Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~21 грудня 2021 р. [PERSON] (далі: позивач) звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі: відповідач) про захист честі, гідності та репутації. \~ \~ \~ \~Обґрунтовуючи заявлену позовну вимогу позивач посилався на те, що 24.11.2021 р. відповідач у Конотопському міськрайонному суді Сумської області під час судового справи №579/780/21 за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст.533, ч.3 ст. 187, ч.2 ст.15 п.9 ч.2 ст.115 КК України, [PERSON] за ч.2 ст.353 та ч.3 ст.187 КК України, надав суду не достовірну інформацію щодо нього, чим порушив його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. До судового засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності. відповідач про причину неявки суд не повідомив. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ст.223 ЦПК України. відсутні. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відсутні підстави для відкладення розгляду справи, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини: У провадженні Конотопського міськрайонного суді Сумської області перебувало кримінальне провадження 12020200190000316 за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст.533, ч.3 ст. 187, ч.2 ст.15 п.9 ч.2 ст.115 КК України, [PERSON] за ч.2 ст.353 та ч.3 ст.187 КК України. 24.11.2021 р., під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого [PERSON] у справі №579/780/21, за яким позивач є потерпілим, відповідач висловлюючи свою думку, зазначив наступне: «я заявляв клопотання про допит свідка [PERSON] , який працював у [PERSON] [PERSON] є обвинуваченим у інших кримінальних провадженнях. [PERSON] разом із [PERSON] та [PERSON] приїхали до нього у трьох ( [PERSON] ). [PERSON] був з пістолетом, з яким він стріляв у цій квартирі, батько [PERSON] [PERSON] , який взагалі не виходить з будинку, він отримав значні психологічні травми, мати [PERSON] зараз онкохвора особа, хотів запросити їх свідками, вони пройшли тяганину завдяки потерпілому, і зараз вони люди не соціальні, вони тривалий час їздили по свій Сумській області, скрізь заявляли суддям відводи і справа оказалась у Білопольському суді. І до них чомусь не застосовувались заходи, і не боялись, що він с пістолетом, я там був, і це там бачив, і що вони створили свою певну організацію, що забрали у однієї людини автомобіль», про що свідчить диск із звукозаписом судового засідання від 24.11.2021 р. Позивач стверджує, що на час висловлювання відповідачем вищезазначеного. стосовно нього будь-які кримінальні провадженні були відсутні. Вважає, що відповідач безпідставно звинувачує його у протиправних діях, які мали місце у 2014 р. стосовно громадян, яких він знає як батьків [PERSON] , та стосовно якого відкрите кримінальне провадження за фактом крадіжки вчинену в його магазині. Позивач стверджує, що вказані відомості є недостовірними, принижують його, честь, гідність та ділову репутацію. Як вбачається з обвинувального акту від 08.07.2021 щодо [PERSON] , у кримінальному провадження №12014200190000368 від 26.06.2024 р., його дії були кваліфіковані за ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, надалі, у зв`язку із зміною обвинувачення, кваліфікація за ч.2 ст.296 КК України була виключена. 29.07.2021р. ухвалою Білопільського районного суду Сумської області у кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 26 червня 2014 року за №12014200190000368, щодо [PERSON] закрито у зв`язку з відмовою потерпілого [PERSON] від підтримання обвинувачення (справа №579/117/14-к). Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд висновує: Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст.8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, ст.15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ст.ст. 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За змістом ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності. Згідно із ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. При розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Негативною потрібно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Частиною 2 ст.30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Тобто слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року). У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц (провадження № 61-48302св18) зроблено висновок, що згідно зі статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи, або посадової особи рівня суспільного значення та його діяльність представляє суспільний інтерес. За правилами ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи, інформація, яку позивач вважає недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, висловлена відповідачем у судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого [PERSON] у справі №579/780/21, за яким позивач є потерпілим, висловлюючи свою думку з означеного клопотання та проводячи порівняльний аналіз із кримінальною справою №579/117/14-к, у якій позивач був у статусі обвинуваченого та до нього не було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що інформацію висловлена відповідачем у судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого [PERSON] у справі №579/780/21, за яким позивач є потерпілим, адресованим суду, про відомі йому обставини у справі №579/117/14-к із власними оціночними судженнями, а тому така інформація не може вважатись недостовірною інформацією, яка принижує честь і гідність позивача. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed