Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

[PERSON] 04.08.2023 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель КСП ім.Шевченка, площею 7,34 га в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Іванковецької сільської ради Кропивницького (колишнього Знам`янського) району Кіровоградської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №0186637, виданого Знам`янською районною державною адміністрацією 12.02.1997 на підставі рішення від 23.07.1996 №303-р, в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідної баби [PERSON] , померлої [INFO] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . На обгрунтування своїх вимог зазначив, що [INFO] померла його двоюрідна баба (тітка матері) [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно. Після смерті баби він прийняв спадщину, що підтверджується рішенням Знам`янського міськрайонного суду від 03.12.2012 у справі №1107/5079/12 (провадження №2/1107/1414/12) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також рішенням Знам`янського міськрайонного суду від 29.10.2013 у справі №389/2976/13-ц про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Разом з тим, на початку 2022 року йому стало відомо, що до складу спадщини після смерті [PERSON] входило також право на земельну частку (пай), площею 7,34 га в умовних кадастрових гектарах із земель КСП ім.Шевченка, що розташована на території Іванковецької сільської ради Кропивницького (колишнього Знам`янського) району Кіровоградської області, яке остання отримала за життя в порядку спадкування після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , однак своїх спадкових прав не оформила. Право [PERSON] на вказану земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом серії КР №0186637 від 12.02.1997. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва, в тому числі і у зв`язку з відсутністю оригінала документа, що посвідчує право спадкодавця на земельну частку (пай). Оскільки позивач, будучи спадкоємцем п`ятої черги, не може реалізувати своє право на оформлення спадщини, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] в с.Іванківці Знам`янського району Кіровоградської області помер [PERSON] , про що Іванковецькою сільською Радою Знам`янського району Кіровоградської області в книзі реєстрації актів про смерть 04.07.1997 зроблено запис за №20, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР №0186637 від 12.02.1997 №637 на підставі розпорядження голови Знам`янської РДА від 23.07.1996 №303-р на земельну частку (пай) із земель КСП ім.Шевченка, площею 7,34 га в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Іванковецької сільської ради Кропивницького (колишнього Знам`янського) району Кіровоградської області. Відмітка (підпис) про отримання сертифікату наявна. Державний акт на право власності на землю [PERSON] не видавався. Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Відповідно до ч.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно зі ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до [INFO] , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст.549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління або володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконкому місцевої ради про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця, довідки про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі, оплачувались комунальні послуги,запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, державного акту про право приватної власності на землю тощо. Згідно зі ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до довідки №190, виданої виконавчим комітетом Іванковецької сільської Ради народних депутатів у липні 1997 року, та довідки №146 від 21.04.2023, виданої виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, померлий [PERSON] з 1976 року і до дня смерті [INFO] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] . Від імені померлого сільською радою заповіт не посвідчувався. На день смерті разом з померлим проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Знам`янської районної державної нотаріальної контори 07.04.1999 заведена спадкова справа №88, заява про прийняття спадщини за законом надійшла від дружини померлого [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні. На ім`я [PERSON] 07.04.1999 та 29.09.2001 нотаріусом видані два свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади. Прийнявши спадщину після смерті чоловіка, однак не оформивши своїх спадкових прав на право на земельну частку (пай), належне померлому на підставі сертифікату серії КР №0186637 від 12.02.1997, [PERSON] померла [INFO] в м.Знам`янка Кіровоградської області, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Знам`янка Знам`янського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області 28.01.2005 зроблено відповідний актовий запис за №42. що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Як вбачається з відомостей, наданих виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 21.04.2023 за №147, померла [PERSON] з 1966 року і до дня своєї смерті [INFO] була зареєстрована та проживала одна в с.Іванківці Знам`янського району Кіровоградської області. Заповіт від імені померлої сільською радою не посвідчувався. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, заповіти від її імені не посвідчувалися, про що свідчать Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74171664 від 02.10.2023 та Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №74171674 від 02.10.2023. Померла [PERSON] є двоюрідною бабою позивача, що підтверджується архівною копією актового запису про народження померлої за прізвищем [PERSON] ; витягом №00040597506 від 19.07.2023 з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію 03.09.1950 шлюбу померлої з [PERSON] ; свідоцтвом про укладення померлою [INFO] повторного шлюбу з [PERSON] серії [NUMBER] ; свідоцтвом про народження рідного брата померлої [PERSON] серії [NUMBER] ; свідоцтвом про народження у [PERSON] доньки [PERSON] серії [NUMBER] ; свідоцтвом про реєстрацію [PERSON] шлюбу з [PERSON] серії [NUMBER] ; свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] . Як зазначає позивач, він прийняв спадщину після смерті двоюрідної баби [PERSON] , що підтверджується рішеннями Знам`янського міськрайонного суду від 03.12.2012 у справі №1107/5079/12 (провадження №2/1107/1414/12) та від 29.10.2013 у справі №389/2976/13-ц. Однак, на початку 2022 року йому стало відомо, що до складу спадщини після смерті [PERSON] входило також право на земельну частку (пай), площею 7,34 га в умовних кадастрових гектарах із земель КСП ім.Шевченка, що розташована на території Іванковецької сільської ради Кропивницького (колишнього Знам`янського) району Кіровоградської області на підставі сертифікату серії КР №0186637 від 12.02.1997, яке остання отримала за життя в порядку спадкування після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , однак своїх спадкових прав не оформила. Позивач усно звернувся до нотаріуса з питанням можливості прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] на зазначене вище майно, на що нотаріусом 31.10.2022 письмово роз`яснено, що він вважається таким, що спадщину не прийняв, оскільки пропустив строк подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини, разом зі спадкодавцем на час смерті не проживав, а тому має право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В пункті 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 зазначено, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст.1269 ЦПК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Нормами ч.1 ст.1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Статтею 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних справ та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. За правилами ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, враховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 ЦК України. За змістом п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. У постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №332/3923/18 викладено висновок про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку можливе у випадку, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, при цьому у разі, якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку можливе у випадку, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, при цьому у разі, якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Тобто, до предмету доказування за даним позовом належать обставини прийняття чи неприйняття спадщини позивачем. Норми ЦК України вказують на те, що спадкоємець є таким, що прийняв спадщину, якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або якщо на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, а подав нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування протягом шести місяців з дня відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Під час судового розгляду судом встановлено та учасниками справи не спростовано, що позивач на час відкриття спадщини був зареєстрований зі спадкодавцем [PERSON] за різними адресами, доказів постійного його проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини суду не надано, що виключає можливість прийняття ним спадщини відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74171664 від 02.10.2023 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №74171674 від 02.10.2023 встановлено, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, заповіти від її імені не посвідчувалися. Таким чином, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі у встановлений законом строк заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини або ж шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому позивач є таким, що спадщину не прийняв. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що він прийняв спадщину після смерті двоюрідної баби [PERSON] , що підтверджується рішенням Знам`янського міськрайонного суду від 03.12.2012 у справі №1107/5079/12 (провадження №2/1107/1414/12) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та рішенням Знам`янського міськрайонного суду від 29.10.2013 у справі №389/2976/13-ц про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Разом з цим, такі доводи позивача суд відхиляє як неспроможні, оскільки порядок прийняття спадщини врегульовано Главами 84-86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, якими визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Виходячи зі змісту вказаних вище судових рішень, обставини прийняття спадщини позивачем після смерті [PERSON] у даних рішеннях не встановлені, тому посилання позивача на ч.4 ст.82 ЦПК України суд до уваги не приймає. При цьому, згідно з ч.7 ст.82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. В свою чергу судом встановлено, що рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.12.2012 у справі №2/1107/1414/12, на яке посилається позивач, йому визначено додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до п.п.3.17 п.3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (в редакції, діючий на час встановлення додаткового строку) спадкоємець, якому за рішенням суду встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, повинен у межах установленого судом строку прийняти спадщину шляхом подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідної заяви. Однак позивач наданим йому судом правом не скористався та спадщину шляхом подання нотаріусу відповідної заяви не прийняв, що підтверджується інформацією нотаріуса, згідно з якою спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. При цьому, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, зокрема заяви про прийняття спадщини. Одночасно суд звертає увагу, що відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. Якщо рішенням суду спадкоємцю раніше було визначено додатковий строк для прийняття спадщини і він цим не скористався та не прийняв спадщину, то в подальшому цей спадкоємець не може знову ставити питання про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, на підставі досліджених судом доказів та встановлених обставин, враховуючи, що позивач не прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті його двоюрідної баби [PERSON] , суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання права на спадкове майно є безпідставними та не підлягають задоволенню. Визнання відповідачем позову суд не приймає, оскільки таке визнання, за встановлених даним судовим рішенням підстав, суперечить вказаним вище вимогам Закону. Питання щодо відмови у прийняття визнання позову відповідачем також було вирішено ухвалою суду від 08.01.2024. Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи, що даним судовим рішенням позивачу відмовлено в позові, тому понесені ним судові витрати зі сплати судового збору необхідно віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed