Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача \~ \~ \~ \~ Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до\~\~ [PERSON] , в якому просить суд витребувати у відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» транспортний засіб Volkswagen Passat, 2013 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 270 000,00 гривень, який був переданий [PERSON] на підставі Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 року, та стягнути з\~\~ відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за лізинговими платежами в розмірі 45 492,84 гривень в рахунок компенсації вартості предмета лізингу та 40 830,43 гривень відсотків за користування предметом лізингу, а загалом 86 323,27 гривень. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилався, що 19.09.2019 між\~ [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір фінансового лізингу за №НАН0А!00000052, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В. та зареєстрований у реєстрі під №3536. Відповідач, згідно з умовами Договору лізингу, отримав від позивача у платне користування транспортний засіб Volkswagen Passat, 2013 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлені у Додатку 2 Графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний автомобіль належить АТ КБ «ПриватБанк». 20.09.2019 між сторонами підписано акт приймання - передачі предмету лізингу. Станом на червень 2023 року предмет лізингу відповідачем не повернуто, місцезнаходження транспортного засобу позивачу невідоме, прострочену заборгованість за лізинговими платежами відповідач не сплатив. Посилаючись на\~вимоги ст. 387 ЦК України, вважаючи, що відповідач незаконно, без відповідної правової підстави, заволодів спірним транспортним засобом, позивач, як власник предмету лізингу, просить витребувати майна у відповідача, оскільки, як на думку позивача, останній утримує його у себе без будь-якої на те правової підстави. Таким чином, просить витребувати у відповідача [PERSON] та передати Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» вказаний вище транспортний засіб, який був переданий [PERSON] на підставі Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 та стягнути з відповідача заборгованість за лізинговими платежами на загальну суму в розмірі 86 323,27 гривень, вирішити питання про розподіл судових витрат. Аргументи учасників справи Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, будь-яких клопотань або заяв від відповідача не надходило. Рух справи Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 18 липня 2023 року відкрив провадження у справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про витребування майна та стягнення заборгованості, постановив про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначив проведення підготовчого засідання. Московський районний\~суд м.\~Харкова ухвалою\~від 20\~вересня 2023\~року закрив підготовче провадження у цивільній справі за\~позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про витребування майна та стягнення заборгованості, призначив справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. Участь у справі сторін та інших учасників справи Представник позивача, який приймав участь у розгляді справи в режимі віделконференції, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у пред`явленому позові. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд,\~беручи до\~уваги,\~що всі\~учасники справи\~належним чином\~та своєчасно\~сповіщені про\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справи,\~враховуючи, що позивач у судовому засіданні представлений повноважним представником, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача, проти чого у судовому засіданні не заперечував представник позивача. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до\~статті 280 ЦПК України,\~суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 19.09.2019 між\~ [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір фінансового лізингу №НАН0А!00000052, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В. та зареєстрований у реєстрі за № 3536. Відповідно до п. 2.2 договору лізингу, лізингодавець передає у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік виписку, ціна одиниці, кількість та загальна вартість якого на момент укладення договору наведенні в статті 14 п. 14.1 цього договору, додатку №1, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням договору, на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами договору. Згідно з вимогами п. 2.3 договору лізингу, строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу становить 60 місяців (п. 14.2 договору лізингу) та складається з періодів лізингу, зазначених в Додатку 2 «Графік сплати лізингових платежів» до договору лізингу та починається з дати підписання сторонами акту приймання передачі предмета лізингу. Як убачається з копії Специфікації, яка є Додатком № 1 до договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019, та акту приймання - передачі, предметом договору лізингу є автомобіль марки Volkswagen Passat, 2013 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 270 000,00 гривень. Датою приймання - передачі предмету лізингу є 20.09.2019. Доказів на підтвердження обставин того, що транспортний засіб марки Volkswagen Passat, 2013 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 270 000,00 гривень, належить ПАТ КБ «Приват-банк», як то свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, як про це зазначає позивач у пред`явленому позові, матеріали справи не містять. Згідно з п. 8.2.1. Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019, у разі настання події дефолту лізингодавець надає лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та вимогу про повернення предмета лізингу лізингодавцю із зазначенням строку його повернення. Як убачається з вимог п. 8.2.5. Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019, якщо лізингоодержувач не усунув подію дефолту та не здійснив повне погашення заборгованості за договором протягом 30 календарних днів з моменту виникнення події дефолту, сторони погодили, що лізингодавець має право згідно зі ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору. Договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомленні. Одностороннє розірвання договору не звільняє лізингоодержувача від відповідальності за порушення зобов`язань за цим договором. У свою чергу, умовами п. 13.8. Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019, сторонами погоджено, що будь-які повідомлення, запити та кореспонденція за цим договором або у зв`язку з ним повинні бути в письмовій формі, можуть передаватися по електронній пошті, за умови, що оригінали важливої кореспонденції і документації повинні передаватися визнаною в Україні кур`єрською службою або вручатися особисто. Абзацом другим п. 13.8. Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 сторонами визначено, що будь-яке таке повідомлення повинно бути адресовано одержувачу на його адресу, що вказана нижче, або за іншою адресою, яку може час від часу повідомляти в письмовій формі одержувач відправнику, як адресу одержувача. Для доказу вручення повідомлення або документа буде достатнім довести, що доставка була здійснено особисто або, що конверт, що містить повідомлення або документ, мав вірно\~вказану адресуі був відправлений (відповідно до вимог даного пункту, і всі поштові витрати були повністю оплачені), або що повідомлення електронною поштою було відправлено на адресу електронної пошти відповідної сторони, як зазначено нижче. Адреса лізингоодержувача зазначена в п. 15 цього Договору: [ADDRESS] . Згідно з п. 15 Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 адресу проживання лізингоодержувача [PERSON] сторонами погоджено, як таку: [ADDRESS] . Між тим, як убачається з матеріалів справи, Письмове повідомлення про настання Події дефолту за Договором фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 за №90920НАН0S126 від 15.03.2023 було направлено Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» [PERSON] на адресу: [ADDRESS] , коли правильною адресою проживання та отримання кореспонденції [PERSON] сторонами в п. 15. Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 «Юридичні адреси та підписи сторін» погоджено адресу - [ADDRESS] (а.с. 19-22). Відтак, письмове повідомлення про настання Події дефолту за Договором фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 не було направлено лізингодавцем на правильну адресу лізингоодержувача, чим АТ КБ «ПриватБанк» порушено вимоги п. 13.8. Договору фінансового лізингу. Більш того, в місті Харкові взагалі відсутня вулиця Тракторобудівників, а відтак, така адреса, як [ADDRESS] , серед об`єктів топоніміки м. Харкова не існує. Таким чином АТ КБ «ПриватБанк» при направленні на адресу [PERSON] письмового повідомлення про настання Події дефолту порушив умови п. 13.8. Договору фінансового лізингу АТ КБ «ПриватБанк», направивши його на неіснуючу в м. Харкові адресу, яка, відповідно, не є правильною адресою лізингоодержувача. Таким чином, підтвердження того, що АТ КБ «ПриватБанк» скеровувало 15 березня 2023 року на адресу проживання [PERSON] , погоджену сторонами в п. 15 Договору фінансового лізингу, письмове повідомлення про настання Події Дефолту за Договором фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019, як це погоджено сторонами в п. 13.8. Договору, при матеріалах справи відсутні. Аналогічних порушень було допущено АТ КБ «ПриватБанк» при направленні ним на адресу [PERSON] . Повідомлення про розірвання Договору фінансового лізингу, оскільки, як убачається зі змісту наданого позивачем до позовної заяви Повідомлення за вих. №90920Н0НАН0S126 від 01.05.2023, Повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу було направлено Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» [PERSON] на адресу: [ADDRESS] , коли, як вже зазначалося судом раніше, правильною адресою проживання та отримання кореспонденції [PERSON] сторонами в п. 15. Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 «Юридичні адреси та підписи сторін» погоджено, як таку: [ADDRESS] (а.с. 23-26). Відтак, підтвердження того, що АТ КБ «ПриватБанк» скеровувало 01 травня 2023 року на адресу проживання [PERSON] , погоджену сторонами в п. 15. Договору фінансового лізингу, письмове повідомлення Про розірвання договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019, як це погоджено сторонами в п. 13.8. Договору, при матеріалах справи відсутні. Разом з тим, бере до уваги, що зі змісту наданих суду списків згрупованих відправлень від 28.03.2023 та від 09.05.2023, описів вкладень від 28.03.2023 та від 09.05.2023, доданих АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження направлення ним на адресу [PERSON] письмового Повідомлення про настання події дефолту та Повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу, то вони також містять неправильну адресу [PERSON] , за якою вказані повідомлення спрямовувалися на адресу останнього [ADDRESS] . Водночас, суд зважає на те, що умовами Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 сторонами не погоджувалася електронна адреса лізингоодержувача [PERSON] .. Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо повідомлення [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» іншої своєї поштової адреси, на яку АТ КБ «ПриватБанк» міг би направляти будь-яку письмову кореспонденцію. Згідно з копією статуту у новій редакції АТ КБ «Приватбанк» за рішенням загальних зборів акціонерів від 06 червня 2019 року тип банку з Публічного акціонерного товариства змінено на Акціонерне товариство комерційний банк. У зв`язку із зміною типу банку, змінено найменування банку з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ КБ «ПриватБанк» знаходиться за юридичною адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо повернення майна, набутого за договором фінансового лізингу, які регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, поставку та\~Закону України «Про фінансовий лізинг», в редакції, що діяла на час укладення договору. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207\~ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 640\~ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Правилами ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»,\~в редакції, що діяла на час укладення договору, визначено, що фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно - правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізинго-одержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 2\~Закону України «Про фінансовий лізинг»\~відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Як зазначено у ч. 1, 2 ст. 806\~ЦК України\~за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. За змістом ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання припиняються. За правилами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як убачається з п. 6.3.3. Договору фінансового №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 лізингодавець має право відмовитися від цього договору шляхом його дострокового розірвання у випадках, передбачених чинним законодавством України. Підпунктом 1 пункту 8.1. Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 визначено, що для цілей договору подією дефолту вважається будь - яка з наступних подій, зокрема, прострочення виконання фінансових зобов`язань за договором 30 днів. Згідно з п. 8.2.1. Договору фінансового лізингу у разі настання події дефолту лізингодавець надає лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та вимогу про повернення предмета лізингу лізингодавцю із зазначенням строку його повернення. Як зазначалося судом вище, згідно з вимогами п. 8.2.5. Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019, якщо лізингоодержувач не усунув подію дефолту та не здійснив повне погашення заборгованості за договором протягом 30 календарних днів з моменту виникнення події дефолту, сторони погодили, що лізингодавець має право згідно зі ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору. Договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомленні. Одностороннє розірвання договору не звільняє лізингоодержувача від відповідальності за порушення зобов`язань за цим договором. Абзацом другим п. 13.8. Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 сторонами визначено, що будь-яке таке повідомлення повинно бути адресовано одержувачу на його адресу, що вказана нижче, або за іншою адресою, яку може час від часу повідомляти в письмовій формі одержувач відправнику, як адресу одержувача. Для доказу вручення повідомлення або документа буде достатнім довести, що доставка була здійснена особисто або, що конверт, що містить повідомлення або документ, мав вірно\~вказану адресуі був відправлений (відповідно до вимог даного пункту, і всі поштові витрати були повністю оплачені), або що повідомлення електронною поштою було відправлено на адресу електронної пошти відповідної сторони, як зазначено нижче. Адреса лізингоодержувача зазначена в п. 15 цього Договору: [ADDRESS] . Як встановлено судом, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» в порушення умов п. 13.8. Договору фінансового лізингу направило Повідомлення про дефолт та Повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу не на\~правильну адресу\~ [PERSON] , погоджену сторонами в п. 15 Договору фінансового лізингу [ADDRESS] , а на неіснуючу в місті Харкові адресу [ADDRESS] . Згідно з положеннями\~ч. 4 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг», в редакції, яка діяла станом на час направлення АТ КБ «ПриватБанк» на адресу [PERSON] повідомлення про розірвання Договору фінансового лізингу (01.05.2023) та яка є чинною станом на час розгляду справи судом, після отримання лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу лізингодавець має\~право відмовитися\~від договору\~фінансового лізингу\~в односторонньому\~порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, та/або вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса: 1) у разі якщо лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 календарних днів; 2) за наявності інших підстав, встановлених договором фінансового лізингу або законом. Вимогами ч. 5 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг», в редакції, яка діяла станом на час направлення АТ КБ «ПриватБанк» на адресу [PERSON] повідомлення про розірвання Договору фінансового лізингу (01.05.2023) та яка є чинною на час розгляду справи судом, для цілей цієї статті сторона вважається повідомленою про відмову від договору та його розірвання, якщо минуло шість робочих днів (у разі якщо договором не передбачено більший строк) з дня,\~наступного за\~днем надсилання іншою стороною відповідного повідомлення на поштову адресу та/або адресу електронної пошти, зазначену в договорі, що розривається. Як про це зазначалося судом вище, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» направило Повідомлення про дефолт та Повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу не на\~правильну адресу\~ [PERSON] , погоджену сторонами в п. 15 Договору фінансового лізингу [ADDRESS] , а на неіснуючу в місті Харкові адресу [ADDRESS] . Більш того, умовами Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 сторонами не погоджувалася електронна адреса лізингоодержувача [PERSON] , як і не містять матеріали справи доказів щодо повідомлення [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» іншої своєї поштової адреси, на яку АТ КБ «ПриватБанк» міг би направляти будь-яку письмову кореспонденцію. Відтак, АТ КБ «ПриватБанк» при направленні Повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 на адресу лізингоодержувача [PERSON] порушив вимоги п. 13.8. вказаного Договору та положень ч. 4, 5 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» в редакції, яка діяла станом на час направлення АТ КБ «ПриватБанк» на адресу [PERSON] повідомлення про розірвання Договору фінансового лізингу (01.05.2023) та яка є чинною на час розгляду справи судом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Наведеними вище нормами законодавства передбачено право лізингодавця, у разі невиконання умов договору лізингу лізингоодержувачем, відмовитися від договору лізингу, вимагати розірвання договору та вимагати повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках. Водночас, Акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин того, що з 01.06.2023 Договір Фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , є таким, що розірваний в односторонньому порядку. Натомість, надані суду позивачем докази безспірно свідчать про те, що при направленні АТ КБ «ПриватБанк» на адресу [PERSON] . Повідомлення про дефолт від 15.03.20203 та Повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу від 01.05.2023 АТ КБ «ПриватБанк» було порушено як умови Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019, так і положення Закону України «Про фінансовий лізинг», а відтак, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим, суд зважає на вимоги ч. 5 ст. 177 ЦПК України, згідно з якими позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Правилами ч. 1, 4 ст. 83 ЦПК України закріплено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Положеннями ч. 8 ст. 83 ЦПК України унормовано, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються. Водночас, суд звертає увагу, що до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення рішення від позивача не надходило клопотань про долучення до матеріалів справи доказів, які він не мав змоги подати у встановлений законом строк з об`єктивних причин, а, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З огляду на наведене вище, суд доходить висновку, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про витребування майна та стягнення заборгованості не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed