Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що з 1998 року з усного дозволу органу місцевого самоврядування вселилась в житловий будинок [ADDRESS] та проживає на даний час. Зазначає, що згідно довідки Торчинської селищної ради до 1998 році в даному житловому будинку проживав [PERSON] , який в подальшому виїхав в невідомому напрямку та його місцезнаходження на сьогоднішній день невідомо. За оформленням права власності чи спадщини на даний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами ніхто не звертався, інших осіб, які б претендували на нерухоме майно немає. У зв`язку з цим, вона звернулась до відповідача з метою оформлення права власності на житловий будинок, який повідомив останню, що в інший спосіб, аніж в судовому порядку вирішити питання щодо оформлення будинку належним чином не представляється можливим. У зв`язку з цим просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та представник позивача надали суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] безперервно та відкрито володіє нерухомим майном - а саме: житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з 16.03.1998 року, що підтверджується довідкою Торчинської селищної ради від 21.08.2023 року № 128. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади за адресою [ADDRESS] , з 16.03.1998 року зареєстрована [PERSON] . З довідки Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області від 20.12.2023 року № 213 вбачається, що згідно записів у погосподарській книзі № 2 за 1996-2000 р.р. Хорохоринської сільської ради по особовому рахунку № [NUMBER] [PERSON] вибув із с.Хорохорин Луцького району 29.07.1997 року. На даний час інформації про місце перебування даної особи у селищній раді не має. За оформленням права власності на даний будинок, чи оформленням спадщини на будинок у [ADDRESS] , на сьогоднішній день ніхто не звертався. Позивачем було виготовлено технічний паспорт на зазначений будинок. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першоїстатті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , суд вважає за можливе визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Outcome: approved