Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 9753 грн. 72 коп.. В обгрунтування поданого позову [PERSON] , зазначає, що 02.10.2003 вона з відповідачем уклала шлюб. [INFO] у них народився син - [PERSON] .. Подружнє життя у сторін не склалося. Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 03.06.2021 шлюб було розірвано. На підставі рішення Бершадського районного суду Вінницької області у справі №126/505/21 було видано виконавчий лист від 27.08.2021, згідно якого відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на користь позивачки на утримання сина, в розмірі 1/4 всіх видів його доходів, але не менше 50%прожиткового мінімуму для дитини.щомісячно, починаючи з 10.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач не регулярно проводив сплату нарахованих аліментів, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів з березня по листопад 2021 року в сумі 26174.32 грн. У виникненні заборгованості зі сплати аліментів наявна вина відповідача та є підстави для стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей, відповідно до розрахунку заборгованості, в розмірі 9753, 72 грн. Вказані обставини стали причиною звернення позивачки до суду з даним позовом. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 29.03.2022 було відкрито спрощене позовне провадження. 11.05.2022 на адресу Бершадського районного суду Вінницької області надійшов відзив, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на наступні обставини. Згідно рішення Бершадського районного суду Вінницької області відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10.03.2021. Рішення про стягнення аліментів було прийнято заочно 03.06.2021 і набрало законної сили 06.07.2021. Виконавчий лист про стягнення аліментів було видано Бершадським районним судом Вінницької області 27.08.2021, після чого позивачка звернулася з ним до Бершадського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) для його примусового виконання. Згідно постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, останнє було відкрито 31.08.2021. Після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем необхідні документи, в тому числі і виконавчий лист були направлені по місцю роботи відповідача для проведення відповідних відрахувань з заробітної плати відповідача. Оскільки, рішення суду про стягнення аліментів ухвалено заочно, відповідач участі в судовому засіданні не приймав, відтак ознайомлений з ним не був. На думку відповідача будь-якої вини з його сторони немає, позовні вимоги позивачки про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів є безпідствними. Також, відповідач просить врахувати, що після того як йому стало відомо про заборгованість по сплаті аліментів, він вжив всіх необхідних заходів щодо її погашення. Так, з грудня 2021 відповідачем добровільно надано заяву до підприємства де він працює, з метою стягнення з його заробітку аліментів та погашення заборгованості, яка утворилася не з його вини. Станом на травень 2022 заборгованість у сумі 14172,17 погашена. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 16.05.2022 було задоволено клопотання представника відповідача, адвоката Куцяка Ф.Г. про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 10.11.2022 було закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач, [PERSON] , поданий нею позов підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача, адвокат Куцяк Ф.Г., заперечував проти задоволення позову, а також просив стягнути з відповідачки понесені відповідачем судові витрати на правничу допомогу. Дослідивши надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно з ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9 ст. 7 СК України). Згідно зі ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Як передбачено ч.ч.1,2 ст.614 ЦК України, особа яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 ч.1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Сімейним кодексом України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. Відтак, у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч.1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Судом встановлено, що рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 11.10.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. У шлюбі у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області. 27.08.2021 було видано виконавчий лист №126/505/21 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість відповідача за період 10.03.2021-31.12.2021, складає 26174,32 грн. Згідно наданого позивачкою розрахунку пені по заборгованості зі сплати відповідачем аліментів за період з березня по листопад 2021, вона складає 9753,72. Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що відповідач не сплачував аліменти, в період з березня по листопад 2021 року. В свою чергу, відповідач, заперечуючи проти задоволення позову вказує, що рішення про стягнення аліментів було ухвалено судом заочно та про його існування він дізнався лише за місцем своєї роботи, так як відбулися стягнення з його заробітної плати. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу стягнення неустойки за несплату аліментів відповідачем в період з березня по листопад 2021 року. З метою з`ясування всіх обставин справи, судом було витребувано виконавче провадження, для дослідження в судовому засіданні. Так, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 30.08.2021 позивач, [PERSON] звернулася до Бершадського відділу ДВС у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) з заявою про відкриття виконавчого провадження. Постановою державного виконавця Бершадського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Анущенко І.А. від 31.08.2021 було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №126/505/21. Постановою державного виконавця Бершадського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Анущенко І.А. від 20.10.2021 було звернено стягнення на доходи відповідача, який отримував дохід у Філія "МХП ЛОГІСТИКА "ПАТ"МХП". Згідно заяви [PERSON] від 25.11.2021, адресованої начальнику Бершадського ВДВС у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), останній просив видати йому розрахунок про сплату аліментів [PERSON] , на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Також, матеріали виконавчого провадження містять звіти про здійснення відрахувань та виплати, а також розпорядження державного виконавця та квитанції про зарахування коштів позивачці. Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні, за період з 10.03.2021 по 15.11.2023 заборгованість відсутня. Встановлені обставини справи на думку суду, вказують на те, що відповідач [PERSON] не ухилявся від сплати аліментів, а дізнавшись про наявність судового рішення, виконавчого провадження та заборгованості зі сплати аліментів, вжив заходів щодо її погашення та виконання судового рішення, а відтак вина відповідача у простроченні сплати аліментів відсутня, оскільки останній довів, що не знав і не міг знати про існування, як судового рішення про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини, так і виконавчого провадження з приводу стягнення з нього аліментів, що, в свою чергу, виключає наявність підстав для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Як зазначив Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 278/725/20 (провадження № 61-690св21), стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що хоча судова справа про стягнення аліментів і була розглянута, проте відповідач довів, що фактично не знав про існування такого судового розгляду, а з часу коли дізнався про існування виконавчого провадження та заборгованості, вжив усіх заходів для сплати аліментів та повністю погасив заборгованість, що свідчить про відсутність обов`язкових умов, визначених ч.1 ст.196 СК України, для стягнення з відповідача неустойки (пені). У той час, доводи позивачки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та повністю спростовуються матеріалами справи. Позивачем не доведено, що наведена заборгованість утворилась внаслідок винних дій відповідача. Оскільки вина відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не доведена, позов задоволенню не підлягає. З урахуванням вищевикладеного, суд не надає оцінки проведеному позивачем розрахунку за прострочення сплати аліментів на предмет його обґрунтованості. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частин першої та другої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Верховний Суд у постанові від 15.11.2023 у справі №308/7190/21 вказав, що відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів, (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача у відзиві не наводив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Такий розрахунок було надано представником відповідача під час судового розгляду справи, однак доказів надіслання позивачу відповідного розрахунку суду не надано. Встановивши порушення установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме: не направлення відповідачем на адресу позивачки доказів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу (докази), суд приходить до висновку про відмову у задоволені заяви представника відповідача про стягнення з позивачки витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача. При поданні позову позивачка судовий збір не сплачувала, оскільки звільнена від його сплати на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.12,81,141,258,259,263-265,352,354 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed