Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що 27.06.2008 між [PERSON] та АКБ «Форум» було укладено кредитний договір № 0512/08/22-CLN, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 350000,00 грн. зі сплатою 22 % річних. Банк виконав взяті на себе зобов`язання належним чином, надавши [PERSON] кредитні кошти у вказаній вище сумі. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань, між АКБ «Форум» та [PERSON] було укладено Договір поруки № від 27.06.2008. 26.09.2019 між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено Договір № 0002/19/5 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк Форум» відступило ТОВ «ФК «Веста», а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 0512/08/22- CLN від 27.06.2008 та Договором поруки № від 27.06.2008. 06.08.2019 ТОВ «ФК «Веста» було перейменовано на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста». Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору станом на 05.02.2021 становить 774373,81 грн., з яких: 271241,00 грн. - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) та 503132,81 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Внаслідок невиконання боржником зобов`язань, кредитор має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України. Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 05.02.2021 становить 77760,32 грн., з яких 3 % річних за період з 05.02.2018 по 05.02.2021 - 24433,98 грн., пеня за період з 05.02.2020 по 29.02.2020 - 4076,03 грн. та інфляційні збитки за період 05.02.2018 по 05.02.2021 - 49250,31 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 77760,32 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.04.2021 відкрито провадження у справі. 19.08.2021 ухвалою суду провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 161/9353/21 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова Компанія «Інвестохіллс Веста», про визнання недійсним договору. Ухвалою суду від 13.07.2022 провадження було поновлено. 16.02.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 3000,00 грн. 13.04.2023 ухвалою суду провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 161/1124/23 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова Компанія «Інвестохіллс Веста», про припинення договору поруки. 08.11.2023 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. Заява мотивована тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.08.2011 у справі № 2-3980/11 за позовом ПАТ «Банк Форум» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, позов задоволено, стягнуто з відповідачів солідарно 311057,06 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.08.2011 у справі № 2-3980/11 замінено стягувача на ТОВ «ФК «Веста». Постановою приватного виконавця Пироги С.С. від 22.11.2019 відкрито виконавче провадження № [NUMBER] із виконання виконавчого листа № 2-3980/11. 13.09.2021 вказане виконавче провадження завершено у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. Відтак, нарахування 3 % річних та інфляційних нарахувань проведено на суму боргу по рішенню суду 311057,06 грн. із 05.02.2018 до 11.09.2021. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 100391,29 грн. та судові витрати по справі. Відповідачі скористалися правом на подання відзиву на заяву про збільшення позовних вимог у якому просили суд відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 10.11.2023 поновлено провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав та просив задовольнити з наведених у позовній заяві підстав та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Представник відповідачів просив відмовити в задоволенні позову та зазначив, що сума до стягнення, яка заявлена в заяві про збільшення позовних вимог, зазначена поза урахуванням строку позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані суду докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. 27.06.2008 між [PERSON] та АКБ «Форум» було укладено кредитний договір № 0512/08/22-CLN, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 350000,00 грн. зі сплатою 22 % річних. В якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено Договір поруки № від 27.06.2008. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] кредитного зобов`язання за кредитним договором позивач використав своє право на вимогу дострокового повернення кредиту та звернувся до суду. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.08.2011 у справі № 2-3980/11 задоволено позов ПАТ «Банк Форум» до [PERSON] , [PERSON] , стягнуто з них солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 311057,06 грн. 26.09.2019 між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено Договір № 0002/19/5 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк Форум» відступило ТОВ «ФК «Веста», а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі зз Договором кредиту № 0512/08/22- CLN від 27.06.2008 та Договором поруки № від 27.06.2008. 06.08.2019 ТОВ «ФК «Веста» було перейменовано на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста». Ухвалою суду від 29.08.2019 у справі № 2-3980/11 замінено стягувача на ТОВ «ФК «Веста». Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. від 22.11.2019 відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] , заборгованість за кредитним договором в сумі 311057,06 грн. 13.09.2021 вказане виконавче провадження завершено у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 910/21449/17 зазначено, що «У пункті 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 зауважено, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12)». Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зазначено, що «відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. […] Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). […] Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц зазначено, що «згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення трьох відсотків річних та інфляційних за ч.2 ст.625 ЦК України. Суд враховує, що при нарахуванні 3% річних та інфляційних, слід брати за основу суму боргу, яка стягнута судом, у розмірі 311057,06 грн. Доказів того, що така сума була зменшена шляхом часткового погашення, суду надано не було. Щодо періоду нарахування 3 % річних та інфляційних, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ч.1 ЦК України). Невиконання боржником грошового зобов`язання, яке встановлено на підставі рішенні суду, є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. З урахуванням наведеного, три відсотки річних та інфляційних, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню в межах трирічної позовної давності. Оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення відсотків та інфляційних відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦПК України 02.04.2021, то стягненню підлягають такі відсотки за період з 02.04.2018 по 12.09.2021 включно, тобто за 1260 днів у межах строку позовної давності. Відтак, позивач має право на стягнення заборгованості згідно зі ст.625 ЦК України за період від 02.04.2018 по 12.09.2021 включно. Таким чином, до стягнення підлягає сума 3% річних в межах трирічного строку позовної давності - за період з 02.04.2018 по 12.09.2021 включно в розмірі 32188,01 грн. Щодо інфляційних втрат, то їх сума за період з 02.04.2018 по 12.09.2021 становить 71751,54 грн. Отже загальна сума заборгованості становить 103939,55 грн. Проте, оскільки позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення заборгованості в сумі 100391,29 грн., то суд дійшов висновку про задоволення позову в межах заявленої позивачем суми. Ч.1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 2270,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правової (правничої) допомоги від 06.06.2020, платіжне доручення № 2518 від 18.02.2021 на суму 100000,00 грн., заявку на надання юридичної допомоги № 92 від 02.02.2021, витяг з акту № 9 приймання-передачі виконаних робіт до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 06.06.2020. Враховуючи наведене, а також обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час затрачений на їх виконання, складність даної справи, а також клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, з відповідачів на користь позивача, слід стягнути 10000,00 грн. судових витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, саме такий розмір на думку суду буде співрозмірним та достатнім.

Outcome: partial