Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] \~звернулась в\~суд з\~позовом до\~Держави Україна\~в особі\~прокуратури Вінницької\~області про\~відшкодування моральної\~шкоди.\~Позов мотивовано\~тим,\~що 05\~березня 2005\~року прокурор\~Ленінського району\~м.\~Вінниці порушив\~відносно [PERSON] \~кримінальну справу\~за ознаками\~злочину,\~передбаченого ч.1\~ст.175\~КК України,\~за фактом\~невиплати заробітної\~плати працівникам\~ВОКП "Аптека\~№318".\~19\~серпня 2006\~року прокурором\~Ленінського району\~м.\~Вінниці відносно\~Позивачки була\~порушена кримінальна\~справа за\~ознаками злочину,\~передбаченого ч.2\~ст.\~364\~КК України\~-\~зловживання службовим\~становищем,\~що спричинило\~тяжкі наслідки.\~Цього ж\~19.08.2006\~року обидві\~кримінальні справи\~були об`єднані\~в одне\~провадження під\~№06270788.\~16\~червня 2007\~року Позивачці\~пред`явлено\~обвинувачення за\~вказаними злочинами\~обрано запобіжний\~захід у\~виді підписки\~про невиїзд,\~накладено арешт\~на її\~майно.\~25\~квітня 2008\~року кримінальна\~справа №06270788\~була спрямована\~до Ленінського\~районного суду\~м.\~Вінниці.\~Постановою Ленінського\~районного суду\~м.\~Вінниці від\~21\~листопада 2008\~року кримінальна\~справа відносно\~Позивачки була\~повернута в\~прокуратуру Ленінського\~району м.\~Вінниці для\~проведення додаткового\~розслідування.\~Постановою слідчого\~прокуратури Ленінського\~району м.\~Вінниці від\~26.12.2008\~року кримінальна\~справа №06270788\~відносно Позивачки\~була закрита\~за недоведеністю\~вини останньої,\~що рівноцінно\~відсутності в\~її діях\~складу злочину.\~Запобіжний захід\~-\~підписку про\~невиїзд -\~скасовано.\~Накладення арешту\~на квартиру\~скасовано.\~Таким чином\~Позивачку було\~незаконно притягнуто\~до кримінальної\~відповідальності за\~ч.\~1\~ст.175\~та ч.2\~ст.364\~КК України\~і вона\~в зв`язку\~з цим\~перебувала під слідством\~та судом\~із 05.03.2005\~р.\~до 26.12.2008\~р.\~-\~3\~роки 10\~місяців -\~46 місяців. Мінімальна заробітна плата відповідно до Закону України "Про бюджет України на 2023 рік" становить 6700 грн. Однак, при визначенні розміру морального відшкодування колегія суддів, урахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, тривалість перебування позивача під слідством і судом, з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн. З огляду на викладене Позивачка вважає, що за 46 місяців перебування під слідством та за 15 років порушення її майнового права справедливим відшкодуванням буде сума у 1 500 000 (Один мільйон п`ятсот тисяч) гривень. Просить стягнути з Держави Україна на користь [PERSON] , [INFO] ,\~РНОКПП [NUMBER] , моральну шкоду в розмірі 1\~500\~000 гривень та судові витрати в розмірі 6000 гривень за надання правничої допомоги відшкодувати Позивачці за рахунок державного бюджету. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 25.10.2023року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~06.12.2023року ухвалою суду підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав за обставин викладених в позові, просив позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 05 березня 2005 року прокурор Ленінського району м. Вінниці порушив відносно [PERSON] кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.175 КК України, за фактом невиплати заробітної плати працівникам ВОКП "Аптека №318". 19 серпня 2006 року прокурором Ленінського району м. Вінниці відносно Позивачки була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України - зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки. Цього ж 19.08.2006 року обидві кримінальні справи були об`єднані в одне провадження під №06270788. 16 червня 2007 року Позивачці пред`явлено обвинувачення за вказаними злочинами обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, накладено арешт на її майно. 25 квітня 2008 року кримінальна справа №06270788 була спрямована до Ленінського районного суду м. Вінниці. Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 листопада 2008 року кримінальна справа відносно Позивачки була повернута в прокуратуру Ленінського району м. Вінниці для проведення додаткового розслідування. Постановою слідчого прокуратури Ленінського району м. Вінниці від 26.12.2008 року кримінальна справа №06270788 відносно Позивачки була закрита за недоведеністю вини останньої, що рівноцінно відсутності в її діях складу злочину. Запобіжний захід - підписку про невиїзд - скасовано. Накладення арешту на квартиру скасовано. Таким чином,\~позивачку було\~незаконно притягнуто\~до кримінальної\~відповідальності за\~ч.\~1\~ст.175\~та ч.2\~ст.364\~КК України\~в зв`язку\~з цим\~вона перебувала під слідством\~та судом\~із 05.03.2005\~р.\~до 26.12.2008\~р.