Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

14 серпня 2023 року до суду надійшла вказана вище позовна заява. Звертаючись із позовом до суду позивач зазначила, що Дарницьким районним судом м. Києва 4 березня 2016 року ухвалено рішення у справі № 753/10431/14, яким визнано недійсним договір іпотеки квартири [ADDRESS] від 12 липня 2007 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ТОВ „Комерційний Банк „Актив-банк", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований 12.07.2007 року у реєстрі за № д-1385. Проте вказаним рішенням не було вирішено питання щодо застосування наслідків недійсності такого договору, в результаті чого не було внесено до Державного реєстру прав записи: про скасування державної реєстрації іпотеки (номер запису про іпотеку 17855881 (спеціальний розділ); про скасування державної реєстрації іпотеки (реєстраційний номер обтяження 5450029); про скасування запису про заборону на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 5290987), наслідком чого стало укладання договорів про відступлення прав вимоги від банку до відповідачів та наразі кредитором позивача є саме [PERSON] . Оскільки на цей час приватний нотаріус не виконав рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року та не вніс відповідні записи до Державного реєстру прав, просить суд застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді припинення іпотеки, відомості про що внести до державних реєстрів у встановленому законом порядку, припинити чинність обтяжень та заборон зареєстрованих щодо предмета іпотеки. Крім того, просить визнати недійсними договори відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12 липня 2007 року, оскільки такі були укладенні після визнання недійсним договору іпотеки, а також внести до Державного реєстру прав записи про про скасування державної реєстрації іпотеки (номер запису про іпотеку 17855881 (спеціальний розділ); про скасування державної реєстрації іпотеки (реєстраційний номер обтяження 5450029); про скасування запису про заборону на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 5290987). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/14261/23 між суддями від 15 серпня 2023 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповалової К.В. Фактично справу було передано судді 18 серпня 2023 року. 25 та 28 серпня 2023 року судом отримано інформацію з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстровані місця проживання відповідачів (фізичних осіб) у справі. Ухвалою суду від 28 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі третіх осіб та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження на 25 жовтня 2023 року. 13 жовтня 2023 року до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи для можливості скористатись правовою допомогою. 16 жовтня 2023 року до суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Семенової Г.В. надійшли письмові пояснення, в яких викладено правові підстави для внесення, зокрема до ДРРП, інформації про припинення іпотеки, а також надано пояснення чи зверталась позивачка до приватного нотаріуса із заявою щодо внесення відповідних відомостей до реєстрів, у зв`язку із визнанням недійсним договору іпотеки та які дії вчинялись та чому приватним нотаріусом. Підготовче засідання 25 жовтня 2023 року було відкладено на 11 грудня 2023 року за клопотанням відповідача [PERSON] 7 грудня 2023 року до суду від приватного нотаріуса Стопченко К.О. надійшла заява, про те, що вона наразі заміщує приватного нотаріуса Заєць І.О., яка залучена до участі у справі як третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та не може бути присутня у судовому засіданні через зайнятість. Розгляд справи просила проводити за її відсутності. Підготовче засідання 11 грудня 2023 року було відкладено на 15 січня 2024 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] для надання часу для подання відзиву у справі. 27 грудня 2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення проти задоволення позовних вимог. 29 грудня 2023 року від приватного нотаріуса Стопченко К.О. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. 15 січня 2024 року до суду з`явились представник позивача та представник відповідача [PERSON] . Інші учасники справи не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом надсилання судових повісток за місцем реєстрації, що підтверджується зворотними повідомленнями. Причини неявки суду не повідомлені (окрім приватного нотаріуса Семенової Г.В. та Стопченко К.О.). З огляду на те, що відповідачі та треті особи у справі неодноразово повідомлялись про день та час удових засідань, зважаючи на час перебування справи у провадженні суду, те, що учасники справи не скористались своїм правом та не подали суду будь-яких заяв з процесуальних питань, суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність осіб, які не з`явились. 15 січня 2024 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання було закрито підготовче провадження у справі та розпочато розгляд справи по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, вказав, що під час ухвалення рішення у справі № 753/10431/14, яким визнано недійсним договір іпотеки квартири [ADDRESS] від 12.07.2007 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ТОВ „Комерційний Банк „Актив-банк", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований 12.07.2007 року у реєстрі за № д-1385 не було вирішено питання щодо застосування наслідків недійсності такого договору, в результаті чого не було внесено до Державного реєстру прав записи: про скасування державної реєстрації іпотеки (номер запису про іпотеку 17855881 (спеціальний розділ); про скасування державної реєстрації іпотеки (реєстраційний номер обтяження 5450029); про скасування запису про заборону на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 5290987), наслідком чого стало укладання договорів про відступлення прав вимоги від банку до відповідачів та наразі кредитором позивача є саме [PERSON] . Оскільки на цей час приватний нотаріус не виконав рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року та не вніс відповідні записи до Державного реєстру прав, просив суд застосувати наслідки недійсності правочину правочину у вигляді припинення іпотеки, відомості про що внести до державних реєстрів у встановленому законом порядку, припинити чинність обтяжень та заборон зареєстрованих щодо предмета іпотеки. Крім того, просить визнати недійсними договори відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12 липня 2007 року, оскільки такі були укладенні після визнання недійсним договору іпотеки, а також внести до Державного реєстру прав записи про про скасування державної реєстрації іпотеки (номер запису про іпотеку 17855881 (спеціальний розділ); про скасування державної реєстрації іпотеки (реєстраційний номер обтяження 5450029); про скасування запису про заборону на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 5290987). Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказала, що як було повідомлено приватним нотаріусом Заєць І.О. вона не отримувала рішення суду про визнання договору іпотеки недійсним та повідомлення про виконання рішення суду. Крім того, зазначила, що існує рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року, яке набрало законної сили та яким визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 17 лютого 2017 року №33918177 та №33918358 та зобов`язано приватного нотаріуса внести до Державного реєстру прав записи: про скасування державної реєстрації іпотеки (номер запису про іпотеку 17855881 (спеціальний розділ); про скасування державної реєстрації іпотеки (реєстраційний номер обтяження 5450029); про скасування запису про заборону на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 5290987), а отже на думку представника відповідача в частині вимог про застосування наслідків недійсності правочину відсутній предмет спору та провадження у справі підлягає закриттю. Стосовно вимоги про визнання недійсним договорів відступлення прав вимоги за договором іпотеки вказала, що відповідно до практики Верховного Суду такий спосіб захисту є неефективним та неналежним, оскільки відступлення недійсної вимоги не зумовлює недійсність відповідного договору, за яким така вимога була відступлена. Враховуючи викладене, просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. У судовому засіданні було оголошено перерву до 6 лютого 2024 року. 1 лютого 2024 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення (заперечення) щодо викладених представником відповідача [PERSON] у судовому засіданні 15 січня 2024 року доводів по суті заявлених вимог. У судовому засіданні 6 лютого 2024 року було досліджено письмові докази у справі та заслухано виступи представників сторін у судових дебатах. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до матеріалів справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON] доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 12 липня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. посвідчено договір іпотеки трикімнатної квартири [ADDRESS] , іпотекодавцям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 4 березня 2016 року визнано недійсним договір іпотеки квартири [ADDRESS] від 12 липня 2007 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ТОВ „Комерційний Банк „Актив-банк", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований 12.07.2007 року у реєстрі за № д-1385. 5 грудня 2016 року між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та [PERSON] був укладений договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. Крім того, 5 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. 2 грудня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» був укладений договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В. Крім того, 2 грудня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» та [PERSON] був укладений договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В. 17 лютого 2017 року приватним нотаріусом Семеновою Г.В. прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 33918177, відповідно до якого відмовлено у державній реєстрації припинення іншого речового права, іпотека на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням нотаріуса [PERSON] від 17 лютого 2017 року №33918358 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, відмовлено у державній реєстрації припинення обтяження, заборона на нерухоме майно на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Ганни Володимирівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 17 лютого 2017 року №33918177; визнати протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Ганни Володимирівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 17 лютого 2017 року №33918358. Зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенову Ганну Володимирівну внести до Державного реєстру прав записи: про скасування державної реєстрації іпотеки (номер запису про іпотеку 17855881 (спеціальний розділ); про скасування державної реєстрації іпотеки (реєстраційний номер обтяження 5450029); про скасування запису про заборону на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 5290987). Щодо вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, суд зазначає таке. До позовної заяви представником позивача долучено лист Управління нотаріату ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 5 січня 2022 року, який був надіслано на його ім`я, з якого вбачається, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. надала письмові пояснення та вказала, що про наявність рішення суду їй стало відомо із скарги адвоката Савченка П.Д., поданої в інтересах [PERSON] та з Єдиного державного реєстру судових рішень. Проте, повідомлення про виконання рішення суду вона не отримувала. Поряд з цим, перевіркою було встановлено, що [PERSON] 17 лютого 2017 року звернулась до приватного нотаріуса Семенової Г.В. як до державного реєстратора з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 4 березня 2016 року № 753/10431/14 з вимогою про припинення записів в ДРРП: запису про іпотеку та запису про обтяження. Нотаріусом було прийнято рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій, оскільки подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Крім того, нотаріусом було зазначено, що в резолютивній частині рішення суду відсутнє зобов`язання державного реєстратора скасувати записи в ДРРП. Також у вказаному листі зазначено, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г.В. пояснила, що з рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року до неї ніхто не звертався, а 11 листопада 2021 року нею поштою було отримано лист від адвоката Савченка П.Д. про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року, до якого було долучено копію довіреності та копію (фото з телефону) рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 березня 2016 року у справі № 753/10431/14, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року надано не було. Приватним нотаріусом Семеновою Г.В. на адресу адвоката Савченка П.Д. було надіслано відповідь та роз`яснено порядок звернення до нотаріуса для вирішення вказаного питання (з`явитись особисто та надати належним чином оформлене рішення суду). Поряд з цим, у вказаному листі Управління нотаріату було зазначено, що відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації або нотаріуса. Аналогічні пояснення були надані приватним нотаріусом Семеновою Г.В. суду у цій справі та долучено копію відповіді, яка надсилалась адвокату Савченку П.Д. із доказами направлення на адресу, зазначену ним у зверненні (а.с. 96-102). Як вбачається зі змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, підставою для внесення записів про обтяження - іпотеку (реєстраційний номер обтяження 5450029) та про обтяження - заборону на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 5290987) щодо об`єкта обтяження - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зазначено договір іпотеки від 12 липня 2007 року №д-1385, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. Відповідно до приписів статті 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відповідно до приписів частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції станом на березень 2016 року) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону). Отже, безумовною підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень є скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Відповідно до частини третьої статті 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в чинній редакції) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 (в чинній редакції) державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Звертаючись із позовом до суду, позивач та її представник просить суд застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді припинення іпотеки шляхом внесення відповідних відомостей до державних реєстрів та внести до Державного реєстру прав записи про скасування державної реєстрації іпотеки (номер запису про іпотеку 17855881 (спеціальний розділ); про скасування державної реєстрації іпотеки (реєстраційний номер обтяження 5450029); про скасування запису про заборону на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 5290987). Як вже зазначалось, позивач після набрання законної сили рішенням місцевого суду від 4 березня 2016 року про визнання недійсним договору іпотеки від 12 липня 2007 року, зверталась до приватного нотаріуса Семенової Г.В. із заявою про проведення державної реєстрації припинення іншого речового права та державної реєстрації припинення обтяження, проте відповідними рішеннями приватного нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні реєстраційних дій. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року було поновлено порушене право позивача шляхом зобов`язання приватного нотаріуса внести до Державного реєстру прав записи: про скасування державної реєстрації іпотеки (номер запису про іпотеку 17855881 (спеціальний розділ); про скасування державної реєстрації іпотеки (реєстраційний номер обтяження 5450029); про скасування запису про заборону на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 5290987). Як зазначив у судовому засіданні представник позивача, позивач [PERSON] та/чи він як адвокат в її інтересах, особисто до приватного нотаріуса із заявою про вчинення відповідних дій та з копією рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року, яке набрало законної сили, не звертались, був лише надісланий лист поштою, про який зазначено у листі Управління нотаріату та в письмових поясненнях приватного нотаріуса Семенової Г.В., наданих суду у цій справі. Щодо причин не звернення до приватного нотаріуса особисто із відповідним пакетом документів, що необхідний для проведення реєстраційних дій, представник позивача вказав, що нотаріус у будь-якому випадку знову б відмовив у вчиненні реєстраційних дій з якихось причин. Крім того, на думку представника позивача, оскільки приватний нотаріус Семенова Г.В. була відповідачем у справі, що розглядалась Окружним адміністративним судом м. Києва, вона повинна була самостійно виконати рішення суду, не чекаючи на заяву від позивачки. Відповідно до приписів статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Законодавство визначає певний перелік можливих способів захисту порушеного права, у тому числі у спосіб, визначений договором (стаття 16 ЦК України). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі спосіб повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування. За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Отже, враховуючи обраний позивачкою спосіб захисту (предмет спору), з огляду на те, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенову Ганну Володимирівну внести до Державного реєстру прав записи: про скасування державної реєстрації іпотеки (номер запису про іпотеку 17855881 (спеціальний розділ); про скасування державної реєстрації іпотеки (реєстраційний номер обтяження 5450029); про скасування запису про заборону на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 5290987), тобто вирішено у судовому порядку фактично питання щодо застосування наслідків недійсності правочину, зважаючи на те, що позивачка не звернулась до приватного нотаріуса у порядку та спосіб, визначений чинним законодавством для внесення записів до Державного реєстру прав після набрання рішенням адміністративного суду законної сили, враховуючи, що приватний нотаріус не виносив постанов про відмову у вчиненні реєстраційних дій за рішенням адміністративного суду, підстави для задоволення позовних вимог на цей час відсутні. Стосовно вимоги про визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги від 5 грудня 2016 року та від 2 грудня 2019 року, суд зазначає, що така вимога не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 4 березня 2016 року визнано недійсним договір іпотеки квартири [ADDRESS] від 12 липня 2007 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ТОВ „Комерційний Банк „Актив-банк", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований 12.07.2007 року у реєстрі за № д-1385. Вказане рішення суду в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось та набрало чинності у березні 2016 року. Поряд з цим, 5 грудня 2016 року між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та [PERSON] був укладений договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. Крім того, 5 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. 2 грудня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Арбофінанс» був укладений договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В. Крім того, 2 грудня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Арбофінанс» та [PERSON] був укладений договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В. Тобто, оскаржувані договори відступлення прав вимоги були укладені після набрання законної сили рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 4 березня 2016 року про визнання недійсним договору іпотеки від 12 липня 2007 року. Особливістю відступлення права на підставі правочину (договору) є те, що такий правочин одночасно: 1) змінює суб`єктний склад зобов`язання на стороні кредитора; 2) як договір купівлі-продажу регулює відносини між його сторонами, при цьому обов`язком боржника (первісного кредитора) є передача новому кредитору прав в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України), документів, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (стаття 517 ЦК України). Предметом договору купівлі-продажу можуть бути різні об`єкти - які належать покупцеві і ті, які йому не належать (майбутні об`єкти або товар, якого ще в продавця немає). Це слідує з консенсуальної природи договору купівлі-продажу, головним змістом якого є виконання продавцем свого обов`язку передати предмет договору покупцеві, а для покупця - вимагати його передання. Тобто для договору купівлі-продажу не важливо те, чи має продавець предмет договору, чи існує він і чи він належить продавцеві. Важливо те, що продавець зобов`язується виконати свій обов`язок відносно предмета договору. Якщо продавець не виконує свій обов`язок, він має відповідати перед покупцем. Тобто для продавця негативні наслідки настають саме у вигляді його відповідальності перед покупцем за невиконання договору. Сам же договір існує як домовленість між сторонами з приводу виконання продавцем обов`язку передати покупцеві предмет договору - відступити право вимоги. Вади предмету договору, у тому числі його відсутність у продавця, не можуть впливати на дійсність договору. Це правило застосовується до всіх договірних зобов`язань. Наприклад, не впливає на дійсність договору невиконання продавцем свого обов`язку передання товару покупцеві, оскільки цей товар не було продавцю поставлено своєчасно; відсутність у виконавця робіт належного досвіду для виконання роботи, про яку домовились сторони, тощо. У свою чергу, з норми статті 514 ЦК України про дійсну вимогу як предмет договору не може слідувати висновок про недійсність договору про відступлення права вимоги. У цій статті йдеться лише про перехід до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ця норма не встановлює наслідків відчуження недійсної вимоги (зокрема, і у вигляді недійсності договору). Натомість такі наслідки встановлюються статтею 519 ЦК України - однак не у вигляді недійсності договору про відступлення права вимоги, а у вигляді відповідальності первісного кредитора перед новим (як у випадку невиконання обов`язку продавця перед покупцем). У розумінні положень статті 519 ЦК України недійсною є вимога, яка не має правової підстави: зокрема, яка ґрунтується на нікчемному правочині або оспорюваному правочині, що був визнаний судом недійсним до чи після відповідного відступлення; яка не належала первісному кредитору або на момент відступлення вже припинилася. Недійсність вимоги є вадою предмета договору, яка не може вплинути на дійсність самого договору. Недійсність переданої вимоги, про яку йдеться в статті 519 ЦК України, не може ототожнюватися із недійсністю правочину в розумінні норм розділу IV «Правочини. Представництво» ЦК України. Законодавець не пов`язує питання дійсності / недійсності правочину про заміну кредитора із дійсністю вимоги, яка передається новому кредитору, і безпосередньо визначає правовий наслідок передачі права вимоги, якого не існує. Натомість за прямою вказівкою статті 519 ЦК України первісний кредитор відповідає за недійсність вимоги перед новим кредитором. У випадку відступлення недійсної вимоги договір, на підставі якого мало бути здійснене таке відступлення, не виконується первісним кредитором, оскільки розпорядчий ефект не настає з огляду на відсутність у первісного кредитора права, що підлягає передачі. Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Судувід 15.09.2022 у справі № 910/12525/20). Отже, сама лише недійсність вимоги не зумовлює недійсності відповідного договору між первісним кредитором та новим кредитором. Недійсність вимоги зумовлює відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. У таких випадках передання недійсної вимоги за правовою природою є невиконанням чи неналежним виконанням договору, за яким було відчужено недійсну вимогу. Договір про відступлення права вимоги може бути визнаний недійсним у випадку наявності відповідної правової підстави. Наприклад, якщо такий договір укладено під впливом помилки (частина перша статті 229 ЦК України), обману (частина перша статті 230 ЦК України), насильства (частина перша статті 231 ЦК України) тощо. Правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 8 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21. Отже, з огляду на викладене, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, підстави для визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги від 5 грудня 2016 року та від 2 грудня 2019 року, за якими було відступлено ПАТ «КБ «Актив-Банк» право за договором іпотеки від 12 липня 2007 року, який визнано у судовому порядку недійсним (останній новий кредитор [PERSON] ), відсутні. Суд відхиляє доводи представника відповідача проте, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач має відношення до предмету іпотеки, оскільки як вбачається з довідки з ДРРП, в ній містяться відомості про власників квартири [ADDRESS] , де зокрема зазначено одним із співвласників - [PERSON] (а.с. 59). Також суд відхиляє доводи щодо того, що у цій справі відсутній предмет спору та наявні підстави для закриття провадження у справі, з огляду на таке. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження по справі, якщо відсутній предмет спору. Позивачка звернулася до суду із позовом, зокрема про застосування наслідків недійсності правочину у вигляді припинення іпотеки шляхом внесення відомостей до відповідних державних реєстрів, обґрунтовуючи це тим, що не дивлячись на наявність рішення суду про визнання недійсним договору іпотеки від 12 липня 2007 року, відомості про іпотеку на час звернення із позовом в державних реєстрах не скасовані. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26.06.2019 у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду зробила висновок, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення. Враховуючи те, що відповідно до інформації з ДРРП, яка долучена до позовної заяви, вбачається, що станом на 20 червня 2023 року у Державному реєстрі прав містяться записи про державну реєстрацію іпотеки, та про заборону на нерухоме майно, та станом на час ухвалення рішення у справі учасниками справи, зокрема і в тому числі приватним нотаріусом Семеновою Г.В, не було надано іншої інформації, зокрема про скасування відповідних записів, предмет спору між сторонами наразі існує, тому підстави для закриття провадження у справі з урахуванням пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України відсутні. Відповідно до частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною третьою статті 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (стаття 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин другої, третьої статті 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, відповідно до статті 11 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, судові витрати позивача у цій справі залишаються за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed