняття участі у вихованні та спілкуванні з онуком, а також доводами про перешкоджання відповідачкою їм у реалізації цими правами, звернулись до суду з даним позовом. Отже, між сторонами виникли сімейні правовідносини з прийняття бабусею та дідусем участі у спілкуванні та вихованні онука, за наслідком чого в межах заявлених позовних вимог підлягає доказуванню обставини щодо наявності з боку відповідача перешкод позивачам у спілкуванні та вихованні онука, та визначення відповідного способу у спілкуванні та вихованні онука. Згідно з п. 4\~ст. 129 Конституції України\~однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року). Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці ЄСПЛ, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої\~статті 10 ЦПК України\~та положень\~Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року\~(Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі "Нойлінгер і Шурук проти Швейцарії", п. 135; Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", п. 100; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року "М. С. проти України", п. 77). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8\~статті 7 СК України\~та у\~статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Статтею 18 Сімейного кодексу України\~передбачено способи захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, припинення дій, які порушують сімейні права. Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні (частина перша\~статті 257 СК України). Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.\~Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення\~(частина друга\~статті 257 СК України). Тлумачення\~статті 257 СК України\~свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до\~статті 159 цього Кодексу\~(стаття 263 СК України). Тлумачення\~статті 159 СК України\~свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга\~статті 159 СК України). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина п`ята та шоста\~статті 19 СК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263\~ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року в справі № 295/13297/18 (провадження № 61-8094св20) вказано, що: «законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя\~статті 257 СК України). Відповідно до\~статті 263 СК України\~спори щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до\~статті 159 цього Кодексу. Виходячи з положень\~статті 159 СК України\~усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої\~статті 159 СК України\~суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі № 607/13092/16-ц (провадження № 61-1713св17) зазначено, що: «будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до\~статті 257 СК України\~баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до\~статті 263 СК України\~спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до\~статті 159 СК України. За змістом\~статті 159 СК України\~суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Вирішуючи спір у цій справі, апеляційний суд встановив характер спірних правовідносин сторін у справі, норми матеріального права, які їх регулюють, дійшов обґрунтованого висновку\~про відсутність передумов вважати, що відповідач чинить позивачам будь-які перешкоди у спілкуванні з їх онукою. При цьому апеляційним судом були досліджені і враховані наявні в матеріалах справи висновки органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради від\~\~12\~\~квітня 2017 року № 233, психолога-консультанта Тернопільської міської психолого-медико-педагогічної консультації [PERSON] від 23 січня 2017 року щодо індивідуального діагностичного обстеження [PERSON], характеристика психолога Тернопільської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 16 [PERSON] , складена за результатами психологічного обстеження [PERSON], якими установлено підвищену тривожність [PERSON], пов`язану з родиною батька, страх, спровокований поведінкою бабусі, яка постійно говорить [PERSON], що її заберуть від мами. В цілому емоційний стан [PERSON] задовільний, за умови усунення факторів, які провокують підвищену тривожність і страх.\~Таким чином, встановивши, що відсутність об`єктивної можливості спілкування позивачів з онукою не пов`язана виключно з позицією [PERSON] як матері щодо участі відповідачів у вихованні її дочки, апеляційний суд правомірно відмовив у позові з підстав, зазначених у рішенні». Вищевказаний висновок в цілому узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 12.01.2023 року по справі №607/1377/22. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша\~статті 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Приймаючи вищевказані обставини та положення законодавства, суд зазначає, що як вже встановлено, позивачі є бабою та дідом малолітнього [PERSON] , [INFO] . Будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про завдання з боку позивачів будь-якого виду насильства або вчинення дії негативного характеру по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , або доказів, що зустрічі позивачів з дитиною можуть мати негативний наслідок на малолітнього, до суду не надано та судом не встановлено. Також, позивачами в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, до суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що з боку [PERSON] вчиняються будь-які дії з перешкоджання позивачам, як бабі та діду, для прийняття участі у спілкуванні та вихованні онука - [PERSON] , [INFO] . Поряд з цим, суд вважає, що обставини з виїзду відповідачки разом з малолітньою дитиною поза межі державного кордону України, в умовах введеного в Україні воєнного стану, не можуть бути розцінені судом, як вчинення позивачам з боку відповідачки перешкод у прийнятті участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, приймаючи, що вчинені відповідачкою дії прямо впливають на захист і життя малолітньої дитини. Одночасно, відповідачкою під час розгляду справи не спростовувались доводи позивачів, що між ними відсутній відповідний порядок з прийняття бабою та дідом участі у вихованні та спілкуванні з онуком, а також позивачі не бачили малолітнього онука з грудня 2021 року. Враховуючи вищевикладене в цілому, суд вважає відсутніми передумови вважати, що [PERSON] вчиняються позивачам будь-які перешкоди у спілкуванні з їх онуком [PERSON] , [INFO] , а наявна відсутня можливість спілкування позивачів з онуком не пов`язана виключно з позицією відповідачки, як матері