Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

1.Суть позовної заяви 1.1. 28 липня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яким просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 7 000 гривень щомісячно з урахуванням індексації, починаючи від дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що шлюбні стосунки та ведення спільного господарства з відповідачем припинено 29 квітня 2020 року. Дитина проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Не знайшовши спільного мирного рішення щодо спілкування з сином відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на його утримання. При визначені розміру аліментів просила врахувати, що у дитини виявлено достатньо рідкісне захворювання - сенсо-моторну алалію з аутичними рисами, метаболічні порушення у мозку та інших життєвоважливих органах (у нирках та печінці). Син потребує коштовного лікування, особливої дієти, регулярних обстежень та занять з дуже професійними та специфічними спеціалістами у цій сфері - логопедом-дефектологом та психологом (а.с.1-3 т.1). 1.2. 23 травня 2023 року [PERSON] звернулася із заявою про збільшення розміру позовних вимог, якою просила стягнути з [PERSON] на її користь: (1) аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 21 022 гривені з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи від дня звернення до суду із позовом до досягнення дитиною повноліття; (2) судові витрати, пов`язані із залученням перекладача. Заява обґрунтована тим, що у зв`язку з повномаштабним вторгненням рф на територію України [PERSON] разом з неповнолітнім [PERSON] задля збереження життя дитини знаходяться закордоном, у Німеччині. З 2020 року відповідач майже не поділяє з позивачкою обов`язок з утримання власного сина. Відповідач востаннє самостійно перерахував кошти на утримання малолітнього [PERSON] майже півтора роки тому (09 грудня 2021року) у розмірі 1 000 гривень на картковий рахунок позивача. Звернула увагу, що ще на початку 2022 року у дитини діагностовано гіперактивний розлад із ЗНМ ІІ рівня і окремими аутестичними включеннями та згодом підтверджено у Німеччині. Так, відповідно до листа Відділення психічних захворювань Клініки Фрайбурзького університету від 18 жовтня 2022 року у [PERSON] діагностовано розлад аутистичного спектру у розумінні раннього дитячого аутизму (МКБ-10:Р84.0), простий розлад активності та уваги (МКБ-10: Г90.0). Відповідно до листа Відомства у справах школи міста Фрайбург від 09 грудня 2022 року підтверджено необхідність спеціальної освіти для сина в дошкільному відділенні дитячого садку на основі результатів спеціальної педагогічної діагностики з акцентом на навчання та погоджено з дошкільним відділенням дитячого садку для дітей з вадами навчання. У зв`язку з чим, [PERSON] зараховано до спеціалізованого дошкільного відділення дитячого садку «Пресвятої Богородиці», який він відвідує і дотепер. Вважає, що дії батька дитини є вороже спрямовані по відношенню до психологічного, морального та фізичного здоров`я спільного сина, оскільки останній позбавлений не лише звичного їй стилю життя, але і основоположних речей, таких як відвідування спеціалізованого дитячого садка, дороговартісного лікування, одягу, сплати комунальних послуг та іншого. На її думку, дії відповідача формують негативний досвід у дитини, вибивають платформу для формування здорової особистості, порушують права дитини, його поведінка потягла за собою не лише матеріальні втрати, але і завдала шкоди психофізичному здоров`ю, спричинила кризу емоційного стану, пов`язану з великим стресом у спільного з позивачем сина. Відповідач має на праві власності квартиру та є афільованим власником автомобіля типу хетчбек Кіа Сеесі, держзнак [NUMBER] , який він завбачливо зареєстрував на свою матір, [PERSON] . Саме відповідач здійснює витрати на утримання даного автомобіля, страховку, заправку паливом, технічне обслуговування, ремонт. Водночас [PERSON] несе значні витрати на свій спосіб життя: часто проводить дозвілля у нічних клубах, на курортах, навіть у військовий час. Окремо варто зазначити, що він отримує дохід від адвокатської діяльності, має немалі заощадження на банківських рахунках, в той час коли рідну дитину своїми діями намагається поставити за межу бідності. Позивачка щомісячно несе витрати на забезпечення належного утримання дитини та її гармонійного розвитку на суму близько 1 049 євро, яка відповідно до курсу НБУ станом на день подання заяви становить 42 044 гривень. Так, позивачка щомісячно несе витрати на: сплату частки сина за оренду квартири, в якій вони спільно проживають - 86 євро (3 449 гривень); на придбання одягу, взуття - 120 євро (4 812 гривень); забезпечення дитини належним харчуванням - 470 євро (18 847 гривень); засоби гігієни, побутову хімію - 70 євро (2 807 гривень); дитячі розвиваючі іграшки - 60 євро (2 406 гривень); медичне страхування 60 евро (2 401 гривень); відвідування спеціалізованого дошкільного відділення дитячого садку «Пресвятої Богородиці» 182,6 евро (7 322 гривнь). При визначені розміру аліментів просила врахувати, що відповідач: є заможною людиною, адвокатом; має на праві власності квартиру; є афільованим власником автомобілю типу хетчбек Kia Ceed, на утримання його несе витрати (страховку, заправку паливом, технічне обслуговування, ремонт); має грошові заощадження на банківських рахунках (а.с.1-9 т.2). 1.3. 19 січня 2024 року представник позивачки - [PERSON] надала заяву, якою просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у сумі 120 000 гривень та витрати, пов`язані із залученням перекладача, в сумі 14 500 гривень (а.с.1-6 т.5). ІІ. Суть зустрічної позовної заяви 2.1. 23 листопада 2021 року [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про припинення права на отримання аліментів з 01 квітня 2021 року та стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2 500 гривень щомісячно, починаючи від дня звернення до суду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з кінця березня 2021 року дитина мешкає разом з батьком на підставі закону та знаходиться на його повному утриманні. При визначенні розміру аліментів просив врахувати, що дитина проходить повторне обстеження щодо встановлення стану здоров`я (а.с.134, 135 т.1). ІІІ. Суть відзиву на зустрічну позовну заяву 3.1. 03 серпня 2023 року та 10 серпня 2023 року [PERSON] надала відзив на зустрічну позовну заяву, за змістом якого у відповідності до ст.ст.181, 199 СК України право на стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Дана норма, на думку позивачки, є імперативною. Малолітня дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. А отже, у [PERSON] відсутня правосуб`єктність сторони, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження проживання дитини разом з батьком надано не було. Крім того, з рапорту до відділу поліції від 24 березня 2021 року вбачається, що [PERSON] повідомляє Ізмаїльський РВП ГУНП в Одеській області про домашнє насильство з боку [PERSON] . Згідно з поданою до відділу поліції заяви [PERSON] не може побачити власну трирічну дитину вже три дні. Отже, батько самочинно, без згоди матері змінив місце проживання дитини та протиправно утримував її у себе, порушуючи право дитини на зв`язок з матір`ю. 12 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та відібрання малолітньої дитини. Предметом розгляду вказаної судової справи став позов матері дитини, в якому вона просила відібрати дитину у її батька, колишнього чоловіка позивачки, і повернути дитину матері, оскільки син до самочинного відібрання батьком дитини - проживав саме з матір`ю. Оскільки, матір`ю був поданий позов про відібрання дитини від батька, то зазначене свідчить про самочинну зміну батьком місця проживання дитини. 24 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до поліції із заявою з проханням не проводити перевірку за поданою нею заявою, оскільки забрала дитину. Також факт проживання дитини з матір`ю підтверджується довідкою БФ «Місто добра» від 08 грудня 2021 року. Таким чином, бажання [PERSON] з 01 квітня 2021 року стягувати з матері аліменти на сина, який з ним не проживав, - є надуманим та безпідставним. Матеріалами справи, на її думку, взагалі не підтверджується законне проживання дитини разом з батьком з 01 квітня 2021 року. Висновок органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради від 20 квітня 2021 року за №327, який надав рекомендаційні висновки щодо способу участі матері у вихованні малолітнього сина, не є належним підтвердженням фактичного проживання дитини разом з батьком. Окрім цього, вказаний висновок носить рекомендаційний характер, не є обов`язковим, однобічним, дитину не допитували, мати присутня не була, місце проживання дитини з матір`ю не обстежували. Вимоги [PERSON] у зустрічному позові спрямовані виключно на полегшення собі життя шляхом уникнення виплати аліментів на сина. Відтак, з кінця березня по 24 квітня 2021 року дитина протиправно проживала разом з батьком, оскільки останній самочинно без згоди матері забрав трирічну дитину та чинив матері перешкоди у побаченнях з нею (а.с.1-5, 235-234 т.3). ІV. Процедура 4.1. 04 серпня 2020 року [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - служба у справах дітей Ізмаїльської міської ради, про участь батька у вихованні дитини (а.с.12, 13 т.1). 4.2. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 28 липня 2020 року, справа №946/4569/20 передана на розгляд судді Жигуліна С.М. (а.с.21 т.1). 4.3. Ухвалою суду від 04 серпня 2020 року відкрито провадження та справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів призначено до розгляду у загальному позовному провадженні (а.с.30 т.1). 