Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту, вказавши суду, що 28.08.2022 відповідно до укладеного договору №20575-08/2022 між відповідачем та ТОВ «ФК «Інвеструм», відповідач отримав кредит в сумі 15000 грн. строком на 25 днів. У подальшому, між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 29.06.2023 було укладено договір факторингу №29062023, у відповідності до умов якого було передано, серед іншого, і борг відповідача. Всупереч підписаній кредитній угоді, відповідач не виконав умови кредитного договору, не сплатив відсотки за користування кредитом, своєчасно не здійснив повне погашення кредиту, що стало причиною виникнення простроченої заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Представниця відповідача в судове засідання не зявилася, однак подала на адресу суду письмову заяву у якій позовні вимоги визнала частково, на суму 15000 грн. Розгляд справи просить провести у її відсутність. Суд, оголосивши заяви представників сторін, дослідивши подані докази, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом об`єктивно встановлено, що між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] 28.08.2022 було укладено кредитний договір №20575-08/2022, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 15000 грн. строком на 25 днів, добто з кінцевою датою погашення до 21.09.2022 року (а.с.6-7). Проте, 14.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №3 до договору про надання фінансового кредиту №20575-08/2022 від 28.08.2022, у відповідності до умов якої вбачається, що [PERSON] 14.09.2022 оплатив суму в розмірі 7500 грн. і сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 20 днів, тобто до 03.10.2022. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупинили, а суму заборгованості клієнта визначили у розмірі 21750 грн., де 15000 грн. сума кредиту, а 6750 грн. сума відсотків за користування кредитом (а.с. 10). Отже, сторонами було зафіксовано остаточний розмір заборгованості. 29.06.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 29.06.2023 було укладено договір факторингу №29062023. у відповідності до положень якого було передано за плату належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 11-15). Згідно витягу з реєстру боржників від 29.06.2023 вбачається, що сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №20575-08/2022 становить 58500 грн., з яких сума основного боргу 15000 грн., сума боргу за відсотками 43500 грн. (а.с. 15). Як вбачається з позовної заяви сума боргу розрахована станом на 29.06.2023. Будь-яких розрахунків, з яких можна було встановити яким чином здійснювалось нарахування відсотків та за який період до позовної заяви не долучено. Суд бере до уваги ту обставину, що відповідачем не оспорюється сам факт отримання кредиту, а лише сума заборгованості. За змістом ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень ч.1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст. 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3 ст.512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Ст.514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки. З огляду на викладене, нарахування позивачем за кредитним договором після 03.10.2022 відсотків за кредитом є незаконним. Тому заявлена позивачем вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за кредитним договором після вказаної дати є безпідставною та не підлягає до задоволення. Відповідно ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.5 ст.81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав обов`язку за договором кредиту, що визнається ним самим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме: стягнення 15000 грн. - суми заборгованості за основним зобов`язанням та 6750 грн. - відсотків за користування коштами в межах строку кредитування, тобто згідно умов, визначених додатковою угодою №3 від 14.09.2022. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. З врахуванням того, що позов задовольняється частково, то розподіл судових витрат має бути розподілено пропорційно до розміру задоволених вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України). Оскільки позов було задоволено у процентному відношенні на 37.18 %, то відповідно і сума стягнення судового збору на користь позивача має бути зменшена на цю різницю, що становить: 997 грн. 91 коп.

Outcome: partial