Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

15.02.2023 року представник позивача - адвокат Гавловська Ю.В. звернулася до суду зпозовом, відповідно до якого просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У заяві представник позивача зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 02.07.2018 року.. Від шлюбу сторони нають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказала, що дитина має мовні (логопедичні) вади. Фактично сторони припинили спільне проживання з травня 2021 року та з вказаного часу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню, лікуванню та вихованню неповнолітньої дитини. Хлопчик не пам`ятає свого батька, через відсутність уваги та турботи від нього. На даний час позивач з дитиною виїхала до Німеччини, де і проживає разом з дитиною та старшим сином від першого шлюбу. На підставі зазначеного, просилапозбавити відповідача батьківських прав, посилаючись на положенняст. 164 СімейногоКодексу України. Ухвалою від 17.04.2023 року позовну заяву було залишен без руху. 24.04.2023 року та 26.04.2023 року представник позивача, в порядку ст.185 ЦПК України надала до суду заяви про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 26.04.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31.05.2023 року від Державної прикордонної служби України було витребувано інформацію про перетин державного кордону [PERSON] 02.06.2023 року до суду надійшла витребовувана інформація. Ухвалою суду від 18.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Визнано обов`язкову явку позивачки до судового засідання. У судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. Окремо позивач зазначила, що фактично відповідач належним чином не виконував своїх батьківських обов`язків з моменту народження дитини. Вказала, що після розірвання шлюбу з відповідачем не спілкується, той, у свою чергу, дитиною не цікавиться, жодної участі у житті сина не приймає, аліменти, стягнуті за рішенням суду не сплачує. Відповідач до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та місце розгляду справи був повідомлений, своєчасно, належним чином, у порядку визначеному ч.11.ст.128 ЦПК України, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки [PERSON] не має зареєстрованого місця проживання в Україні та відповідно до Інформації ДПС України №91-25720/18/23 від 01.06.2023 року, виїхав за межі України - 21.06.2021 року. З відома позивача, суд постановив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. До судового засідання представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. До суду було надано Висновок Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 18.08.2023 року, щодо доцільності в інтересах неповнолітньої дитини, позбавити [PERSON] батьківських прав. Заслухавши позицію позивача, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та витікаючі з них спірні правовідносини. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.07.2016 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (Свідоцтва про народження [NUMBER] від 21.03.2017 року). Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 02.07.2018 року (справа №487/1728/18) шлюб між сторонами було розірвано. Судом встановлено, що відповідач, фактично з народження дитини матеріальної допомоги на утримання сина не надає, витрат по його лікуванню (вади мовлення), не несе. Вихованням дитини не займається. Вихованням [PERSON] займається матір. Дитина з літа 2021 року відвідує ДНЗ №20, відповідно до Довідки №03/16-07 від 20.01.2023, вихованням дитини, займається матір дитини, а також старший брат [PERSON] , 2004 року народження. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.08.2021 року (у справі №487/4980/21 з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Відповідно до розрахунку, здійсненого головним державним виконавцем Заводського ВДВС у м.Миколаєві ПМУ МЮ (м.Одеса), заборгованість відповідача по аліментам, станом на 31.12.2023 року складає 109 848,48 грн. Зазначені факти знайшли своє підтвердження дослідженими письмовими доказами по справі. До суду також було надано висновок органу опіки та піклування Миколаївської міської Ради №3252/02.02.01-22/03.08/14/23 від 18.08.2023 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього [PERSON] . За приписами ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст..3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особистості необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним зокрема, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Рішенням Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2009 року в справі «Савіни проти України», визначено, що під час розгляду справи суд повинен з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Встановлені фактичні обставини справи, на думку суду, свідчать про злісне, свідоме нехтування [PERSON] виконанням своїх обов`язків, зазначених положеннями ст..150 СК України по забезпеченню необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний та психологічний розвиток, як складову виховання. Згідно ст. 164 СімейногоКодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, той факт, що навіть після початку розгляду справи в суді, відповідачем не було прийнято будь-яких мір по поновленню виконання своїх обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з інтересів дитини. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved