Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

05 лютого 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просив стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором №МФ-1771800001 від 12 жовтня 2018 року у розмірі 12370,00 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12 жовтня 2018 року між відповідачем та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» було укладено кредитний договір №МФ-1771800001. 01 березня 2019 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений Договір факторингу №01032019, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до відповідача коштів, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за річною процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору. Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу №01032019 від 01 березня 2019 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 12370,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 3920,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1000,00 грн. - заборгованість за комісією 2450,00 грн. - заборгованість за пенею. На виконання п. 1.3 Договору факторингу №01032019 від 01 березня 2019 року, відповідачу направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги до позивача. За умовами Кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, внести плату за кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених цим договором. У зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов Кредитного договору позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення з вимогою достроково погасити загальну суму боргу по кредитному договору та включення персональних даних Відповідача до бази персональних даних. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій. Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 08.02.2021 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 12 лютого 2021 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Ухвалою суду від 16 травня 2022 року призначено судове засідання для розгляду цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19 грудня 2023 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому клопотав про застосування строків позовної давності до позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд без участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, щодо заочного рішення не заперечував. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Повідомив, що кредит погашав, але квитанцій та інших доказів на підтвердження погашення заборгованості надати не може. Заслухавши пояснення відповідача, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, суд дійшов наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 12 жовтня 2018 року [PERSON] підписав заяву на отримання кредиту. 12 жовтня 2018 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] укладено Кредитний договір №МФ-1771800001484. Згідно з п. 1.1. кредитор зобов`язався на умовах визначених цим договором, у визначений строк, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у визначеній сумі, а позичальник зобов`язується повернути кредитору кредит у встановлений термін та сплатити проценти за використання кредиту, а також виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/ терміни, що визначені цим договором. Згідно з п. 1.2-1.9. Договору: кредит становить 5000,00 грн. та надається строком на 15 днів з 12 жовтня 2018 року по 27 жовтня 2018 року, термін повернення кредиту - 27 жовтня 2018 року. плата за користування кредитом встановлюється у вигляді фіксованої ставки у розмірі 0,64%, які сплачуються позичальником за кожен день строку користування кредитом, зазначений п. 1.3. Договору, що дорівнює 233,6% річних. Ставка, зазначена у п. 1.5. цього Договору, застосовується у разі відсутності прострочення виконання позичальником зобов`язань по сплатам за цим договором. При простроченні сплати за кредит у строк, визначений у п. 1.3 Договору, а саме: починаючи з 16 по 29 день користування кредитом, ставка, зазначена в п. 1.5 цього Договору, не застосовується, а в якості додаткового забезпечення належного виконання зобов`язань позичальником до моменту погашення простроченої заборгованості встановлюється підвищена процентна ставка в розмірі 1,00% за кожен день строку користування кредитом, що дорівнює 292,00% річних. ЗА період прострочення з 30 по 45 день користування кредитом плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 3,6%, що дорівнює 1314% річних. В момент повернення кредиту позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі 20% від суми кредиту (1000,00 грн.). Сукупна вартість кредиту у строк, визначений п. 1.3. Договору складає 1480,00 грн., що дорівнює 720,27% річних і включає процентну ставку за цей період користування кредитом, визначену п. 1.5. та комісію за супровід кредиту, визначену п. 1.8. Договору. Відповідно до п. 3.3.2 Договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим Договором у порядку, строки та терміни, передбачені п. п. 1.3 - 1.8. та п. 2.3. Договору. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України визначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. 01 березня 2019 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений Договір факторингу №01032019, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до відповідача коштів, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за річною процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору згідно Додатку №1. Відповідно до Витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №01032019 від 01 березня 2019 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №МФ-1771800001484 в сумі 12370,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 3920,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1000,00 грн. - заборгованість за комісією 2450,00 грн. - заборгованість за пенею. На виконання п. 1.3. Договору факторингу, згідно вимог ст. ст. 512 514, 516 ЦК України, на адресу Відповідача, зазначену в Кредитному договорі, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 12 березня 2019 року направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Згідно з розрахунком суми заборгованості [PERSON] має прострочену заборгованість за кредитним договором №МФ-1771800001484 від 12 жовтня 2018 року, сума боргу становить 12370,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 3920,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1000,00 грн. - заборгованість за комісією 2450,00 грн. - заборгованість за пенею. З розрахунку встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом не повернув, чим порушив ст. 526 ЦК України та умови Кредитного договору. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 2450,00 грн. суд, з урахуванням клопотання [PERSON] про застосування наслідків спливу строків позовної давності, виходить з наступного. Відповідно ст. 256, 257, 258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність встановлена в один рік. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ст. 259 ЦК України). Договір про збільшення строку позовної давності укладається в такій самій формі, як і основний договір до правовідносин якого збільшено такий строк. Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Укладений між сторонами Кредитний договір від 12 жовтня 2018 року положень про збільшення строків позовної давності не містить. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс18) наведено правовий висновок про те, що пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Аналіз норм ст. 266, ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до поштового штампу на конверті з позовною заявою, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду 02 лютого 2021 року. З огляду на зазначене, до позовних вимог в частині стягненні пені слід застосувати положення частини 2 статті 258 ЦК України та з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності в цій частині вимог. Перевіривши розрахунок заборгованості в частині вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором, судом встановлено, що в основу визначеного розміру заборгованості по пені позивачем покладено період з 12 жовтня 2018 року по 25 листопада 2018 року. Таким чином, в межах заявлених позивачем вимог з відповідача на користь позивача пеня за порушення термінів погашення грошового зобов`язання стягненню не підлягає, оскільки нарахована за межами строку позовної давності, визначеного ч. 2 ст. 258 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за Кредитним договором №МФ-1771800001484 від 12 жовтня 2018 року у розмірі 9920,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 3920,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1000,00 грн. - сума заборгованості за комісією. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1820,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial