Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з заявою про стягнення витрат по оплаті комунальних послуг за договором оренди, стягнення неустойки та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої порушенням зобов`язань за договором оренди. Заява мотивована тим, що 09.04.2021 між позивачем (Орендодавець) та відповідачем (Орендар) було укладено договір оренди квартири. Згідно з п. 5.1 Договору, орендна плата за використання квартири та майна складає 6000,00 грн. на місяць та вноситься до 10 (десятого) числа кожного місяця на карту Орендодавця в АТ «Альфа-Банк» № [NUMBER] . Відповідно до п. 5.2 Договору, оплату за комунальні послуги (в тому числі електроенергію, газ, опалення) здійснює Орендар. Згідно з п.п. 7.2, 7.3 Договору, Орендар зобов`язаний: сплачувати орендну плату у розмірах та у строки, передбачені Розділом 5 даного Договору (в Розділі 5 містяться пункти 5.1 та 5.2); своєчасно та у повному обсязі вносити плату за комунальні послуги. Умови п.п. 7.2, 7.3 Договору відповідають положенням ч. 3 ст. 815 ЦК України, згідно з якою наймач зобов`язаний: своєчасно вносити плату за найм житла; самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до п. 4.1 Договору, строк оренди встановлено з 09.04.2021 по 08.04.2022 з можливістю пролонгації при згоді обох сторін. Строки оренди можуть бути змінені тільки за взаємним узгодженням обох сторін. Згідно з п. 7.6 Договору, Орендар зобов`язаний передати Орендодавцю квартиру та майно, що здавалося в оренду, у том же стані, в якому вони були передані в оренду, з урахуванням їхнього нормального зносу. Як зазначає позивач, сторони Договору не скористались можливістю пролонгації договору. Отже, строк оренди закінчився 08.04.2022. Однак, всупереч цьому Орендар не передав квартиру Орендодавцю, чим порушив вимоги п. 7.6 Договору. У зв`язку з тривалою відсутністю інформації від Орендаря про час можливого звільнення ним орендованої квартири та відсутністю у Орендодавця ключів, 24.09.2022 Орендодавець був змушений звернутись до поліції та самостійно організувати вхід до квартири. На підтвердження цього позивач долучив до позовної заяви копію акту обстеження стану житлового приміщення (квартири) та опису майна, що знаходиться у приміщенні від 24.09.2022 та конверт з диском з відеозаписом входження в квартиру від 24.09.2022. Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення. Позивач вважає, що після 08.04.2022 Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за оренду квартири (6000,00 грн. х 2) за наступні місяці: квітень 2022 року - 12 000,00 грн., травень 2022 року - 12 000,00 грн., червень 2022 року - 12 000,00 грн., липень 2022 року - 12 000,00 грн., серпень 2022 року - 12 000,00 грн., вересень 2022 року - 12 000,00 грн. Посилаючись на зазначені розрахунки, позивач зазначає, що загальний розмір пені, яку зобов`язаний сплатити Орендар, за період з квітня 2022 року по вересень 2022 року складає 72 000,00 грн. (12 000,00 х 6). Згідно з позовною заявою, ця сума була частково сплачена відповідачем: квітні 2022 року - 3 000,00 грн.; у травні 2022 року - 3 000,00 грн.; у червні 2022 року - 6 000,00 грн. Інших платежів від Орендаря на рахунок Орендодавця після дати закінчення Договору оренди (08.04.2022) не надходило. У доданій до позову виписці (додаток 7 до позову) отримані від Орендаря кошти виділені жовтим кольором. Всі інші кошти, які надійшли на цей рахунок Орендодавця, були перераховані з рахунків самого Орендодавця та виділені у виписці (додаток 7 до позову) зеленим кольором. Особа платника за цими перерахуваннями підтверджується відповідними квитанціями (додатки 8-15 до позову). Отже, загальний розмір пені, яку оплатив Орендар, складає 12 000,00 грн. (3000,00+ 3000,00 + 6000,00). Таким чином, на думку позивача, заборгованість Орендаря по сплаті неустойки за час прострочення передачі квартири складає 60 000,00 грн. (72 000,00-12 000,00). Посилаючись на вищевикладені обставини і на положення ст. 785 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення повернення квартири (квітень-вересень 2022 року), що складає 60 000,00 грн Крім цього, позивач зазначає, що Орендарем систематично порушувались зобов`язання, визначені пунктом 7.3 Договору, щодо своєчасної та повної оплати комунальних послуг. У зв`язку з наявністю заборгованості у квартирі було відключено електропостачання. На підтвердження цього додає до позовної заяви копію акту обстеження стану житлового приміщення (квартири) та опису майна, що знаходиться у приміщенні від 24.09.2022 та копії квитанцій. Станом на 09.04.2021 (початок орендних відносин) заборгованість по оплаті комунальних послуг складала 32808,58 грн. за наступними послугами: спожитий газ - 96,11 грн.; централізоване постачання і відведення холодної води - 4751,04 грн.; відведення гарячої води 937,24 грн.; утримання будинку та прибудинкової території 5088,71 грн.; постачання теплової енергії - 7547,63 грн.; постачання гарячої води - 9127,93 грн.; внески за обслуговування загальнобудинкового лічильника - 116,10 грн.; вивезення побутових відходів - 1143,63 грн.; електроенергія - 3982,24 грн.; розподіл газу - 17,95 грн. На підтвердження цих сум заборгованості позивач додає до позову копію історії нарахувань з особистого кабінету позивача на сайті Центру комунального сервісу за квітень 2021 року (додаток 28 до позову). 08.04.2022 (останній день орендних відносин) заборгованість по оплаті комунальних послуг складала 50951,33 грн. за наступними послугами: спожитий газ - 252,20 грн.; відведення гарячої води 1644,82 грн.; централізоване постачання і відведення холодної води - 7703,37 грн.; абонентське обслуговування водоканалу - 109,75 грн.; утримання будинку та прибудинкової території - 7507,98 грн.; постачання теплової енергії - 11139,03 грн.; абонентське обслуговування з постачання гарячої води - 76,75 грн.; абонентське обслуговування з постачання теплової енергії - 278,45 грн.; постачання гарячої води - 14871,16 грн.; вивезення побутових відходів - 1837,34 грн.; електроенергія - 5520,65 грн.; розподіл газу - 9,83 грн. На підтвердження цих сум заборгованості позивач додає до позову копію історії нарахувань з особистого кабінету позивача на сайті Центру комунального сервісу за квітень 2022 року. 24.09.2022 (день фактичного звільнення приміщення) заборгованість по оплаті комунальних послуг складала 56402,06 грн. за наступними послугами: спожитий газ - 272,01 грн.; централізоване постачання і відведення холодної води - 9233,58 грн.; абонентське обслуговування водоканалу - 344,89 грн. відведення гарячої води 1916,33 грн.; утримання будинку та прибудинкової території - 8668,97 грн.; абонентське обслуговування з постачання теплової енергії - 433,80 грн.; абонентське обслуговування з постачання гарячої води - 153,50 грн.; постачання гарячої води - 16325,14 грн.; постачання теплової енергії - 11253,36 грн.; вивезення побутових відходів - 2111,12 грн.; розподіл газу - 16,07 грн; електроенергія - 5673,29 грн. На підтвердження цих сум заборгованості позивач додає до позову копію історії нарахувань з особистого кабінету позивача на сайті Центру комунального сервісу за вересень 2022 року та копію рахунку за електроенергію № 54406554 від 29.09.2022. Отже, у зв`язку з невиконанням Орендарем передбаченого пунктом 7.3 Договору обов`язку щодо своєчасної та повної оплати комунальних послуг, заборгованість по оплаті цих послуг: в період з 09.04.2021 (день укладення Договору) до 08.04.2022 (день закінчення строку Договору) збільшилась на 18142,75 грн. (50951,33-32808,58); в період з 09.04.2021 (перший день після закінчення строку Договору) до 24.09.2022 (день фактичного звільнення приміщення) збільшилась на 5450,73 грн. (56402,06 - 50951,33). Таким чином, за весь час зайняття Орендарем квартири (з 09.04.2021 до 24.09.2022), всупереч вимогам п. 7.3 Договору, Орендар не оплатив комунальні послуги на загальну суму 23593,48 грн. (18142,75+5450,73). Цю заборгованість Орендодавець був змушений оплатити самостійно. На підтвердження оплати Орендодавцем боргу за постачання гарячої води, відведення гарячої води, централізоване постачання і відведення холодної води, постачання теплової енергії, розподіл газу, утримання будинку та прибудинкової території, вивезення побутових відходів, абонентське обслуговування з постачання теплової енергії, абонентське обслуговування постачання гарячої води, абонентське обслуговування водоканалу, спожитий газ, до позовної заяви додані квитанції підтверджується квитанціями № 60/662 від 24.01.2023, № 61/667 від 24.01.2023, № 300/3355 від 24.01.2023, № 58/647 від 24.01.2023. Оплату за електроенергію згідно з відповідним рахунком в інтересах позивача здійснила [PERSON] на всю суму боргу 5673,30 грн., що підтверджується відповідною квитанціїю. В подальшому Позивач компенсував їй понесені витрати у сумі 5673,30 грн., на підтвердження цього до позовної заяви було додано копію платіжної інструкції та квитанції. Посилаючись на вищевикладені обставини і на положення ч. 3 ст. 815 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по оплаті комунальних послуг у розмірі 23593,48 грн. Крім цього, позивач у своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача майнову шкоду (збитки). Зазначає, що для відновлення свого порушеного права він був змушений здійснити наступні витрати. У зв`язку з відключенням електропостачання в квартирі через порушення відповідачем зобов`язань по оплаті комунальних послуг, що підтверджується копією акту, згідно з копією рахунку ТОВ «Київські енергетичні послуги», було сплачено 2152,74 грн. Ця сума в інтересах позивача була сплачена [PERSON] , що підтверджується копією квитанції. В подальшому позивач компенсував їй понесені витрати у розмірі 2152,74 грн., на підтвердження чого надає копії платіжної інструкції та квитанції. Також позивач зазначає, що він був змушений самостійно оплачувати комунальні послуги, не сплачені відповідачем. При сплаті цих послуг позивачу був змушений оплатити комісію за послуги банку. Розмір цієї комісії зазначений у квитанціях №60/662 від 24.01.2023 - 290,00 грн., №61/667 від 24.01.2023 - 288,54 грн., №300/3355 від 24.01.2023 - 251,56 грн., №58/647 від 24.01.2023. - 262, 99 грн., №3 від 06.10.2022 - 28,40 грн., №4 від 06.10.2022 - 35,00 грн., платіжних інструкціях № 85754646 від 25.01.2023 - 61,73 грн., № 85754833 від 25.01.2023 - 26,87 грн., копії яких додаються до позовної заяви (додатки 16-19, 21, 23, 24, 26). Крім цього, для відновлення свого порушеного права позивач був змушений сплатити комісію за послуги банку у розмірі 21,47 грн. при сплаті судового збору за подання позову згідно з відповідною квитанціє. Загальний розмір сплаченої комісії складає 1245,09 грн. Ця сума розрахована позивачем шляхом складання сум комісії у вищевказаних квитанціях та платіжних інструкціях. Позивач зазначає, що всі витрати по оплаті вищезазначених комісій за послуги банків позивач був змушений зробити для відновлення свого права, яке було порушено відповідачем. Посилаючись на вищевказані обставини та положення п. 1 ч. 2 ст. 22 та п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача відшкодування майнової шкоди у розмірі 3397 грн. 83 коп. До цієї суми позивач включає відшкодування витрат на відновлення електропостачання у розмірі 2152,74 грн. та відшкодування витрат на сплату комісії у розмірі 1245,09 грн. за послуги банку при оплаті позивачем комунальних послуг та судового збору (3397,83 грн.= 2152,74 + 1245,09). Крім цього, позивач стверджує, що внаслідок порушення відповідачем умов договору, він зазнає душевних страждань у зв`язку з тим, що змушений витрачати значну кількість часу та зусиль для відстоювання своїх прав. Це порушує звичний ритм життя позивача. Позбавляє його можливості повноцінно відпочивати і працювати. Призводить до стресових ситуацій та перевтоми. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює у 2000,00 грн. Посилаючись на ці обставини та на положення ст. 23 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. і відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 840,00 грн. Зазначає, що позивач не є фахівцем у галузі права, а тому був змушений звернутися за правовою допомогою до адвоката Амельченка В.П. З метою підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач додає до позову копії договору про надання правової допомоги, замовлень, актів здачі-приймання наданих послуг та квитанцій про оплату послуг. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.03.2023 відкрито провадження в даній справі, з урахуванням положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача в адрес суду надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 09.04.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди квартири, другого примірника договору йому надано не було, відтак в нього виникає підозра, що гр. [PERSON] було ненадано відповідачу примірник договору так, як останній з моменту укладення відповідного договору мав бажання порушити ст. 67 Конституції України: "Кожен зобов?язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених Законом". Договір оренди нерухомого майна укладено між фізичними особами, які не є суб?єктами господарювання, тож особою, відповідальною за нарахування (далі збору) до бюджету, є платник податку - орендодавець, а саме [PERSON] та сплату податку на доходи фізичних осіб (далі - податок) та військового збору [PERSON] . Такий орендодавець самостійно нараховує та сплачує податок до бюджету в строки, встановлені Податковим кодексом України для квартального звітного (податкового) періоду, а саме: протягом 40 календарних днів, після останнього дня такого звітного (податкового) кварталу, а саме до 9 лютого, 9 травня, 9 серпня, 9 листопада. Сума податку на доходи фізичних осіб за оренду житла в Україні на 2021 рік складає 18 % від розміру доходу, який було отримано власником нерухомості від здачі свого майна (будинку, квартири або кімнати) та 1,5 % військовий збір. Відтак, сума отриманого доходу, сума сплаченого протягом звітного податкового року податку та податкового зобов`язання за результатами такого року відображаються у річній податковій декларації про майновий стан і доходи, яка подається до контролюючого органу за місцем реєстрації (податковою адресою) орендодавця до 1 травня року, наступного за звітним. Таким чином, відповідач просить суд забов?язати гр. [PERSON] надати належним чином завірені копії річних податкових декларацій про майновий стан і доходи, що підтвердило б законність здійснення останнім господарської діяльності з здачі нерухомого майна в оренду. Відповідно до вказаного договору строк оренди закінчується 08.04.2022 року. 3 24.02.2022 року на території України розпочалися повномасштабні бойові дії через збройну агресію рф та в Україні було оголошено військовий стан. [PERSON] було прийнято рішення евакуювати свою родину з міста Києва, після чого [PERSON] вступив до лав ЗСУ та перебуває на службі. Відповідач в телефонній розмові повідомив про даний факт позивачу, тож враховуючи даний факт та форс-мажорні обставини які виникли (відповідач зазначає, що впевнений це передбачено умовами договору, однак повідомляє суд, що друга копія договору у нього на руках відсутня, щоб його процитувати). У зв?язку з вище описаним [PERSON] просто фізично не мав можливості передати квартиру гр. [PERSON] . Відповідач вважає, що вимагати з [PERSON] сплати грошових коштів за період з 08.04.2022 року по вересень 2022 року є як мінімум не етичним, а фактично злочинним діянням гр. [PERSON] , котрий шахрайським шляхом вже заволодів грошовими коштами належними йому в сумі 12 000 гривень, а наразі звертаючись до суду з вимогою про сплату коштів за те, чим [PERSON] в дійсності не користувався з метою ввести в оману суд та заволодіти належними мені грошовими коштами в сумі 60 000 гривень якимось чином множачи вартість і місяці орендної плати вдвічі. Про факт вчинення шахрайства було підготована та 14.04.2023 року подано заяву про вчинення злочину до Подільського управління поліції Головного управління поліції у місті Києві. Крім того, у Відповідача виникають закономірні сумніви з приводу вимоги про сплату комунальних платежів, так, як у вказаний період ні [PERSON] ні його родина в приміщенні вказаної квартири не проживали, а зі слів [PERSON] він разом з працівниками поліції потрапив до приміщення квартири лише 24.09.2023 року. Позивач та його представник про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, як свідчать матеріали позову просять розглядати справу за їх вдсутності. Заперечень щодо ухвалення заочного рішення від [PERSON] в адрес суду не надходило. Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомлені про відкриття провадження в справі, в судове засідання не з`явились, клопотань в адрес суду про відкладення судового засідання на іншу дату ненадходило. Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування квартири від 10.02.2004 та копією реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації від 04.03.2004 (додатки 1, 2 до позову). 09.04.2021 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди цієї квартири, що підтверджується копією даного договору (додаток 3 до позову). Позивач є орендодавцем за цим договором. Відповідач є орендарем. Укладення даного договору визнається відповідачем у відзиві. Згідно з пунктом 4.1 договору, строк оренди встановлено з 09.04.2021 по 08.04.2022 з можливістю пролонгації при згоді обох сторін. Строки оренди можуть бути змінені тільки за взаємним узгодженням обох сторін. Позивач зазначає, що жодна із сторін не скористалась можливістю пролонгації договору. Представник відповідача у відзиві визнає факт закінчення строку оренди 08.04.2022. Згідно з п. 7.6 Договору, орендар зобов`язаний передати орендодавцю квартиру та майно, що здавалося в оренду, у тому стані, в якому вони були передані в оренду, з урахуванням їхнього нормального зносу. Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. У відзиві представник відповідача стверджує, що 24.02.2022 відповідач прийняв рішення про евакуацію своєї родини з міста Києва, після чого вступив до лав ЗСУ. Однак жодних доказів припинення користування квартирою після 24.02.2022 до відзиву не додано. В наданій представником відповідача довідці Військової частини [NUMBER] від 09.11.2023 № 16486 зазначено, що відповідач перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , однак не зазначено, з якої саме дати відповідач розпочав проходження військової служби. А відтак, ця довідка не підтверджує факт припинення користування відповідачем орендованою квартирою. Крім цього, відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008, встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом оформлюється письмовими наказами по особовому складу. Інші докази не є достатніми для встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, на що звертає увагу Верховний Суд у постанові від 29.03.2023 у справі 756/3462/20. У зв`язку з цим надана представником відповідача довідка не є достатнім доказом проходження відповідачем військової служби. Твердження представника відповідача про те, що відповідач фізично не мав можливості передати квартиру позивачу, не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами. Посилання представника відповідача на введення воєнного стану як на форс-мажорну обставину, суд оцінює з огляду на те, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21, від 30.05.2022 у справі №922/2475/21, від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20. Сторона відповідача не надала суду належних і допустимих доказів того, що введення воєнного стану позбавило відповідача можливості своєчасно передати позивачу квартиру після закінчення договору оренди. За відсутності таких доказів суд дійшов висновку про безпідставність твердження представника відповідача, що введення воєнного стану є форс-мажорною обставиною саме для випадку виконання відповідачем зобов`язань, що виникли між сторонами на підставі договору оренди квартири від 09.04.2021. Отже, відповідач не був звільнений від виконання обов`язку повернути позивачу квартиру після закінчення строку оренди, яке відбулось 08.04.2022. Згідно з доданим до позовної заяви актом обстеження стану житлового приміщення (квартири) та опису майна, що знаходиться у приміщенні від 24.09.2022. (додаток 4 до позову), даний акт складено на посвідчення того, що орендатор [PERSON] , [INFO] , уродженець села Олександрія, Ківерського району, Волинської області, після закінчення строку оренди не забрав з квартири свої речі, з липня 2022 р., перестав виходити на зв`язок, забравши із собою ключі від вхідних дверей та поштового ящика, в присутності свідків та з повідомленням поліції, були відкриті два замки на вхідних дверях. На час складання акту в квартирі знаходились речі, зазначені в описі, які належать орендареві та не вивезені ним після закінчення строку оренди. Наявність у квартирі позивача речей відповідача станом на 24.09.2022 також підтверджується відеозаписом входження у квартиру від 24.09.2022. Отже, час прострочення повернення квартири тривав з квітня по вересень 2022 року, що складає шість місяців. Згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення. Відповідно до п. 5.1 укладеного між сторонами договору оренди, орендна плата складає 6000,00 грн. на місяць. Подвійна орендна плата дорівнює 12000 грн. на місяць. З урахуванням цього неустойка за шість місяців з квітня по вересень 2022 року складає 72000,00 грн. (12000,00 х 6). У позовній заяві позивач визнає факт часткової сплати відповідачем неустойки у сумі 12000,00 грн., а саме у квітні 2022 року - 3 000,00 грн.; у травні 2022 року - 3 000,00 грн.; у червні 2022 року - 6 000,00 грн. Згідно з доданою до позовної заяви виписки за рахунком позивача (додаток 7 до позовної заяви) грошові кошти у загальному розмірі 12000,00 грн. були зараховані на рахунок позивача трьома окремими платежами: 09.04.2022 - 3000,00 грн., 10.05.2022 - 3000,00 грн., 10.06.2022 - 6000,00 грн. Також сплату 12000,00 грн. за період з 08.04.2022 року по вересень 2022 року визнає представник відповідача у відзиві на позовну заяву. Твердження представника відповідача, що позивач заволодів цими коштами шахрайським шляхом, суд оцінює критично, оскільки жодних доказів вчинення позивачем такого злочину відповідач та його представник не надали суду. Отже, сплата відповідачем позивачу цих 12000,00 грн. визнається обома сторонами та підтверджується випискою за рахунком позивача. З цих підстав сума неустойки за час прострочення відповідачем повернення квартири позивачу підлягає зменшенню на 12000,00 грн. та складає 60000,00 грн. (72000,00-12000,00). У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення повернення квартири (квітень-вересень 2022 року), що складає 60 000,00 грн. Згідно з ч. 3 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до п. 5.2 укладеного сторонами договору оренди, оплату за комунальні послуги (в тому числі електроенергію, газ, опалення) здійснює орендар. Згідно з п. 7.3 догоговору, орендар зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі вносити плату за комунальні послуги. Згідно з історією нарахувань з особистого кабінету позивача на сайті Центру комунального сервісу, станом на дату початку орендних відносин між сторонами 09.04.2021 заборгованість по оплаті комунальних послуг складала 32808,58 грн. (додаток 28 до позову), станом на день закінчення строку оренди 08.04.2022 - 50951,33 грн. (додаток 29 до позову), станом на день фактичного повернення квартири позивачу 24.09.2022 - 56402,02 грн. (додатки 20 та 30 до позову). Таким чином, за час дії договору оренди в період з 09.04.2021 по 08.04.2022 заборгованість по оплаті комунальних платежів збільшилась на 18142,75 грн. (50951,33-32808,58). За період з останнього дня договору оренди 08.04.2022 до дня фактичного повернення квартири позивачу 24.09.2022 заборгованість по оплаті комунальних платежів додатково збільшилась на 5450,73 грн. (56402,06-50951,33). За весь час зайняття квартири відповідачем з 09.04.2021 по 24.09.2022 заборгованість по сплаті комунальних платежів збільшилась на 23593,48 грн. (18142,75+5450,73). Обов`язок оплачувати комунальні платежі за весь час користування квартирою, згідно з п. 7.3 договору оренди, було покладено на відповідача. Отже, заборгованість по оплаті комунальних платежів на суму 23593,48 грн. виникла внаслідок невиконання відповідачем своїх договірних обов`язків. Заборгованість по сплаті комунальних платежів, яка утворилась через невиконання відповідачем своїх обовязків, передбачених пунктом 7.3 договору оренди, позивач оплатив самостійно, що підтверджується квитанціями, копії яких позивач додав до позовної заяви (додатки 16-19). Оплата електроенергії спочатку була здійснена [PERSON] на суму 5673,30 грн., на підтвердження чого до позову додано квитанцію (додаток 21). Позивач компенсував їй ці витрати, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжної інструкції і квитанції (додатки 24-25 до позову). Отже, заборгованість по оплаті комунальних послуг, яка виникла в період зайняття квартири відповідачем, була у повному обсязі здійснена позивачем на загальну суму 23593,48 грн. Відзив представника відповідача не містить заперечень стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості, що виникла за період з 09.04.2021 по 08.04.2021, розмір якої, як зазначено вище, складає 18142,75 грн. У відзиві є лише заперечення стосовно оплати відповідачем комунальних послуг за період з 08.04.2022 до 24.09.2022, розмір якої, як зазначено вище, складає 5450,73 грн. Однак належних та допустимих доказів звільнення відповідачем квартири після закінчення строку оренди 08.04.2022 відповідач суду не надав. Натомість позивачем було надано копію акту на підтвердження повернення квартири позивачу 24.09.2022 (додаток 4 до позовної заяви). Заперечень щодо належності, допустимості та достовірності цього акту у відзиві на позовну заяву не зазначено. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по оплаті комунальних послуг у розмірі 23593,48 грн. Згідно з актом обстеження стану житлового приміщення (квартири) та опису майна, що знаходиться у приміщенні від 24.09.2022 (додаток 4 до позову), на період обстеження електропостачання відключено у зв`язку з несплатою за спожиту електроенергію. До дати повернення квартири позивачу 24.09.2022 обов`язок щодо своєчасної оплати комунальних послуг, у зв`язку з положеннями п. 7.3 договору оренди та фактом прострочення повернення квартири, було покладено на відповідача. Отже, причиною відключення електроенергії в квартирі позивача було невиконання відповідачем свого обов`язку, передбаченого п. 7.3 договору оренди. За послуги з відновлення електропостачання ТОВ «Київські енергетичні послуги» виставило позивачу рахунок на суму 2152,74 грн. (додаток 22 до позову). Цю суму в інтересах позивача оплатила [PERSON] , на підтвердження чого позивач додав суду копію відповідної квитанції (додаток 23 до позову). Позивач за власний рахунок компенсував їй понесені витрати у розмірі 2152,74 грн., на підтвердження чого позиваач надав суду копії платіжної інструкції та квитанції про перерахування ним цієї грошової суми на користь [PERSON] (додатки 26-27 до позову). При оплаті позивачем заборгованості по оплаті комунальних послуг, яка утворилась через невиконання відповідачем своїх обов`язків, передбачених пунктом 7.3 договору оренди, крім сум заборгованості позивачем були понесені додаткові витрати у вигляді комісії за послуги банку, що підтверджується квитанціями, копії яких було додано до позовної, а саме №60/662 від 24.01.2023 - 290,00 грн., №61/667 від 24.01.2023 - 288,54 грн., №300/3355 від 24.01.2023 - 251,56 грн., №58/647 від 24.01.2023. - 262, 99 грн., №3 від 06.10.2022 - 28,40 грн., №4 від 06.10.2022 - 35,00 грн., платіжними інструкціями № 85754646 від 25.01.2023 - 61,73 грн., №85754833 від 25.01.2023 - 26,87 грн., копії яких додаються до позовної заяви (додатки 16-19, 21, 23, 24, 26). Також позивачем були понесені додаткові витрати при сплаті судового збору за подання позову. Такими додатковими витратами була комісія за послуги банку у розмірі 21,47 грн., на підтвердження чого позивачем було надано до суду копію відповідної квитанції (додаток 31 до позову). Загальний розмір сплаченої позивачем комісії за послуги банків згідно з усіма переліченими квитанціями та платіжними інструкціями складає 1245,09 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Понесені позивачем витрати на відновлення електропостачання у сумі 2152,74 грн. та на сплату комісії за послуги банку у загальному розмірі 1245,09 грн. при самостійному погашенні позивачем створеної відповідачем заборгованості по сплаті комунальних послуг та оплаті судового збору за подання позову, є витратами, які позивач мусив зробити для відновлення свого порушеного права, а відтак є реальними збитками відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, право на відшкодування яких позивач має згідно з ч. 1 ст. 22, п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву не висловив заперечень проти стягнення з відповідача цих 2152,74 грн. та 1245,09 грн., а також не надав жодних доказів на спростування вимог позивача про стягнення цих сум. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлено вимоги про стягнення з відповідача відшкодування майнової шкоди у розмірі 3397,83 грн., яка включає в себе відшкодування витрат на відновлення електропостачання у розмірі 2152,74 грн. та відшкодування витрат на сплату комісії у розмірі 1245,09 грн. Крім цього, у позовній заяві позивач зазначає, що внаслідок порушення відповідачем умов договору, він зазнає душевних страждань у зв`язку з тим, що змушений витрачати значну кількість часу та зусиль для відстоювання своїх прав. Це порушує звичний ритм життя позивача. Позбавляє його можливості повноцінно відпочивати і працювати. Призводить до стресових ситуацій та перевтоми. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює у 2000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В розумінні п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Разом з тим, між сторонами існують договірні зобов`язання, порушення яких зумовлюють наслідки, передбачені Книгою V Зобов`язальне право, положеннями якими не передбачено можливість захисту права сторони дововору шляхом стягнення моральної шщкоди. За таких обставин суд вважає за можливе відмовити [PERSON] в задоволенні заявлених вимог в цій частині. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України. При поданні позовної заяви позивач наводив попередній (орієнтовний) розрахунок позовних вимог, отже позивачем дотримано вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Виходячи зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. На таку обставину вказав Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду 15.09.2022 р. у постанові по справі № 915/294/21 сформульовано правовий висновок щодо стягнення "гонорару успіху" у призмі пропорційності цих витрат фактично понесеним судовим витратам на правничу допомогу. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Разом з ти, відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 24 червня 2021 року у справі № 761/14537/15-ц та від 27 січня 2021 року у справі № 659/226/19. Суд зауважує, що клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачами в порядку частини п`ятої статті 137 ЦПК України до суду не подавалось Понесені позивачем витрати на сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 12 840,00 грн. на професійну правнчу допомогу підтверджуються доданими до позову копіями договору про надання правової допомоги, замовлень, актів здачі-приймання послуг та квитанцій про оплату послуг і підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи наведене та

Outcome: partial