дитини, а обумовлена поважними та не переборними підставами. На підставі чого, суд вважає необґрунтованою вимоги позивачів про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онука, за наслідком чого у задоволенні даної вимоги слід відмовити. Поряд з цим, враховуючи, що сторонами не погоджено спосіб участі позивачів у вихованні онука (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, а також приймаючи законодавчо визначене право зокрема баби та діда на спілкування зі своїм онуком, брати участь у його вихованні, які підлягають обов`язковому забезпеченню, суд вважає наявними підстави визначення способу участі позивачів у спілкуванні та у вихованні онука. Визначаючи відповідний спосіб та графік, судом під час розгляду справи на виконання положень статті 19 СК України отримано від Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради висновок від 07.12.2023 року за наслідком розгляду питання щодо визначення способів участі позивачів у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно з вказаним висновком встановлено, що слід вважати доцільним визначити порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] та [PERSON] з малолітнім [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних побачень з дитиною, наступним чином: щовівторка та щоп`ятниці з 10.00 години до 12.00 години; перші 6 місяців зустрічі проводити у присутності матері дитини, гр. [PERSON] , [INFO] . Визначено, що спілкування [PERSON] та [PERSON] з малолітнім [PERSON] , [INFO] , має відбуватись за умови забезпечення діда, баби необхідного духовного, фізичного і морального розвитку дитини, з урахуванням режиму дня малолітньої дитини. Під час розгляду справи та надаючи оцінку вищевказану висновку, судом приймається наступне. Частиною 6 ст.19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В розумінні положень цивільно-процесуального законодавства України, висновок органу опіки та піклування є одним з видів та способів доказування. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1-3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом приймається, що визначений висновок позивачами по справі не оскаржувався та не заперечувався. Щодо заперечень відповідачки з визначеним у вказаному висновку порядком участі баби та діда у вихованні та спілкуванні з онуком, судом не приймаються, оскільки як вбачається останній був прийнятий з урахуванням висловлених [PERSON] , на стадії розгляду даного питання Органом опіки та піклування Київською районною адміністрацією, пропозицій у письмових поясненнях, у тому числі щодо визначення відповідних зустрічей у присутності матері. Суд також зазначає, що вважає обґрунтованим та доцільним висновок Органу опіки та піклування щодо визначення протягом перших шести місяців зустрічі позивачів з малолітнім у присутності матері, приймаючи вік дитини та тривалий час, протягом більше двох років, відсутності відповідних зустрічей позивачів та [PERSON] , [INFO] . За наслідком чого, суд приймає вказаний висновок органу опіки та піклування в якості належного доказу, та вважає достатніми підстави для визначення [PERSON] та [PERSON] порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних побачень з дитиною: щовівторка та щоп`ятниці з 10 години 00 хвилин по 12 годину 00 хвилин, визначивши, що перші 6 місяців зустрічі слід проводити у присутності матері дитини [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ч.1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Приймаючи висловлені пояснення сторін по справі, враховуючи перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, поза межами державного кордону України в умовах воєнного стану введеного в Україні, що може впливати на ускладнення виконання рішення суду, однак враховуючи доводи [PERSON] під час розгляду справи щодо існування наміру у тому числі прибути до Республіки Румунії за місцем проживання дитини, з метою спілкування з ним та прийняття участі у вихованні, суд вважає за доцільне встановити порядок виконання рішення суду, після набрання ним законної сили, у відповідності до якого слід: - зобов`язати [PERSON] , [INFO] , за 10-днів до орієнтовного приїзду разом з малолітнім [PERSON] , [INFO] , на територію України, повідомляти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , засобами мобільного зв`язку про приїзд до України, для забезпечення додержання визначеного судом графіку систематичних побачень з дитиною - [PERSON] , [INFO] . - зобов`язати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у разі їх наміру відвідати [PERSON] , [INFO] , поза межами державного кордону України, у тому числі у Республіці Румунії, за 10-днів\~до орієнтовного\~приїзду повідомляти про свій намір засобами мобільного\~зв`язку [PERSON] , [INFO] , для узгодження місця і часу та подальшого забезпечення побачень з дитиною - [PERSON] , [INFO] . Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом також приймається, що згідно з ч. 1\~ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (ч. 1\~ст. 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. \~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. \~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. \~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду \~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Крім того, суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, нарішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у\~справі № 1-33/2004. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю\~змагальні документ, що стосуються прав\~та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, оцінивши та надавши оцінку усім зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, проаналізувавши усі обставини по справі, суд вважає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] частково обґрунтованими та відповідно підлягаючими частковому задоволенню у вищевказаний спосіб. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у\~разі часткового\~задоволення позову\~-\~на обидві\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приймаючи часткове задоволення позовних вимог, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, з [PERSON] підлягає стягненню на кожного з позивачів у відшкодування витрат зі сплати судового збору по 536 гривень 80 копійок, що в цілому складає 1073 гривні 60 копійок. Інші понесені позивачами витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачами. При вищевикладених обставинах та

Outcome: partial