Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

04.01.2024 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання факту належності правовстановлюючого документу, яку обґрунтувала тим, що їй відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Токарчук С.А. Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 07.02.1998 року, реєстраційний № І-365, на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] з надвірними спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 0,1 га. Земельна ділянка кадастровий № 4810400000:05:015:0006 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за цією ж адресою, також належить заявниці, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. При оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом 26.01.1988 року була допущена помилка, яка перешкоджає їй володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Так, в свідоцтві про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Токарчук С.А. Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 07.02.1998 року, реєстраційний № 1-365 її прізвище записано, як [PERSON] , що не збігається із записом в паспорті громадянина України, що був виданий Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області від 20.01.2000 року, де прізвище зазначено, як [PERSON] . Також як « [PERSON] » записано в довiдцi про присвоєння ідентифікаційного номера (ідентифікаційний № [NUMBER] ), в пенсійному посвідченні, у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер: 4810400000:05:015:0006 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] , у довідці № 10 від 16.01.2004 р. про зареєстроване одруження 22.01.1969 р. вiддiлом РАЦС Первомайського міського управління юстиції Миколаївської області між [PERSON] » та [PERSON] . З приводу виправлення зазначеної помилки в свідоцтва про право на спадщину за заповітом, укладеного 07.02.1998 р., посвідченого державним нотаріусом Токарчук С.А. Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області, реєстровий № І-365, вона в усній формі звернулась до Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області. Проте, їй було відмовлено з посиланням на те, що всі документи знаходяться в архіві. Вона вважає, що причиною неправильного написання її прізвища виникла у зв`язку з неправильним його перекладом з російської на українську мови. При отриманні правовстановлюючого документу на будинок заявницею було подано паспорт зразка 1974 року. Однак при обміні паспорта громадянина колишнього СРСР на паспорт громадянина України в графі прізвище вона зазначена [PERSON] . Через свою неуважність, вона не звертала увагу на правильність написання прізвища в паспорті громадянина України та правовстановлюючого документу на будинок. Лише в грудні 2023 року вона дізналася про розбіжності в документах, а саме звернувшись до державного нотаріуса з приводу оформлення заповіту на належне майно. Внаслідок такої помилки, в заявниці на даний час, виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує її особу та правовстановлюючим документом на будинок, який був виданий на її ім`я. У зв`язку з цим виникає необхідність встановити факт належності заявниці правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Встановлення даного факту є для неї надзвичайно важливим, враховуючи її похилий вік та стан здоров`я, адже хоче, щоб діти, в разі її смерті, могли безперешкодно успадкувати майно, нажите за життя, та не мали у зв`язку з цим родинних суперечок. Таким чином, з метою надання заявниці можливості вільно розпоряджатися своє власністю, а саме будинком [ADDRESS] існує необхідність встановити юридичний факт, що правовстановлюючий документ - свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07.02.1998 року належать « [PERSON] ». В судове засідання [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Від заінтересованої особи Первомайської міської ради також надійшла заява з проханням слухати справу у відсутність їх представника, з вимогами заяви погодились. Враховуючи положення ст.ст. 223, 294 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог заявниці. Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи, а саме: копія паспорту заявниці (а.с.3), копія її пенсійного посвідчення (а.с.4), копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 23837400 від 04.07.2014 р. (а.с.5), копія довідки № 10 від 16.01.2004 р. про зареєстроване одруження 22.01.1969 р. вiддiлом РАЦС Первомайського міського управління юстиції Миколаївської області між [PERSON] » та [PERSON] (а.с. 6), копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Токарчук С.А. Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 07.02.1998 року, реєстраційний № І-365 (а.с.7), підтверджують факт належності [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на ім`я [PERSON] . У відповідності до статті 293 ЦПК України, суди розглядають справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження, якщо зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Проаналізувавши п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлений факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Тому, враховуючи зазначене, суд вважає за можливе, в силу ст. 293 ч. 2 п. 5 ЦПК України, встановити факт належності заявниці свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Токарчук С.А. Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 07.02.1998 року, реєстраційний № І-365.

Outcome: approved