Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

[PERSON] 02.11.2023 звернувся у суд із позовною заявою до відповідача, у якій просить постановити судове рішення, яким визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканність ділової репутації [PERSON] , інформацію поширену [PERSON] у ході особистого прийому головою Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Савки І.Б. 26.04.2023 та зобов`язати [PERSON] принести йому публічне вибачення через засоби масової інформації. Свої вимоги мотивує тим, що 26.04.2023 на його особистому прийомі головою Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Савкою І.Б., [PERSON] , яка обіймає посаду директора ЛКП «Сяйво», публічно поширила недостовірну інформацію відносно нього, що нібито він побив у своїй квартирі слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області, що за даним фактом слухається кримінальна справа в суді за його обвинуваченням, чим дала йому негативну характеристику та налякала тим голову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради [PERSON] . Після чого останній швиденько закінчив особистий прийом, не вирішивши до кінця ті питання, з якими він до нього звертався, та втік зі свого кабінету. Вказаними діями порушено його немайнові права та честь, гідність і ділову репутацію. 22.06.2023 ним подано до ЛКП «Сяйво» на ім`я директора [PERSON] запит з проханням надати йому інформацію, коли саме та якого слідчого він побив у своїй квартирі, надати номер справи за його обвинуваченням з цих підстав або спростувати абсурдне звинувачення його в тому, чого не було взагалі в природі. Також він просив [PERSON] публічно вибачитися перед ним за наклеп, скоєний 26.04.2023 в кабінеті голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Савки І.Б. У відповідь на його запит [PERSON] підтвердила та визнала факт поширення відносно нього недостовірної інформації на особистому прийомі у голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Савки І.Б. та при цьому зазначила, що в ході та контексті розмови нею було вказано інформацію зі слів мешканців будинку [ADDRESS] , які являються його сусідами. Тобто, відповідач займається плітками, перебуваючи на керівній посаді, та порушує честь, гідність та ділову репутацію мешканців будинку [ADDRESS] . Поширення неправдивої інформації відповідачем проявляє його негативне ставлення до нього, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи приниження його гідності. Подавши неправдиву інформацію та розповсюджуючи цей факт серед населення міста, відповідач створила негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь, гідність та ділову репутацію. Зважаючи на все викладене, вважає, що поширення недостовірної інформації щодо нього відповідачем, завдає шкоди його немайновим інтересам, порушує його гідність, честь та ділову репутацію. На підставі наведеного просить позов задовольнити. Ухвалою судді Залізничного районного суду міста Львова від 11 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 05 січня 2024 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень покликається на те, що у її діях відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову позивача, а саме сказана нею виключно у розмові, в межах виконання професійних обов`язків, на особистому прийомі у голови Залізничної РА ЛМР Савки І.Б. інформація зі слів сусідів позивача не є недостовірною. Позивач у своїй позовній заяві протилежного, власного спростування не надає, а також своїми діями вона не завдала шкоди особистим немайновим благам позивача, не перешкодила позивачу повно і своєчасно здійснити своє особисте немайнове право. Тому позов є безпідставним. Окрім цього, зазначає, що позивач просить зобов`язати її принести публічне вибачення через засоби масової інформації, а не на тому ж особистому прийомі громадян в присутності голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Савки І.Б., що суперечить Постанові Пленуму Верховного суду України. Тобто позивач обрав неналежний, неефективний та непропорційний спосіб захисту , порушених прав та законних інтересів. Таким чином, просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] 12.01.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що відповідач вводить суд в оману, маніпулюючи пунктами Постанови Пленуму Верховного суду України. Вважає відзив відповідача на позовну заяву незаконним, необґрунтованим, безпідставним, таким, що суперечить нормам матеріального права та здоровому глузду, а факти викладені в змісті відзиву не відповідають дійсним обставинам справи. Просив позов задовольнити. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами статті 264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 26.04.2023 [PERSON] був на особистому прийомі громадян у голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Савки І.Б., на якому також була присутня директор ЛКП «Сяйво» [PERSON] . Окрім цього, з листа, зареєстрованого у ЛКП «Сяйво» 22.06.2023 за №46 вбачається, що [PERSON] звертався з листом до директора ЛКП «Сяйво» Масюк У.Л. з проханням надати інформацію, коли саме і якого слідчого він побив у своїй квартирі, та надати номер справи за його обвинуваченням з тих підстав, або спростувати абсурдне звинувачення його в тому, чого не було взагалі в природі. Також просив публічно вибачитись перед ним за наклеп, скоєний [PERSON] 26.04.2023 в кабінеті голови РА ЛМР Савки І. /а.с. 5/. На вищевказане звернення [PERSON] , директор ЛКП «Сяйво» Масюк У.Л. надала відповідь, у якій повідомила [PERSON] наступну інформацію: «26 квітня 2023 року під час Вашого прийому голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Савки Ігоря Богдановича в ході та в контексті розмови було вказано інформацію зі слів мешканців будинку [ADDRESS] , які являються Вашими сусідами. Жодного наміру когось звинуватити у чому-небудь не було. Дана інформація не є публічною і ніде не поширювалася, не використовувалася і була вказана виключно у межах розмови» /а.с.6/. Також встановлено, що Залізничним районним судом м. Львова розглядається кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України. Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Крім того, ст. 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Положеннями статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Водночас, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, честь, гідність і ділова репутація, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України). За змістом статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення такого позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до частини 1\~статті 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Як зазначено у пункті 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Як роз`яснено у пункті 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,\~юридичним складом\~правопорушення,\~наявність якого\~може бути\~підставою для\~задоволення позову,\~є сукупність\~таких обставин:\~а)\~поширення інформації,\~тобто доведення\~її до\~відома хоча\~б одній\~особі у\~будь-який\~спосіб;\~б)\~поширена інформація\~стосується певної\~фізичної чи\~юридичної особи,\~тобто позивача;\~в)\~поширення недостовірної\~інформації,\~тобто такої,\~яка не\~відповідає дійсності;\~г)\~поширення інформації,\~що порушує\~особисті немайнові\~права,\~тобто або\~завдає шкоди\~відповідним особистим\~немайновим благам,\~або перешкоджає\~особі повно\~і своєчасно\~здійснювати своє\~особисте немайнове\~право.\~Під поширенням\~інформації слід\~розуміти:\~опублікування її\~у пресі,\~передання по\~радіо,\~телебачення чи\~з використанням\~інших засобів\~масової інформації;\~поширення в\~мережі Інтернет\~чи з\~використанням інших\~засобів телекомунікаційного\~зв`язку;\~викладення в\~характеристиках,\~заявах,\~листах,\~адресованих іншим\~особам;\~повідомлення в\~публічних виступах,\~в електронних\~мережах,\~а також\~в іншій\~формі хоча\~б одній\~особі.\~Недостовірною вважається\~інформація,\~яка не\~відповідає дійсності\~або викладена\~неправдиво,\~тобто містить\~відомості про\~події та\~явища,\~яких не\~існувало взагалі\~або які\~існували,\~але відомості\~про них\~не відповідають\~дійсності (неповні\~або перекручені). Також у пункті 19 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 вказано, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (§ 188 рішення ЄСПЛ від 06 жовтня 2015 року у справі «KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE», заява № 30582/04). У п. 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131) (Страсбург, 08 липня 1986 року) зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 Конвенції, свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканність ділової репутації [PERSON] інформацію, висловлену директором ЛКП "Сяйво" Масюк У.Л. у ході особистого прийому 26.04.2023 [PERSON] головою Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Савки І.Б. У відповідності до вимог ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 1, 4 ст. 77 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, позивачем подано до суду позов про захист честі, гідності, ділової репутації, проте з наданих позивачем доказів неможливо встановити, яким чином ця інформація вплинула на ділову репутацію позивача, порушила його честь та гідність, яким чином та які саме немайнові права порушені відповідачем та не додано докази у підтвердження цього. Під час розгляду вказаної справи позивач не надав достатніх доказів поширення відповідачем інформації, яка б принижувала його честь, гідність чи ділову репутацію, стосувалася його особистих немайнових прав і охоронюваних законом інтересів, а також необхідності їх захисту у спосіб зобов`язання принести вибачення через засоби масової інформації, чим не виконано, зокрема, вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання [PERSON] принести вибачення через засоби масової інформації перед [PERSON] . Окрім цього, зі змісту позовної заяви вбачається, що інформація, яку позивач просить визнати недостовірною, поширена директором ЛКП «Сяйво» Масюк У.Л., а у своїй заяві на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, позивач наголошує на тому, що визначати склад учасників процесу є правом позивача та вказує на те, що він визначив належний склад відповідачів і вважає належним відповідачем фізичну особу [PERSON] . У відповідності до роз`яснень Верховного Суду України у пункті 9 постанови Пленуму від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідно до ч.4\~ст. 277 ЦК України\~спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Судом достовірно встановлено, що спірна інформація була поширена директором ЛКП "Сяйво" [PERSON] під час особистого прийому [PERSON] головою Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Савкою І.Б., тобто поширена посадовою особою при виконанні своїх посадових обов`язків, а відтак фізична особа [PERSON] не є належним відповідачем у цій справі. Враховуючи, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий\~збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас [PERSON] заявив клопотання про звільнення його від сплати судового збору, покликаючись на скрутне матеріальне становище, в підтвердження чого долучив відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків за 2022 рік. Перевіривши матеріали позову та доводи клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд приходить до переконання, що клопотання необхідно задовольнити враховуючи таке. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч.2 ст.133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Частина 3 вказаної статті передбачає, що з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Таким чином, звільнити від сплати судового збору суд може за наявності даних про такий майновий стан заявника, який би унеможливлював сплату ним судового збору. Відповідно до положень п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. Позивачем надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] з якого вбачається, що в останнього відсутній дохід за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2022 року. Враховуючи відсутність у позивача доходу за попередній календарний рік, заява про звільнення від сплати судового збору підлягає задоволенню. На\~підставі викладеного,\~

Outcome: dismissed