\~-\~3\~роки 10\~місяців -\~46 місяців. В ч. 1 та 2\~\~ст.1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. У випадках, зазначених у ч. 1 ст. 1\~\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,\~завдана шкода\~\~відшкодовується\~\~в\~\~повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що\~\~здійснюють\~\~оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. В п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України\~\~«Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено право на відшкодування громадянинові моральної шкоди у наведених в ст. 1 цього закону випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з п. 13 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України. Пунктом 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону). За змістом статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Частинами другою та третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Початок перебігу строку перебування під слідством суд рахує з моменту пред`явлення [PERSON] підозри 05.03.2005 по 26.12.2008р. - дата винесення постанови про закриття кримінального провадження, а тому загальний строк перебування позивача під слідством складає повних 46 місяців. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Як роз`яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду із урахуванням ст. 23 ЦК України та Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Таким чином, законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується, та не встановлено граничний розмір такої шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи, з урахуванням обставин, викладених у вищевказаній Постанові Пленуму Верховного Суду України. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV (Станков) v. BULGARIA (Болгарії) § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Відповідно до ч.2 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. При цьому, суд враховує, що визначений законом розмір -\~є мінімальним, який гарантований державою, а тому суд, виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування, оскільки обмежень щодо максимального розміру закон не містить. Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що з 01.01.2024 р. розмір мінімальної заробітної плати становить 7100,00 грн. Враховуючи викладене, ту обставину, що при визначені розміру моральної шкоди суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, тому, враховуючи строк перебування [PERSON] під слідством,\~мінімальний розмір\~компенсації моральної шкоди становить 326\~600,00 грн (46 місяців х 7100 грн). Позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм, ділові зв`язки, громадське життя, тощо, отже, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає що позивачем не мотивовано заподіяння їй моральної шкоди в розмірі 1\~500 000 грн, однак суд вважає, що відшкодування в розмірі 326 600 грн буде співмірним з понесеними позивачем моральними втратами. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави. Крім того, представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 6000,00грн. у відшкодування витрат на правову допомогу. Згідно ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Норма ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимоги ч. 1 ч. 5 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 ЩЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таку правову позицію щодо застосування норм права висловив Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також враховує, що вони безпосередньо пов`язані з розглядом справи, також бере до уваги поведінку сторони під час розгляду справи, яка не призводила до затягування розгляду справи. Однак визначений відповідачем та його представником розмір витрат не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному ними розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку\~(квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ч.2 ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядку його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 922/3812/19 визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат. Як вбачається із матеріалів справи ні позивач ні її представник адвокат Никитюк О.І. не долучили до матеріалів справи під час розгляду справи копії договору про надання правничої допомоги укладеного між адвокатом Никитюк О.І. та Ліман Н.С., документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку\~(квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акту виконаних робіт, а тому суд не може встановити розмір та порядок обчислення витрат на правничу допомогу, яку поніс позивач, а тому вимога про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 6000,00грн задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, згідно ст.ст. 15, 16, 23, 1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду»,

Outcome: partial