Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Позивачка звернулася до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають двох спільних дітей. У зв`язку із тим, що останнім часом вони мають різний погляд на життя, втратили почуття любові один до одного, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивачка змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 27.11.2023 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачці строк для усунення її недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 06.12.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивачка подала суду письмову заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти розгляду справи без фіксації судового засідання технічними засобами та постановлення рішення не заперечує. Відповідач подав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти розгляду справи без фіксації судового засідання технічними засобами та постановлення рішення не заперечує. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 06.06.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції (а/з № 798), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають двох спільних малолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] (а/з № 502) та [PERSON] , [INFO] (а/з № 2754), що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Відповідно до ст.ст.21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчить викладене позивачкою в заяві, сторони не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні відносини. Відповідач подав суду заяву, в якій зазначив про визнання позовних вимог. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved