Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

19.01.2024 позивач [PERSON] засобами поштового зв`язку подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить розірвати їх шлюб. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що 27.09.2018 уклав шлюб з відповідачем [PERSON] в якому в них народився син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спочатку їхнє сімейне життя складалось добре, але згодом сімейні стосунки між ними погіршились, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок та, як наслідок, до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільне життя між ними не склалося через те, що в них різний характер та різні погляди на життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Тривалий час разом не проживають і не підтримують жодних відносин, також не ведуть спільного господарства та мають роздільний бюджет. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, а збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дітей. Просить їх шлюб розірвати. Суд своєю ухвалою від 22.01.2024 відкрив провадження у справі, визначив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує, щодо винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. З урахуванням заяв сторін у справі про розгляд справи без їх участі, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів. Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 27.09.2018 Турківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - Дністрянська, про що складено відповідний актовий запис за №55, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.09.2018. Сторони по справі є батьками дітей [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 02.01.2019) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16.04.2020). Позивач вказуючи, що спільне життя і збереження його шлюбу з відповідачем є неможливим на підставі ст. 110 СК України звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідач вказаних в позовні заяві обставин та підстав позову не заперечила, відзиву не подала. Вирішуючи сімейний спір, суд виходить з таких норм закону та мотивів. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Водночас принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування зокрема до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З`ясувавши фактичні взаємини сторін у справі як подружжя та обставини їх життя, зокрема, припинення між ними шлюбних відносин, те, що подружжя не ведуть спільного побуту, мають двох неповнолітніх дітей, враховуючи те, що сторони не виявили бажання примиритись, зберегти сім`ю, наполягали на розірванні шлюбу, про що подали письмові заяви, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а продовження існування їх шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім`ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов`язках подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач [PERSON] 05.02.2024 подала до суду письмову заяву про визнання позову, що за конкретних обставин у цій справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відтак, позов підлягає до задоволення. Вирішуючи питання судових витрат, які у цій справі складаються зі судового збору, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги те, що відповідач визнала позов, про що подала письмову заяву до початку розгляду справи по суті, тому позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605,60 грн. Решта 50% суми судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved