Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

07 травня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Свої вимоги мотивує тим, що 04 листопада 2005 року на підставі договору дарування частини будинку вона набула право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На момент придбання частини житлового будинку земельна ділянка знаходилась в комунальній власності. 16 січня 2008 року на підставі рішення Київської міської ради від 22 лютого 2007 року № 179-10/840 їй було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, яким посвідчено, що вона є власником 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,0745 га. З 2007 року між нею та відповідачем встановився фактичний порядок користування земельною ділянкою. Починаючи з квітня 2007 року по листопад 2014 року вона сплачувала [PERSON] кошти у розмірі 400 гривень на місяць за те, щоб відповідач не ходила через її земельну ділянку. Загальна сума за період з квітня 2007 року по листопад 2014 року склала 36400 гривень. З 2015 року відповідач почала вимагати 2500 гривень на місяць, що вона не може сплачувати. У зв`язку з цим, між ними постійно виникають суперечки з приводу користування та володіння земельною ділянкою. Фактично відповідач використовує частину земельної ділянки, що значно перевищує її частину у праві спільної часткової власності та не дає їй вільно використовувати частку земельної ділянки. По її земельній ділянці постійно ходять сторонні люди, псують майно. Вона неодноразово зверталась до відповідача з пропозиціями укласти договір між співвласниками про поділ земельної ділянки в натурі, проте [PERSON] ігнорувала такі звернення. Просить суд ухвалити рішення, яким: - виділити їй в натурі частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0745 га, що відповідає її 1/2 частині у праві спільної часткової власності; - виділити відповідачу в натурі частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0745 га, що відповідає її 1/2 частині у праві спільної часткової власності. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року в справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року відновлено провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про прийняття до розгляду уточненої позовної заяви. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про призначення повторної судової експертизи. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про об`єднання справ в одне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року зупинено провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 березня 2020 року поновлено провадження у справі. У жовтні 2020 року позивач подала до суду заяву про зміну предмету позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року у справі призначено повторну експертизу. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31 січня 2024 року стягнуто з відповідача в дохід державного бюджету штраф. У судовому засіданні позивач та її представник пояснили, що між сторонами існує конфлікт щодо порядку користування земельною ділянкою. Експертизою, здійсненою за ухвалою суду, визначені варіанти виділу в натурі земельної ділянки із встановленням сервітуту. Проте, позивач категорично заперечує проти такого поділу. У матеріалах справи мітиться висновок експерта, проведений на замовлення позивача, в якому передбачений варіант виділу в натурі земельної ділянки з перебудовою частини будинку, що належить відповідачу. Сторона позивача підтримує лише такий варіант виділу земельної ділянки в натурі. Зазначили, що кошти на перебудову частини будинку внесені позивачем на депозитний рахунок суду та цими коштами може скористатись відповідач. Вважають, що застосування варіанту із сервітутом можливо лише тоді, коли немає інших варіантів, проте інший варіант наявний. Судом була призначена в справі повторна експертиза, проте відповідач не надала доступ до об`єкту дослідження, у зв`язку з чим справа була повернута до суду без проведення експертизи. У такому випадку суд має застосувати наслідки ухилення від участі в експертизі. Також, зазначають про те, що постановою Верховного Суду визначено, що сервітут може бути встановлений лише за позовом особи, якщо такі потреби не можна задовольнити в інший спосіб. Разом з тим, інший спосіб існує, що полягає у перебудові частини будинку відповідача, а відповідач не зверталась до суду з позовом про встановлення сервітуту. