Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

09 листопада 2023 року позивачка звернулась до Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності. В обґрунтування позову зазначила, що з 14 жовтня 2022 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі вона завагітніла та на даний час термін вагітності складає 20 тижнів. Вона перебуває на обліку по вагітності в КП «Регіональний Медичний Центр Родинного здоров`я» ДОР. З 28 серпня 2023 року вона з відповідачем мешкають окремо, оскільки останній відноситься до неї з неповагою, постійно ображає, не дивлячись на вагітність. Оскільки вона вагітна, це потребує значних додаткових матеріальних витрат на забезпечення належних умов для збереження її здоров`я та народження здорової дитини, відповідач матеріальної допомоги на утримання дружини у добровільному порядку не надає, що ставить її у скрутне становище. При цьому зауважує, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу їй, як дружині, оскільки він відкрив ФОП ще 29 вересня 2022 року. У зв`язку з викладеним просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання вагітної дружини в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з часу звернення до суду із позовом та до досягнення дитиною трьох років. (а.с.1-4) Після надходження\~з відділу\~формування та\~ведення реєстру\~територіальної громади\~Департаменту адміністративних\~послуг та\~дозвільних процедур\~ДМР відомостей\~щодо зареєстрованого\~місця проживання\~відповідача фізичної\~особи [PERSON] , (а.с.34) ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2023 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. (а.с.35) 05 січня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що готовий сплачувати аліменти але в розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу), оскільки з 27 листопада 2023 року припинив свою підприємницьку діяльність як ФОП, наразі непрацевлаштований та не має доходів. Також зауважив, що позивачкою не надано доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів саме у розмірі частини від заробітку (доходу). (а.с.41-46) 08 січня 2024 року від позивачки електронною поштою надійшла відповідь на відзив, в якій вона просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та вказала, що кошти їй потрібні для проходження обстежень у спеціалістів, здачі аналізів і створення належним умов для проживання та нормального харчування. Також зазначила, що відповідач, дізнавшись про її звернення до суду із позовом, навмисно одразу почав процес припинення своєї підприємницької діяльності як ФОП. (а.с.54-56) 08 січня 2024 року від позивачки надійшла таж сама відповідь на відзив, але вже через «Електронний суд». (а.с.64-66) В судове засідання 09 січня 2024 року з`явилась позивачка, відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В даному судовому засіданні було ухвалено долучити відзив та відповідь на відзив до матеріалів справи та відкласти розгляд справи на 30 січня 2024 року для повторного виклику відповідача. (а.с.75) 30 січня 2024 року за участю позивачки було проведено розгляд справи по суті. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на його адресу судових повісток та СМС повідомлень. (а.с.а.с.36, 38, 77, 78) Клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не надав, про причини неявки не повідомив. Суд враховує, що від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, що свідчить про обізнаність його про існування справи. (а.с.41-46) Суд, заслухавши думку позивачки, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч.1, 2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно її матеріального становища, за умови, що чоловік може надати матеріальну допомогу. Як встановлено в судовому засіданні, 14 жовтня 2022 року між позивачкою [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 14 червня 2023 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1182. (а.с.27) Відповідно до копії довідки за № 34 виданої 08 листопада 2023 року КП «Регіональний Медичний Центр Родинного здоров`я» ДОР встановлено, що [PERSON] є вагітною, зокрема зазначено діагноз: вагітність 20 тижнів. (а.с.9) Позивачка перебуває на обліку по безробіттю у Дніпровській філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості, що підтверджується записом у трудовій книжці серії [NUMBER] від 10 жовтня 2023 року. (67-68) Позивачка проходить обстеження у лікарів, здає аналізи та купує ліки, що підтверджується копіями консультативних висновків лікарів та копіями квитанцій. (а.с.а.с.14-26, 69-73) З 27 листопада 2023 року відповідач припинив свою підприємницьку діяльність як ФОП, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28 листопада 2023 року. (а.с.47) Згідно з наданими відповідачем відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5, встановлено, що відповідач офіційно працював і отримував доходи з 2012 року по 2022 рік. (а.с.48-50) Згідно ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Вагітній дружині мають бути створені у сім`ї умови для збереження її здоров`я та народження здорової дитини (ч.4 ст.49 СК України). Згідно ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Приписами ч.6 ст.84 СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Статтею 85 СК України урегульовані правовідносини з припинення права дружини на утримання. Аналіз даних положень дає підстави вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини на утримання чоловіком протягом усього терміну її вагітності та до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, яка перебуває в стані вагітності, а також дружина з якою проживає дитина до трьох років, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. При цьому, головною умовою присудження аліментів, згідно приписів ст.84 СК України, є наявність у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу вагітній дружині, або дружині яка проживає із дитиною до досягнення нею трирічного віку. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №\~3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини під час вагітності та дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина під час вагітності потребує матеріальної допомоги не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині під час вагітності незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що відповідач є чоловіком позивачки, яка потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка під час вагітності та до досягнення народженою дитиною трьох років, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог ст.84 СК України. Згідно ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки у позивачки виникло право на утримання аліментів від чоловіка під час вагітності, а відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу в необхідному розмірі, хоча може її надавати, тому позов про стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності підлягає задоволенню. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини під час вагітності та до досягнення народженою дитиною трирічного віку, суд враховує, що відповідач є працездатний, жодних доказів того, що він за станом здоров`я, або з інших поважних причин не може працювати та сплачувати аліменти на утримання дружини під час вагітності та, в подальшому, до досягнення народженою дитиною трирічного віку суду, не надав. Будь-яких доказів перебування на утриманні відповідача інших утриманців, сплати останнім аліментів, стягнень з відповідача за виконавчими документами, матеріали цивільної справи не містять. Однак суд також враховую, що відповідач з 27 листопада 2023 року припинив свою підприємницьку діяльність як ФОП та наразі непрацевлаштований, однак готовий сплачувати аліменти але не в заявленому позивачкою розмірі. Відтак, суд приходить до висновку, що з урахуванням положень ст.ст.77, 80 СК України, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання вагітної дружини у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, частково задовольнивши при цьому позовні вимоги. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача є достатнім, та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Окремо суд наголошує на тій обставині, що після винесення рішення про стягнення аліментів на користь дружини на час її вагітності, після народження дитини, в разі проживання дитини з нею, рішення суду продовжує свою дію до досягнення дитиною трирічного віку, а тому винесення додаткового рішення не потрібно (ч.5 ст.84 СК України). Відповідно до\~ст.191 СК України\~аліменти підлягають присудженню з дня пред`явлення позову, тобто з 09 листопада 2023 року та до досягнення дитиною трьох років. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України суд виходить з того, що оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, тому згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 715 грн. 70 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial