Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

[PERSON] , від імені якої за довіреністю діяв представник [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер син позивачки [PERSON] , який був громадянином ФРН, та постійно там мешкав. Після смерті сина позивачки відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Інші 2/3 частини квартири належать позивачці на праві власності. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] 17.09.2019 року позивач подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи те, що у позивачки не було оригіналу свідоцтва про смерть сина, а лише копія з проставленим апостилем, то нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19.03.2021 року (суддя Уляніч І.В.) у справі відкрите провадження, розгляд справи призначено здійснювати у порядку загального позовного провадження. 28.03.2022 справа передана до Октябрського районного суду м.Полтави на підставі розпорядження Голови Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану». 27.03.2023 справи прийнята до провадження суддею Октябрського районного суду м.Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 14.04.2023 справу передано на розгляд Фрунзенському районному суду м.Харкова. 12.06.2023 справа надійшла у провадження Фрунзенського районного суду м.Харкова (суддя Алтухова О.Ю.). Ухвалою суду від 13.06.2023 позовна заява залишена без руху, судом зазначено, що позивачу належить надати суду докази того, що представник за довіреністю [PERSON] , який підписав позовну заяву, є адвокатом. 03.07.2023 до канцелярії суду надійшла заява позивачки про усунення недоліків позову до якої позивач долучила позовну заяву та її копію підписані нею особисто та зазначила, що позовна заява, подана суду 16.02.2021 року була підписана представником позивача за довіреністю. Провадження у справі відкрите ухвалою суду від 03.07.2023 року, призначене підготовче засідання. 08.08.2023\~року через\~канцелярію до\~суду надійшло клопотання [PERSON] у якому вона просить уточнити клопотання про витребування доказів та витребувати з Харківського обласного державного нотаріального архіву (61007, м. Харків, вул. Біблика, буд. 18) належним чином завіреної копії спадкової справи № 24/2019, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 08.08.2023 року клопотання задоволене. 29.08.2023 року до суду надійшла інформація з Харківського обласного державного нотаріального архіву про те, що станом на серпень 2023 року документи ПНХМНО [PERSON] до архіву на збереження не передавалися. 28.09.2023 року суд звернувся до Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції із запитом про місцезнаходження документів ПНХМНО [PERSON] 03.11.2023 року судом отримано відповідь зі Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції про те, що після припинення приватної нотаріальної діяльності документи нотаріального діловодства з архіву ПН [PERSON] були передані до Харківського обласного державного нотаріального архіву. 26.10.2023 року позивачка звернулася до суду з повторним клопотанням про витребування з нотаріального архіву копії спадкової справи № 24/2019, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . У клопотанні позивачка зазначила, що у телефонному режимі з Харківського обласного державного нотаріального архіву її повідомили, що документи нотаріального діловодства з архіву ПН Кєсян К.С. були передані до Харківського обласного державного нотаріального архіву наприкінці вересня 2023 року. Ухвалою суду від 20.11.2023 року постановлено витребувати з Харківського обласного державного нотаріального архіву (61007, м. Харків, вул. Біблика, буд. 18) належним чином засвідчену копію спадкової справи № 24/2019, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 11.12.2023 року до суду надійшли матеріали спадкової справи № 24/2019. Ухвалою суду від 18.12.2023 року постановлено закрити підготовче провадження та призначити цивільну справу № 645/2902/20 до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомлено. У Єдиному державному демографічному реєстрі відомості щодо місця реєстрації відповідачки [PERSON] на території України відсутні. Відповідно до ч. 11 ст. 128 вищезазначеного Кодексу, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене\~не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису -\~не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа\~вважається повідомленою\~про дату, час і місце розгляду справи. Окрім того, у підготовчому судовому засіданні суд дійшов висновку про наявність підстав для витребування за ініціативою суду у Державної прикордонної служби України інформації щодо того чи перетинала [PERSON] , [INFO] , громадянство не відоме, державний кордон України. Якщо так, то коли останній раз виїхала за межі України, коли повернулася, про що 28.09.2023 року постановив відповідну ухвалу. Окрім того, ухвалою від 20.11.2023 року суд постановив за власною ініціативою витребувати у Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) інформацію щодо того: чи перетинала громадянка Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] , державний кордон України, чи перетинала громадянка України, [PERSON] , [INFO] , державний кордон України, якщо так, то коли останній раз виїхала за межі України та повернулася в Україну. 08.12.2023 року судом отримано відповідь, що достовірних відомостей про перетин даною особою державного кордону за період з 08.11.2017 року по 28.11.2023 року Державною прикордонною службою України не виявлено. Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справи в судове засідання. Так, згідно з частиною 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідно до частини 2 статті 191 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, відповідно до частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на те, що неявка відповідачки та її представників не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи, а також на те, що суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами. Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд ухвалює у справі заочне рішення. Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Дуйсбург, Федератимвна Респумбліка Німемччина, про що реєстратором актів цивільного стану Відділення реєстрації актів цивільного стану Дуйсбург-Норд видане свідоцтво про смерть реєстраційний номер [NUMBER] , копія якого надана суду у перекладі з німецької на українську мову, зробленому перекладачем Бюро перекладів «GLOBAL UA» Бевзом Д.К., посвідченим нотаріально приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Череватенко О.М., зареєстровано в реєстрі за № 4182. 26.09.2019 року [PERSON] , [INFO] , подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] . Заява зареєстрована в реєстрі за № 855. До своєї заяви [PERSON] додала витяг з актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , № С (S) 667/2019 з перекладом на українську мову та проставленим 24.11.2020 року Апостилем відповідно до вимог Гаагської Конвенції від 05.10.1961 року. Відомостей про те, що інші особи, окрім [PERSON] звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] матеріали спадкової № 24/2019 справи не містять. 03.07.2020 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кєсян К.С. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину та надала роз`яснення про можливість оформлення спадкових прав в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За положеннями ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце\~проживання спадкодавця\~невідоме,\~місцем відкриття\~спадщини є\~місцезнаходження нерухомого\~майна або\~основної його\~частини,\~а за\~відсутності нерухомого\~майна -\~місцезнаходження основної\~частини рухомого\~майна.\~ Якщо спадкодавець мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається відповідно до\~Закону України\~«Про міжнародне приватне право». Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13.03.2023 року у справі № 398/1796/20 наголосив, що іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1)\~спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина розташована на території іноземної держави; 3)\~юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо). За наявності хоча б однієї з указаних ознак до відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої розміщено це майно, а майно, яке підлягає державній реєстрації в Україні, правом України. Крім норм Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування з іноземним елементом може регулюватись нормами міжнародних договорів. Спадкування права на нерухоме майно, розташоване на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, розташоване на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем розташування нерухомого майна, тобто в Україні. Якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем розташування нерухомого майна в Україні заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташоване за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка розміщена в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права на нерухоме майно, розташоване на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця. Тож у випадку, коли спадкоємець на час смерті спадкодавця проживає за кордоном, а спадкове нерухоме майно розташовано на території України, прийняття спадщини спадкоємцем здійснюється виключно шляхом його звернення з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем розташування нерухомого майна, тобто в Україні. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Позивачка [PERSON] є матір`ю померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії [NUMBER] , виданим повторно Київським РАГС м.Харкова 05.07.1977 року. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таку заяву [PERSON] подала нотаріусу 26.09.2019 року, тобто в межах строку визначеного законом. На підставі її заяви відкрито спадкову справу № 24/2019. Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 05.01.1999 року, реєстраційний номер № [NUMBER] -ці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2019 року після смерті [PERSON] , 1932 р.н., який помер [INFO] , спадкоємцем є його дружина [PERSON] , [INFO] .. Спадщина складається з 1/3 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] . Таким чином, за життя спадкодавець [PERSON] володів на праві власності 1/3 квартири [ADDRESS] . Позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/6 частину даної квартири в порядку спадкування за законом, як спадкоємець першої черги. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК). Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Вирішуючи справу у межах позовних вимог суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Питання щодо судового збору суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивачка є особою з інвалідністю другої групи безстроково, то відповідно до положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Таким чином судовий збір суд стягує з відповідачки на користь Держави.

Outcome: approved