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти варіанту виділу в натурі, який підтримує сторона позивача. Відповідач не бажає перебудовувати свою власність, оскільки фактично їй потрібно з вікна зробити двері. Крім того, під цим вікном знаходиться батарея, яку внаслідок перебудови прийдеться переносити, а це вже додаткові витрати. Відповідачем окремий позов з приводу встановлення сервітуту до суду не подавався, оскільки це є її правом. Зазначають, що суд не в праві втручатись в право власності відповідача, яка не хоче перебудовувати свою частину будинку. Предметом позову [PERSON] є поділ лише земельної ділянки, а варіант експерта [PERSON] зачіпає й будинок, який вже поділений іншим рішенням суду. Крім того, у матеріалах справи міститься висновок експертизи, проведений за ухвалою суду, яким передбачені всі можливі варіанти виділу земельної ділянки в натурі. Проте, експерт зазначив, що такі варіанти можливі лише з сервітутом. Вказують про те, що відповідач погоджується на будь-який варіант виділу земельної ділянки із сервітутом. Відповідач протягом багатьох років позбавлена можливості користуватись своєю частиною земельної ділянки. Зараз щоб потрапити на земельну ділянку, вона має вилазити через вікно. Експерта на об`єкт дослідження для виконання ухвали суду про повторну експертизу відповідач не допустила через те, що вона не погоджується на перебудову свого будинку, оскільки не хоче ламати його. Це не є предметом спору між сторонами, а у поставлених стороною позивача питаннях були варіанти тільки з перебудовою її (відповідача) частини будинку. Варіант виділу у натурі з перебудовою будинку, запропонований експертом [PERSON] , порушує її право власності на будинок. На даний момент у відповідача є вхід до будинку, проте немає виходу з нього на земельну ділянку, яка за знаходиться за будинком. Експерт [PERSON] допитувалась в судовому засіданні, але неточності свого висновку не змогла усунути. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, покази експерта, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] належить 1/2 частина зазначеного будинку на підставі договору дарування частини будинку від 04 листопада 2005 року (т. 1, а.с. 12) та 1/2 частина земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 січня 2008 року (т. 1, а.с. 19). [PERSON] належить 1/2 частина зазначеного будинку на підставі договору дарування частини будинку від 05 липня 2001 року (т. 1, а.с. 34) та 1/2 частина земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 17 січня 2008 року (т. 1, а.с. 35). З позову вбачається, що між сторонами наявні суперечності щодо користування спільною земельною ділянкою. Відповідно до статей 321, 317, 319 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною 3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. На підтвердження своїх доводів щодо можливості виділу часток в натурі та визначення конкретного варіанту виділу їм земельної ділянки позивач [PERSON] просила призначити в справі експертизу. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року в справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза (т. 1, а.с. 55-56). Перед експертом були постановлені питання про можливість розподілу земельної ділянки в натурі та про визначення всіх можливих варіантів розподілу. 24 березня 2016 року до суду надійшов Висновок експерта за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи № 12244/15-41 від 21 березня 2016 року (т. 1, а.с. 105-131). З наданого висновку вбачається, що розподіл в натурі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] в ідеальних частках, можливий тільки із застосуванням земельного сервітуту, або виділення співвласникам частини земельної ділянки у спільне сумісне користування та експертом запропоновано чотири варіанти розподілу в натурі земельної ділянки (т. 1, а.с. 105-131). Сторона позивача категорично заперечувала проти поділу земельної ділянки із застосуванням земельного сервітуту. У зв`язку з цим, 12 травня 2016 року позивач подала до суду клопотання про призначення повторної судової експертизи. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року в задоволенні такого клопотання позивача було відмовлено. Після цього, позивач у порядку ст. 106 ЦПК України звернулась до судового експерта Галієвої О.М. із замовленням про проведення додаткової судової земельної технічної експертизи. З висновку судового експерта Галієвої О.М. № 14/03-2020 за результатами проведення додаткової судової земельної технічної експертизи від 14 вересня 2020 року (т. 2, а.с. 18-32) вбачається, що розподіл в натурі земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з врахуванням постанови Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року, якою припинено право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок шляхом його поділу в натурі та виділено у власність співвласниками по 1/2 частини житлового будинку, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно [PERSON] - квартиру № 1 , [PERSON] - квартиру № 2 , з виділенням окремих ділянок у відповідності до часток співвласників по 1/2 кожному та влаштуванням додаткового виходу на приквартирну ділянку у приміщенні 1-8 квартири № 1 з метою уникнення ділянок спільного користування можливий. Судовий експерт [PERSON] у судовому засіданні 14 лютого 2022 року зазначила, що проведена нею експертиза є додатковою та здійснена з врахуванням висновку експерта за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи № 12244/15-41 від 21 березня 2016 року. У висновку від 21 березня 2016 року всі варіанти виділу у натурі наведені із застосуванням сервітуту. У наданому нею висновку від 14 вересня 2020 року наявний додатковий варіант без застосування сервітуту. Проте, її варіант виділу передбачає необхідність зробити перебудову частини будинку, що належить [PERSON] . Зокрема, потрібно зробити з вікна двері, щоб був вихід з кімнати на земельну ділянку. У судовому засіданні 27 вересня 2022 року сторона позивача подала клопотання про призначення повторної судової експертизи в цій справі. Зазначили, що згідно висновку експерта КНДІСЕ від 21 березня 2016 року № 12244/15-41 всі запропоновані варіанти поділу спірної земельної ділянки в натурі передбачають встановлення сервітуту або виділення ділянки у спільне сумісне користування, що фактично не вирішує спір, виходячи з неприязливих стосунків, що склалися між співвласниками. Позивач з вимогою щодо встановлення сервітуту до суду не зверталась та проти його встановлення заперечує. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року у справі призначено повторну експертизу. 31 серпня 2023 року справа була повернута з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з повідомленням про неможливість надання висновку від 29 серпня 2023 року (т. 2, а.с. 158-161). Із зазначеного повідомлення вбачається, що доступ до об`єкту обстеження - частини домоволодіння по [ADDRESS] відповідачем [PERSON] не був забезпечений. У зв`язку з цим, проведення експертизи є неможливим. У судовому засіданні 31 січня 2024 року [PERSON] підтвердила, що не надала допуск експерту до свого домоволодіння. Зазначила, що такі дії були пов`язані з тим, що вона не погоджується на виділ земельної ділянки в натурі, якщо це пов`язано з перебудовою її особистої власності (будинку), що не є предметом спору між сторонами. А саме такі питання були постановлені перед експертом стороною позивача. Позивач категорично заперечує будь-які варіанти виділу в натурі земельної ділянки із застосуванням сервітуту та просить суд в основу рішення покласти варіант поділу, запропонований у висновку судового експерта Галієвої О.М. № 14/03-2020 за результатами проведення додаткової судової земельної технічної експертизи від 14 вересня 2020 року, тобто із перебудовою частини будинку, належної відповідачу. Відповідач заперечує проти варіанту виділу в натурі, який підтримує сторона позивача, оскільки не бажає перебудовувати свою власність. Зазначає, що фактично їй потрібно з вікна зробити двері. Крім того, під цим вікном знаходиться батарея, яку внаслідок перебудови прийдеться переносити, а це вже додаткові витрати. Сторона відповідача вказує на те, що суд не в праві втручатись в її право власності. Суд вважає, що встановлений факт недопуску експерта стороною відповідача для проведення експертизи не є правовою підставою для застосування варіанту поділу земельної ділянки за висновком іншої експертизи (експерта Галієвої О.М.). Такий наслідок ухилення від проведення експертизи суперечить нормам ст. 109 ЦПК України. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вбачається, що предметом позову [PERSON] є поділ земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Варіант виділу в натурі земельної ділянки, який підтримує позивач та який запропонований експертом Галієвою О.М., містить в собі необхідність перебудови належної відповідачу частини будинку. Разом з тим, постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 року припинено право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] шляхом його поділу в натурі (т. 2, а.с. 232-240). Оцінюючи наявні в матеріалах справи висновки судових експертиз, суд вважав би за доцільне обрати варіант поділу земельної ділянки зі встановленням сервітуту. Інший варіант поділу не є більш обґрунтованим, оскільки передбачає необхідність перебудови конструктивних елементів частини домоволодіння відповідача (зовнішньої стіни) та перенесення частини системи опалення. Суд вважає, що варіант розподілу земельної ділянки із необхідністю перебудови належної частини будинку відповідача є необґрунтованим втручанням в її право власності за наявності інших варіантів поділу. Разом з тим, з заявлених позивачем вимог та поясненнях сторони позивача в судовому засіданні вбачається, що єдиним допустимим варіантом поділу земельної ділянки позивач вважає лише варіант з перебудовою частини будинку відповідача. Закон визначає, що при вирішенні спорів, суд має враховувати права не тільки позивача, а й відповідача. За таких обставин, враховуючи заперечення сторони позивача стосовно виділу в натурі земельної ділянки із застосуванням сервітуту та недоцільності обрання варіанту розподілу із перебудовою частини будинку відповідача, вимога [PERSON] задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed