Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

У липні 2023 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідачу належить квартира [ADDRESS] в цьому ж будинку, розташована поверхом вище. 18 червня 2023 року сталось залиття квартири з вини відповідача, про що складено акт комісії експлуатуючої організації ТОВ «Управління комфортом». У добровільному порядку відповідач не відшкодував їй збитки, завдані залиттям, тому вона звернулась до експерта для визначення дійсної завданих збитків. За висновком експерта розмір матеріальної шкоди становить 10\~216,80 грн. Також нею понесені витрати на проведене дослідження в розмірі 10\~000 грн. Враховуючи вимоги ст.ст.1166, 1167 ЦК України просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки в розмірі 10\~216,80 грн., судові витрати по оплаті витрат на проведення дослідження в розмірі 10\~000 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2023 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 18 серпня 2023 року до суду надійшов відзив на позов, де також відповідач заперечував проти розгляду справи без виклику сторін. Не погоджуючись з доводами позову, відповідач [PERSON] вказав, що позивач наголошує на його обовязку слідкувати за станом труб холодного водопостачання та вчасно проводити обслуговування системи водопостачання у його квартирі й не допускати розгерметизації труби холодного водопостачання, що проходить в полу ванної кімнати. Але інформації про логічний зв`язок відомостей, який містить доказ, з обставинами предмета доказування не наявний у заяві. У поданому позивачу висновку експерта вказані пошкодження, але не вказано давність їх настання. Ймовірно, такі пошкодження виникли минулими залиттями, за які він повністю розрахувався. Також не може прийматись до уваги судом поданий акт залиття приміщення, оскільки його ніхто не викликав, не давав йому для ознайомлення та підпису, та в акті чітко не вказана причини затоплення, він складений з грубим порушенням чинного законодавства. На всі його прохання вирішити спір у досудовому порядку, позивачка не погоджувалась, що свідчить про бажання позивача збільшити свої збитки. Просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2023 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заперечень щодо такого розгляду сторони не направили та не висловили у судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Вказав, що відповідач у добровільному порядку шкоду не відшкодував, тому позивач понесла додаткові витрати на проведення експертизи та витрати на правову допомогу. Просив задоволити позов. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги в частині відшкодування матеріальних втрат в розмірі 10\~216,80 грн. визнав повністю. Заперечував в частині стягнення з нього витрат на проведення дослідження та витрат на правову допомогу. Наголосив на тому, що він вживав всіх заходів для врегулювання спору позивачем, які остання залишила поза увагою. Тому він не повинен відшкодувати ці витрати. Просив суд відмовити у стягненні судових витрат та не заперечував щодо стягнення матеріальної шкоди. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджено свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 05 травня 2014 року, Інформацією з реєстру речових прав №338474390 від 08 липня 2023 року, технічним паспортом на квартиру). Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що не заперечувалось сторонами при розгляді справи. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Встановлено, що квартира [ADDRESS] була залита. 11 липня 2023 року комісією експлуатуючої організації ТОВ «Управління Комфорту» у складі: головного інженера Килимника О .В., керівника техперсоналом [PERSON] та сантехніка [PERSON] , складено акт залиття квартири [ADDRESS] , згідно з яким: "18 червня 2023 року об 11-45 год. до ТОВ «Управління Комфорту» надійшла заявка від мешканців квартири [ADDRESS] , з причини затоплення ванної кімнати імовірно з квартири [ADDRESS] розташованої поверхом вище. Прибувши на місце, працівник ТОВ «Управління Комфорту» виявив, що мешканці квартири [ADDRESS] вдома не перебувають, прилади обліку водопостачання не функціонують. У зв`язку з чим, працівником ТОВ «Управління Комфорту» в терміновому порядку було перекрито кран подачі води до квартири [ADDRESS] та кран на приладі обліку теплопостачання. 26 червня 2023 р. до ТОВ «Управління Комфорту» звернулась власниця квартири [ADDRESS] з метою проведення обстеження квартири [ADDRESS] у вказаному будинку за фактом затоплення квартири [ADDRESS] . При обстеженні квартири [ADDRESS] було встановлено: затоплення відбувалось з квартири [ADDRESS] , що поверхом вище, на стелі у ванній кімнаті сліди затікання води, гіпсокартонова стеля повністю потребує заміни; по стінам скрізь сліди затікання води. При обстеженні квартири [ADDRESS] не виявлено явного витікання води на трубопроводі централізованого опалення, та ХВП , але стіна у ванній кімнаті кв. 51 має значну вологість Висновок комісії: для додаткового обстеження було застосовано обладнання (тепловізор Dali), ним було виявлені можливі сліди розгерметизацій труби ХВП, яка проходить в полу квартири [ADDRESS] . Для ще більш детальної інформації щодо розгерметизації рекомендуємо демонтувати напільне покриття в том місті та візуально підтвердити цей факт. 11 липня 2023року мешканка кв. [ADDRESS] звернулась с проблемою повторного ймовірного затоплення ванної кімнати. Фахівцями Тов Упраління комфорту було проведено повторний огляд, в ході якого було виявленно незначне помокріння стелі в коридорі та відсавання шпалер на стіні коридора під стелею,що можливо це э наслыдками попередннього затоплення. При огляді кв 51 слідів нового протікання не виявлено. " На підтвердження розміру матеріального збитку [PERSON] висновок судового експерта Лісниченка С.В. №23246 від 18 липня 2023 року за результатами проведення будівельного дослідження щодо визначення матеріального збитку. За проведене дослідження позивачкою сплачено 10\~000 грн., що підтверджено двома квитанціями по 5000 грн. кожна (від 07 липня та 18 липня 2023 року). Відповідно до даного висновку вартість ремонтно-відновлювальних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди) санвузлу квартири за адресою: [ADDRESS] , для усунення пошкоджень внаслідок залиття, згідно даних візуально-інструментального обстеження та наданих матеріалів, становить 10216,80 грн. У постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Матеріали справи не містять будь-яких доказів, що шкода, завдана позивачу, мала наслідком вини іншої особи, або те, що шкода, зазначена в акті та висновку, мала місце і до затоплення квартири. Оскільки позивачу було завдано збитків через залиття квартири, відповідач в добровільному порядку шкоди не відшкодував та фактично визнав такий розмір збитків, тому з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди слід стягнути 10\~216,80 грн. та витрати в розмірі 10 000 грн., понесених по оплаті за дане дослідження. Посилання відповідача на те, що ним здійснені всі заходи для досудового врегулювання суд до уваги не приймає. Так, угода про відшкодування шкоди датована 19 липня 2023 року, тобто вже після проведеної експертизи, а лист від 11 серпня 2023 року після відкриття провадження. Також відсутні докази направлення або вручення позивачу угоди завчасно (до проведення експертизи). Натомість до відзиву відповідач додав підтвердження їх направлення позивачу лише 17 серпня 2023 року. Крім того, суд зважує на те, що будь-які перемовини не мали наслідком задоволення вимог потерпілої особи чи повність чи частково. Щодо решти судових витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладене, суд приймає визнання позовних вимог відповідачем, а також повернути позивачу з державного бюджету України 50% сплаченого судового збору у розмірі 536,80 грн. Інша частина судового збору в розмірі 536,80 грн. підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що 08 липня 2023 року між адвокатом Мєстєчкіною О.І. та Тонковид С.Б. року укладено договір про надання правової допомоги. 29 січня 2024 року між адвокатом Мєстєчкіним І.В. та Тонковид С.Б. року укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до п. 1 замовник доручає, а адвоката бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором щодо захисту її інтересів в судах у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. Відповідно до п.5 договору за підготовку позовної заяви 5000 грн., участь в судовому засіданні 4000 грн. Відповідно до копії квитанції №0.0.3120069393.1 [PERSON] сплатила за подання позову 5000 грн., а за квитанцією №006606 від 01 лютого 2024 року [PERSON] сплатила за підготовку та участь в судовому засіданні 4000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Вирішуючи питання про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на яку покладено обов`язок відшкодувати такі витрати, всі витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги, якщо,

Outcome: dismissed