4.4. Ухвалою суду від 27 серпня 2020 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про участь батька у вихованні дитини до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Затверджено між сторонами мирову угоду, за змістом якої: [PERSON] сплачує [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 5 000 гривень щомісячно, починаючи з 01 серпня 2020 року до досягнення дитиною повноліття; аліменти за вересень складають 9 000 гривень, які сплачуються рівними частинами до 10-го та 20-го числа цього місяця; розмір аліментів еквівалентний 200 доларам США та в разі зміни курсу національної валюти України по відношенню до долара США, розмір аліментів визначається до діючого курсу; додаткові витрати на утримання [PERSON] стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі однієї другої частини від підтверджених витрат, які понесені за призначенням лікаря при дотриманні вимог пп.17-24 даної угоди. Також, за змістом мирової угоди між сторонами визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні дитини (а.с.34-38 т.1). 4.5. Постановою Одеського апеляційного суду від 10 червня 2021 року ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 серпня 2020 року в частині затвердження мирової угоди скасовано, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення способу участі батька у вихованні дитини направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду (а.с.112-118 т.1). 4.6. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 21 липня 2021 року, справа №946/4569/20 передана на розгляд судді Жигуліна С.М. (а.с.122 т.1). 4.7. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 2023 року суддею Жигуліним С.М. заявлено самовідвід від участі у справі (а.с.159 т.1). 4.8. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 17 квітня 2023 року, справа №946/4569/20 передана на розгляд судді Бальжик О.І. (а.с.160, 161 т.1). 4.9. Ухвалою судді від 20 квітня 2023 року [PERSON] справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - служба у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації, про визначення способу участі батька у вихованні дитини прийнято до свого провадження (а.с.162 т.1). 4.10. Ухвалою суду від 20 липня 2023 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про припинення та стягнення аліментів до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - служба у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації, про визначення способу участі батька у вихованні дитини (а.с.238 т.2). 4.11. Ухвалою суду від 07 серпня 2023 року витребувано докази з Головного управління Державної податкової служби в Одеській області, Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Ощадбанк», АТ «Універсал Банк», АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Державний експортно-імпортний банк України» (а.с.225 т.3). 4.12. Ухвалою суду від 08 вересня 2023 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - служба у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації, про визначення способу участі батька у вихованні дитини залишені без розгляду (а.с.47 т.4). 4.13. Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року закрито підготовче судове засідання та справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення та стягнення аліментів призначено до розгляду по суті (а.с.132 т.4). 4.14. Ухвалою суду від 26 жовтня 2023 року витребувано докази з АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.142 т.4). 4.15. Під час розгляду справи здійснювалася повна фіксація судового засідання технічними засобами. V. Позиції сторін 5.1. Позивачка, будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, направивши представників з належним чином посвідченими повноваженнями. 5.2. У судовому засіданні представники позивачки підтримали первісні позовні вимоги у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні на підставі викладених у позовній заяві доводів. Проти задоволення зустрічного позову заперечували у повному обсязі, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним. Додатково представник позивачки зазначив, що 02 березня 2022 року, у зв`язку із складною безпековою ситуацією на території України через збройну агресію рф, позивачка з сином вимушені були виїхати за межі України та на теперішній час вони перебувають на території Німеччини, де їм надано тимчасовий прихисток. На даний час позивачка спільно з дитиною проживають у м. Фрауберг, дитина знаходиться на її повному утриманні. З червня 2022 року [PERSON] працевлаштувалася на роботу, виконуючи таким чином усі передбачені німецьким законодавством правила проживання біженців. У листопаді 2022 року позивачка у зв`язку із нагальною потребою у грошах для забезпечення базових потреб дитини вимушена була розпочати працювати повний робочий день. Плата за проживання у державному житлі у даному житлі у даному населеному пункті стягується на підставі §§14-40 Статуту міста Фрайбург про використання та стягнення плати за розміщення біженців та пізніх переселенців у місті Фрайсбург. При цьому, відповідно до вищевказаного нормативного акту з січня 2023 року [PERSON] має сплачувати повну вартість житла самостійно. За один місяць розміщення у державному спільному житлі позивачка сплачує 533 євро. [PERSON] не є особою з інвалідністю, знаходиться у працездатному віці, отримує достатній дохід, на його утриманні немає інших неповнолітніх дітей. Отже, на його думку, [PERSON] спроможний надавати допомогу у заявленому розмірі для забезпечення потреб та інтересів дитини. Син [PERSON] потребує значних коштів на лікування, оскільки згідно з висновком відділення психіатричних захворювань Фрайбурзького університету, встановлено наступні діагнози: розлад аутичного спектру у розумінні раннього дитячого аутизму та простий розлад активності та уваги. На додаткові запитання адвокат [PERSON] пояснив, що позивачка до виїзду за межі України отримувала дохід в розмірі 7 000 гривень щомісячно. 5.3. Відповідач позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 3 500 гривень щомісячно. Зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні на підставі викладених у зустрічному позові доводів. В обґрунтування заперечень проти позову та доводів зустрічного позову пояснив, що в той час, коли дитина проживала на території України, жодного підтвердженого діагнозу щодо наявності аутичних розладів поставлено не було, про що свідчить надана ним медична документація. Згідно з даними Ресурсного інклюзивного центру (єдиний заклад, який встановлює діагнози, пов`язані з аутизмом), за результатами стаціонарного обстеження - дитина здорова. Стан здоров`я дитини після виїзду закордон йому не відомий, проте просив звернути увагу, що позивачка протягом тривалого часу давала синові заборонений медичний препарат Мемокс (який викликає деградацію головного мозку), за що постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, залишеною без змін судом апеляційної інстанції, була притягнута до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.173-2 КУпАП. Додатково зазначив, що Буковинський центр, який поставив діагноз про начебто наявні аутичні розлади, є приватною установою, яка спонсується США. Доводи позивачки про те, що він не надає допомогу на утримання дитини є безпідставними, оскільки починаючи з квітня 2020 року, він щомісячно через картковий рахунок матері перераховує на картку останньої 3 500 гривень в якості аліментів. Останні два місяці він перераховує позивачці грошові кошти на утримання дитини Укрпоштою, оскільки вона зазначає, що допомогу на утримання їх спільної дитини надає його матір, а не він. На додаткові запитання пояснив, що при затвердженні судом мирової угоди у 2020 році він був згодний на стягнення з нього аліментів в сумі, еквівалентній 200 доларам США, оскільки дана сума була визначена ним спільною з позивачкою з урахуванням додаткових витрат на дитину. Наразі він такої можливості не має. Дитина проживала разом з ним з кінця березня 2021 року по січень 2022 року. Розмір аліментів в сумі 2 500 гривень, які він просить стягнути з позивачки, визначено ним з урахуванням витрат на одяг, харчування дитини, гуртки з малювання, відвідування занять з моторики та логопеда. В частині витрат на оплату послуг адвоката Напрієнко М.В. просив заявлену до стягнення суму в розмірі 40 000 гривень зменшити на 80 відсотків; у стягненні витрат на оплату послуг адвоката Канікаєва Ю.О. в розмірі 40 000 гривень - відмовити у повному обсязі у зв`язку з невиконанням ним вимог ч.3 ст.137 ЦПК України; у стягненні витрат на відрядження адвоката Канікаєва Ю.О. до міста Ізмаїлу в розмірі 40 000 гривень - також відмовити у зв`язку з не підтвердженням понесених ним витрат. Також, просив врахувати поведінку позивачки, що призвела до затягування судового розгляду справи, та зменшити судові витрати, пов`язані із залученням перекладача, пропорційно кількості неналежних розрахункових документів. VІ. Встановлені фактичні обставини та докази на їх підтвердження 6.1. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 06 вересня 2016 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Одеській області, актовий запис № 430 (а.с.5 т.1). 6.2. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.6 т.1). 6.3. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 вересня 2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.124, 125 т.2). 6.4. Відповідач є адвокатом, має мінливий, не регулярний дохід. Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи від 31 серпня 2023 року за 2020 рік сума нарахованого доходу [PERSON] становить 37 449 гривень, за 2021 рік - 50 182 гривні 14 копійок, за 2022 рік - 54 923, 48 гривень (а.с.25-34 т.4). Інших доходів, окрім як від адвокатської діяльності, відповідач не має. [PERSON] також має на праві власності квартиру [ADDRESS] , яка придбана до реєстрації шлюбу із позивачкою (а.с.119-120 т.2). Іншого нерухомого або цінного рухомого майна відповідач на праві власності не має. Стан здоров`я відповідача задовільний. Стягнень за виконавчими документами, інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні не має. 6.5. Станом на час звернення із позовом до суду [PERSON] працювала на посаді менеджера з маркетингу, що підтверджується довідкою фізичної особи-підприємця [PERSON] від 01.06.2020 року (а.с.60 (зворот) т.3). 02 березня 2022 року позивачка з дитиною виїхали за межі України та на теперішній час перебувають на території Німеччини, у м. Фрауберг, де їм надано тимчасовий прихисток. Зі слів представника [PERSON] на території Німеччини працевлаштована, розмір доходу становить 400 євро на тиждень. Від часу отримання тимчасового прихистку до часу працевлаштування, позивачка отримувала від Німеччини допомогу у розмірі 100 євро на тиждень на кожного члена сім`ї. Згідно з відомостями АТ КБ «ПриватБанк» від 08 вересня 2023 року та від 26 жовтня 2023 року за період з 01 січня 2020 року по 26 жовтня 2023 року на рахунки [PERSON] [NUMBER] та [NUMBER] усього надійшло надходжень - 369 229 гривень 45 копійок, на рахунок [NUMBER] гривня 17 копійок, за період з 01 листопада 2021 року по 08 вересня 2023 року на рахунок [NUMBER] - 23 943 гривень 82 копійки (а.с.80-93, 98-111, 218-238 т.4). За змістом листа Управління у справах дітей, молоді та сім`ї міста Фрайбург від 20 грудня 2023 року розмір щомісячної допомоги на утримання [PERSON] , [INFO] , з 01 січня 2024 року становить 301 євро (а.с.45-46 т.5). [PERSON] , окрім сина [PERSON] , [INFO] , має на утриманні неповнолітню доньку від першого шлюбу. На праві власності об`єктів нерухомого або цінного рухомого майна не має. Вказані обставини визнані сторонами у судовому засіданні та у відповідності до частини першої статті 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. 6.6. Спільна дитина сторін відвідує Дошкільне відділення дитячого садку «Пресвята Богородиця» м. Фрайбург (Німеччина), сума рахунку становить 182,60 євро щомісячно (а.с.132-138 т.2). Згідно з наданою медичною документацією відділення психіатричних захворювань Клініки Фрайбурзького університету від 15 червня 2022 року та 18 жовтня 2022 року у Лева серйозна підозра на розлад аутистичного спектру у розумінні раннього дитячого аутизму з відхиленнями у соціальній взаємодії (наприклад, відсутність зорового контакту, низький інтерес до взаємодії) і значна затримка мовного розвитку. Через тяжкість усіх вищезазначених захворювань, різноманітності симптомів і несприятливий взаємозв`язок окремих симптомів та їх вплив на повсякденне життя, з точки зору дитячої та підліткової психіатрії існує відхилення психічного здоров`я від типового для даного віку стану понад шість місяців відповідно до §35а Цивільного кодексу і, отже, значно обмежена участь у житті їхнього суспільства. Рекомендовано провести оцінку порушення соціальної участі компетентною службою у справах молоді (а.с.95-98, 103-107 т.2). 6.7. Після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами дитина залишилася проживати разом з матір`ю, [PERSON] . З кінця березня 2021 року по січень 2022 року малолітній [PERSON] , [INFO] , проживав разом з батьком, [PERSON] (а.с.137 т.1, а.с.10 т.3). З січня 2022 року по теперішній час дитина знову проживає разом з матір`ю. Вказані обставини визнані сторонами у судовому засіданні та у відповідності до частини першої статті 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. 6.8. Згідно з відомостями АТ КБ «ПриватБанк» від 08 вересня 2023 року та від 26 жовтня 2023 року відповідач та його матір [PERSON] надають позивачці допомогу на утримання сина у добровільному порядку, а також надсилають грошові кошти з нагоди дня його народження (а.с.80-89, 100-107, 218-228 т.4). VІІ. Оцінка та висновки суду 7.1. Вислухавши доводи представників позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить такого висновку. 7.2. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 7.3. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 7.4. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. 7.5. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. 7.6. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 7.7. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. 7.8. Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. 7.9. Частина 1 статті 191 СК України визначає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. 7.10. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов`язку по утриманню дітей, враховуючи вимоги статті 182 СК України та виходячи зі встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожиткового мінімуму, суд вважає, що заявлений позов, з урахуванням матеріального положення обох сторін, підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 3 500 гривень щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до 01 квітня 2021 року, в подальшому з 01 січня 2022 року до досягнення дитиною повноліття. 7.11. Приймаючи таке рішення, суд також враховує, що визначений розмір аліментів становить більше 70 відсотків доведеного позивачкою та її представниками доходу відповідача та більше визначеного Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 7.12. Доводи представника позивачки про те, що відповідач, будучи адвокатом, щомісячно отримує значно більший дохід, ніж той, який він щорічно декларує, суд до уваги не приймає, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту у судовому засіданні надано не було. 7.13. Необхідність у додаткових витратах, пов`язаних зі станом здоров`я дитини (коштовне лікування, особлива дієта, регулярні обстеження та заняття з специфічними спеціалістами - логопедом-дефектологом та психологом, спеціальна освіта тощо), на які звертала увагу позивачка та її представники, є самостійною підставою для звернення до суду для стягнення таких витрат у відповідності до вимог статті 185 СК України. 7.14. Також, на думку суду, є неспроможними доводи представників позивачки про те, що суд має враховувати рівень життя дитини у Німеччині, який набагато вище, ніж в Україні, оскільки у даній справі застосовне право держави суду, до якого звернулася остання. Крім того, позивачка, як особа, яка отримала тимчасовий прихисток у Німеччині, щомісячно отримує від вказаної держави допомогу на утримання дитини, розмір якої з 01 січня 2024 року становить 301 євро. 7.15. Надаючи оцінку доводам представника позивачки про те, що відповідач в кінці березня 2021 року самостійно змінив місце проживання дитини, а тому не має права на звільнення від сплати аліментів та їх стягнення на свою користь за цей період, суд виходить з такого. За змістом положень частин перших статей 141, 160, 161 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відтак, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, відсутність визначеного судом або органом опіки та піклування її місця проживання, а також приймаючи до уваги, що дитина з кінця березня 2021 року по січень 2022 року проживала разом з батьком, що сторонами у судовому засіданні не спростовувалося, суд приходить до висновку про те, що стягнення аліментів на користь матері за цей період суперечило б самому змісту обов`язку батьків щодо утримання своєї дитини. 7.16. За цих обставин, а також зважаючи на те, що у відповідності до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на свою користь на утримання дитини, починаючи від дня звернення до суду, 23 листопада 2021 року, по 31 грудня 2021 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. 7.17. Позовні вимоги [PERSON] про припинення стягнення аліментів на період проживання з ним дитини не ґрунтуються на нормах сімейного законодавства. Висновуючи, суд також зважає на те, що будь-яких стягнень за період з 01 квітня 2021 року по 01 січня 2022 року з відповідача не здійснювалося. 7.18. Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (надалі - ЄСПЛ). 7.19. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10 Лютого 2010 року SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58). 7.20. Суд вважає за можливе не давати відповіді на інші аргументи сторін, оскільки вони на висновки суду не впливають. VІІІ. Розподіл судових витрат 8.1. Частини перша, третя статті 133 ЦПК України визначають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. 8.2. Вирішуючи питання в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 120 000 гривень, суд виходить з такого. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (надалі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою вказаної статті визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц (провадження N 14-382цс-19). Відтак, враховуючи, що заявлені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу є неспіввісними із складністю справи, наданим двома адвокатами обсягом послуг, витраченим ними часом на надання таких послуг, не відповідають критерію неминучості та реальності таких витрат, розумності їх розміру, а також приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволенні частково (16,6 відсотків від заявленої ціни позову) та стягнення таких витрат становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд приходить до висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат до 10 000 гривень. 8.3. Вирішуючи питання в частині стягнення витрат, пов`язаних із залученням перекладача, в сумі 14 500 гривень, суд виходить з такого. За змістом частини третьої, шостої-девятої статті 199 ЦПК України перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Розмір витрат на оплату робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що позовні вимоги [PERSON] задоволенні частково (16,6 відсотків від заявленої ціни позову), суд приходить до висновку про стягнення з іншої сторони судових витрат, пов`язаних із залученням перекладача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2 407 гривень. 8.4. Також, згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням первісного та зустрічного позовів зі сторін підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України, а саме: з [PERSON] - 139 гривень 60 копійок (840,80*16,6/100), з [PERSON] - 113 гривень 50 копійок (908*12,5/100).

Outcome: partial