Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

08.08.2023 адвокат Крилач О.І. в інтересах [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, у якому, просить: - визнати дії відповідача щодо нарахування позивачу вартості послуг з постачання теплової енергії квартири [ADDRESS] без врахування показників лічильника теплової енергії № 50968646, починаючи з жовтня 2019 року, протиправною; - зобов`язати відповідача здійснити перерахунок вартості послуг з постачання теплової енергії квартири [ADDRESS] , починаючи з жовтня 2019 року, відповідно до показників лічильника теплової енергії; - зобов`язати відповідача здійснити позивачу нарахування вартості послуг централізованого опалення (теплопостачання) квартири [ADDRESS] на підставі показників лічильника теплової енергії № 50968646. Відповідно до протокола автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2023 для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Маркєлової В.М. На запит суду що зареєстрованого місця проживання позивача 11.09.2023 надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Позовну заяву сформовано в системі «Електронний суд». Ухвалою суду від 13.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (надалі - Будинок). Протягом проживання в Будинку, позивачем була виконана заміна встановлених по проекту АТ «Київпроект» («Житловий масив «Позняки-Західні» будинок на ділянці Е-1, Е-2, об`єкт 69721, 1999 р.) квартирних механічних приладів обліку, які рахували використані кубометри теплоносія, а не спожиту теплову енергію, на сучасні - електромеханічні. Кожен із замінених приладів був належним чином прийнятий на комерційний (абонентський) облік, що дозволило власнику квартири здійснювати розрахунки за спожиту теплову енергію на опалення помешкання у відповідності з постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005 № 630, яка діяла на момент встановлення позивачем квартирних вузлів розподільчого обліку теплової енергії. З дати прийняття на комерційний облік замінених приладів обліку теплової енергії до жовтня 2019 р., позивач сумлінно сплачував рахунки за надані послуги з централізованого опалення у відповідності до показників квартирних вузлів розподільчого обліку теплової енергії. Однак, з початком опалювального сезону в жовтні 2019 р., КП «Київтеплоенерго» (надалі - Теплоенерго) в односторонньому порядку і всупереч укладеним договором відмовилось враховувати показники квартирних вузлів розподільчого обліку теплової енергії, виключивши можливість їх дистанційного надання споживачем через свій індивідуальний кабінет, що розміщені на веб-порталі Теплоенерго. Пояснюючи свої дії, відповідач послався на Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 №829 (надалі - Порядок № 829). Позивач вважає, що фактична відмова Теплоенерго від врахування показників квартирних вузлів розподільчого обліку теплової енергії є протиправною та такою, що не відповідає діючому в Україні законодавству з огляду на наступне: 07.08.2023 на підставі Актів державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єктів № 269 від 29.11.1999, № 311 від 30.12.1999, № 21 від 29.02.2000 Будинок прийнято в експлуатацію. В Акті приймання системи опалення та гарячого водопостачання зазначено, що монтаж системи опалення та гарячого водопостачання здійснений у відповідності з проектом та робочими кресленнями. Відповідно до характеристики опалювально-вентиляційних систем Будинку, «підключення системи опалення прийнято по незалежній схемі». На момент введення Будинку в експлуатацію, державною приймальною комісією було підтверджено його відповідність усім вимогам законодавства, в тому числі відповідність системи опалення Будинку вимогам будівельних норм та регуляторних документів. Згідно з наданого АТ ХК «Київміськбуд» при купівлі квартири «Переліку технічних даних та оснащення квартир будинку № Е1-Е2 «1», «2» Позняки - Західні 10 МКР» в будинку передбачена нижня, поквартирна система опалення з вже встановленими поквартирними лічильниками обліку води (холодної?, гарячої та опалення), електроенергії. Відповідно до висновку експерта № 002-КВВ/20, за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 21.05.2021, відповідно до якого було сформовано висновки щодо закладення у проектній? документації будинку поквартирних приладів обліку теплової енергії, та те, що встановлення таких приладів не порушує загальний гідравлічний режим опалення будинку. Заміна засобів обліку в Будинку [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 18.12.2000 серія [NUMBER] . 22.10.2014 у квартирі [ADDRESS] замінено квартирний механічний?засіб обліку теплової енергії на сучасний електромеханічний - «SHARKY 775» № [NUMBER] , затверджений робочим проектом обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії № 1458/10-2014, який погоджено Відділом засобів обліку Департаменту з технічного забезпечення Структурного відокремленого підрозділу «КИЇВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО», та Житловою експлуатаційною дільницею № 2 ТОВ «Новобудова». Укладено договір № 756019603200100 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню. 25.10.2018 відповідно до Акту прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення вказаний квартирний засіб обліку теплової енергії взято на комерційний облік Теплоенерго. Листом від 04.10.2019 № 30/1/1/4550 Відповідачем на адресу Позивача надіслано повідомлення, що вузли розподільчого обліку, що раніше були встановлені у будинку, будуть знято з обліку в програмному комплексі Теплоенерго та вони не будуть з 07.08.2023 враховуватись при обрахуванні обсягу споживання центрального опалення. З огляду на те, що у Теплоенерго відсутні будь-які підстави для неврахування показників засобу обліку, заміненого у квартирі [PERSON] останній продовжує сплачувати вартість послуг з теплопостачання на підставі відповідних показників теплолічильника. В свою чергу Теплоенерго виставляються рахунки, виходячи із загальних норм споживання, без врахування показників засобів обліку. Станом на 01.06.2023 Відповідачем протиправно нарахована [PERSON] заборгованість у розмірі - 99 425,77 грн. Отже, позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг теплової енергії на опалення квартири позивача через те, що відповідач протиправно припинив врахування показників вузлів розподільчого обліку теплової енергії, чим, на думку позивача, допустив порушення Закону України «Про захист прав споживачів». 09.10.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно з яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Свою позицію обґрунтував таким: Стосовно неврахування показань вузла розподільного обліку теплової енергії У позові зазначено, що робочий проект на обладнання квартирним вузлом обліку теплової енергії було розроблено у 2014 році, відповідно на абонентський облік було взято попереднім виконавцем послуг, яким було ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». Процедуру прийняття на абонентський облік вузлів комерційного обліку та вузлів розподільного обліку теплової енергії та водопостачання визначено Порядком прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.10.2018 № 270 (Порядок №270). Так, пунктом 10 Порядку № 70 встановлено, що з дати складання акта про прийняття вузла розподільного обліку (приладу-розподілювача теплової енергії) на абонентський облік такий вузол (прилад-розподілювач теплової енергії) є прийнятим виконавцем відповідної комунальної послуги (визначеною власником (співвласниками) будівлі іншою особою, яка здійснює розподіл обсягів комунальної послуги між споживачами) на абонентський облік, а показання його засобів вимірювальної техніки є обов`язковими для визначення обсягів спожитої комунальної послуги та розрахунків за теплову енергію. -х ._ _ІІІ. При цьому пункт 11 Порядку № 270 передбачає, що у разі зміни виконавця відповідної комунальної послуги попередній виконавець передає новому виконавцю акти про прийняття вузлів розподільного обліку (приладів-розподілювачів теплової енергії) на абонентський облік. Оскільки законодавством не встановлено потребу у разі зміни виконавця послуг здійснювати повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку, тому, враховуючи зазначене, показання вузлів розподільного обліку, прийнятих на абонентський облік ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», не могли не братися до уваги КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» під час здійснення розрахунків із споживачами у таких будинках. Слід зауважити, що на момент затвердження робочого проекту з встановлення вузла обліку діяли інші положення нормативно-правових актів. Зокрема, п. 12.3.2 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» визначено, що за відсутності технічної можливості облаштування системи централізованого опалення поквартирними лічильниками теплоспоживання при відповідному обґрунтуванні допускається застосовувати вертикальну систему опалення з можливістю обладнання/дообладнання зазначеної системи відповідно запірно-регулюючою арматурою згідно вимогам ДБН В.2.5-67:2013 (на зміну СНІП 2.04.05), ДБН В.2.2.15, ДБН В.2.5.39, а також можливістю влаштування приладів-розподілювачів теплової енергії для обліку фактичного теплоспоживання квартирами. Враховуючи те, що у квартирі Позивача подача теплоносія здійснюється за вертикальною системою, то, відповідно, можливим є влаштування приладів-розподілювачів. а не встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії. Так, п. 12 та 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» зазначено що прилад - розподілювач теплової енергії - це прилад або комплекс обладнання та матеріалів до них, що встановлюється на опалювальному приладі системи опалення будівлі, використовується для визначення частки споживання теплової енергії окремим опалювальним приладом споживача у загальному споживанні відповідно до показань вузла комерційного обліку та відповідає вимогам, визначеним методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Відповідно вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Отже, прилад-розподілювач встановлюються на кожен прилад опалення у квартирі та визначає частку його споживання. В свою чергу вузол розподільного обліку визначає обсяг спожитих Гкал окремою квартирою. Подальше врахування КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» показань вузлів розподільного обліку, за якими проводився комерційний розрахунок попереднім виконавцем послуг ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», неможливе з огляду на відсутність належного підтвердження відповідності встановлених вузлів розподільного обліку нормативним вимогам, що, як наслідок, призвело до некоректного обліку спожитої теплової енергії по відношенню до мешканців квартир без індивідуальних засобів обліку теплової енергії. Враховуючи викладене, прилад, що встановлено в квартирі Позивача, є вузлом розподільного обліку теплової енергії, що не міг бути встановлений в силу положень ДБН В.3.2- 2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт». Згідно роз`яснення Мінрегіону від 22.01.2016 слідує, що встановлення приладів регулювання та обліку тепла окремої квартири в багатоповерховому будинку з вертикальною системою опалення призводить до втручання в систему опалення і як наслідок, веде до порушення як гідравлічного режиму системи опалення так і теплового балансу будинку в цілому. Частиною 5 статті 319 ЦК України визначено, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуації та природні якості землі. Частиною 2 статті 383 ЦК України визначено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників та/або учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг є обов`язком, покладеним на співвласників багатоквартирного будинку статтею 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Зазначене свідчить про можливе порушення прав та інтересів інших співвласників багатоквартирного будинку через встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії у квартирі Позивача, що призведе до порушення теплового балансу будинку. Стосовно зняття вузлів розподільного обліку теплової енергії з абонентського обліку Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги. В свою чергу ч. 7 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачає, що вузли розподільного обліку теплової енергії у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються. Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. Так, порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 № 829, та відповідно до п. 6 встановлює 4 критерії до внутрішньобудинкової системи опалення, за дотримання яких наявна технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку. При цьому технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку визначається під час обстеження внутрішньобудинкової системи опалення суб`єктом господарювання, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт з монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання шляхом встановлення відповідності кожному з критеріїв у форматі так/ні, визначених у пункті 6 цього Порядку, про що складається акт обстеження у довільній формі (п. 4). Однак, Позивачами відповідні акти, складені уповноваженою на це організацією, що має відповідну ліцензію, надано не було. Більше того, уповноваженими представниками Відповідача складені Акти про відмову від обстеження системи опалення (Акт про відмову від обстеження № 69-11/2019 від 01.11.2019 по квартирі [ADDRESS] ; Акт про відмову від обстеження № 68-11/2019 від 01.11.2019 по квартирі [ADDRESS] . Копії актів додаються). Так, відповідно до п. З Порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 № 829, передбачено, що розподільний облік споживання комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж і оснащена вузлами комерційного обліку теплової енергії, забезпечується шляхом встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії на вводі трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення в окреме приміщення будівлю. Однак, у Позивачів відсутній єдиний тепловий ввід в квартиру, що унеможливлює встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії. Зауважимо, що на сайті Міністерства розвитку громад та територій в розділі «Листи роз`яснення з актуальних питань» 08.01.2019 розміщено роз`яснення щодо оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку комунальних послуг, відповідно до якого вузли розподільного обліку теплової енергії у будинку з вертикальною системою централізованого опалення не встановлюються, оскільки призводить до втручання в систему опалення. Так, з 30.04.2018 відповідно до рішень Київської міської ради припинено дію Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу міста Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго». Майно комунальної власності територіальної громади міста Києва закріплено на праві господарського відання за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради «КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО». Між КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» та Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» (Концерн) укладено Договір від 10.05.2018 № 56, відповідно до п. 1.2.5 якого Концерном надано КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» доступ до програмно-апаратних комплексів, у яких відображено інформацію про наявність вузлів розподільного обліку у житлових будинках м. Києва, в т. ч. і за зазначеною адресою. На момент передачі об`єктів теплопостачання, у т. ч. будинкових вузлів обліку та вузлів розподільного обліку, передано відповідно до облікових даних попереднього виконавця послуг ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». Зауважимо, що Акт введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 31.08.2012 не відповідає вимогам п. 7.2.31 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 №71 (в редакції, що діяла на момент складення Акту), зокрема не містить підписів представників енергопостачальної організації та територіального органу центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Пунктом 7.2.31 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, що затверджені наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 р. №71 (Правила 71), передбачено, що облік теплової енергії і теплоносія на основі показів засобів вимірювальної техніки вузла обліку споживача здійснюється з моменту підписання акта про його прийняття в експлуатацію. Згідно з п. 19 Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 (Правила), акт про прийняття вузла обліку в експлуатацію може видаватися лише після здійснення його технічного огляду теплопостачальною організацією. Однак, Позивачем до позовної заяви не надано погодженого у встановленому порядку (відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент встановлення засобів обліку теплової енергії) акта про прийняття вузла обліку в експлуатацію. При цьому п. 7.2.31 Правил 71 встановлено, що для допуску вузла обліку теплової енергії до експлуатації представник споживача, серед інших документів повинен надати проект на вузол обліку, погоджений з енергопостачальною організацією. Пунктом 7.2.9 Правил 71 передбачено, що встановлене обладнання засобів контролю та вимірювань, автоматичних пристроїв, приладів обліку теплової енергії та об`єму (маси) теплоносія має відповідати погодженій в установленому порядку проектно-технічній документації. В позовній заяві вказано, що Позивачем замовлено та погоджено проект. Враховуючи виявлені факти Підприємством не беруться до розрахунків показання вузлів розподільного обліку теплової енергії вказаного будинку з метою дотримання прав всіх споживачів, що проживають за зазначеною адресою. Відповідно розрахунки здійснюються з урахуванням показань будинкового засобу обліку пропорційно опалюваній площі квартири. Враховуючи зазначене, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині не має. Крім того, Позивач у своєму позові посилається на висновок будівельно-технічної експертизи від 21.05.2021 № 002-КВВ/20, що проведена «Центром судової експертизи та експертних досліджень». На вирішення будівельно-технічної експертизи були поставлені питання: 1. Яка система опалення встановлена у будинку за адресою: [ADDRESS] . Чи передбачає проект вказаного будинку встановлення на стадії будівництва поквартирних вузлів обліку теплової енергії? 3. Чи може призвести до порушення функціонування системи опалення зміна передбачених в проекті АТ «КИЇВПРОЕКТ» та встановлених при будівництві забудовником поквартирних лічильників крильчатого типу ЛК-20Г на нові для обліку споживання теплової енергії квартир Згідно висновку експертизи система опалення (внутрішньобудинкова) в будинку за адресою: [ADDRESS] згідно проекту розробленого АТ «КИІВПРОЕКТ» (69721-ОВ), з нижнім розведенням і штучним спонуканням і складається з трьох підсистем для опалення: для житлових приміщень двотрубна поквартирна, зі стояками - подавальними трубопроводами до кожного опалювального приладу у квартирі (ТІ) та з відведенням зворотного теплоносія (Т2) горизонтальним трубопроводом до зворотного трубопроводу єдиного на всі опалювальні прилади в кожній квартирі. Отже, згідно висновку експертизи система опалення у будинку є змішаного/ комбінованого типу, тобто з вертикальною подачею та горизонтальним відведенням. Звертаємо увагу на те, що зазначена система опалення в будинку не передбачає окремого вводу в квартиру. Зазначене суперечить п. З Порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 № 829 (Порядок №829), яким передбачено, що розподільний облік споживання комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж і оснащена вузлами комерційного обліку теплової енергії, забезпечується шляхом встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії на вводі трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення в окреме приміщення будівлю. Відсутність у Позивачів єдиного теплового вводу в квартиру, згідно Порядку №829 унеможливлює встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії. Щодо встановлення на стадії будівництва поквартирних вузлів обліку теплової енергії Згідно висновку експертизи проектом 69721-ОВ на вказаний житловий будинок, що розроблений АТ «КИІВПРОЕКТ», передбачає встановлення у кожній квартирі на зворотному трубопроводі лічильника крильчатого типу ЛК-20Г (витратоміра для гарячої води). Згідно норм ДСТУ 3580-97 крильчастими є лічильники холодної та гарячої води. Отже, звертаємо увагу суду, що висновком експертизи підтверджується встановлення лічильників гарячої води в кожній квартирі, а не вузлів розподільного обліку теплової енергії. Крім того, Позивач у своїй позовній заві не заперечує, що самовільно замінив квартирний лічильник на вузол обліку теплової енергії. Щодо порушення функціонування системи опалення при заміні встановлених забудовником поквартирних лічильників крильчатого типу ЛК-20Г на нові для обліку споживання теплової енергії квартир Згідно висновків експертизи визначено, що проектом на вказаний будинок передбачено встановлення лічильників на зворотному трубопроводі системи опалення у кожній квартирі. Лічильники крильчатого типу ЛК-20Г (для гарячої води) на зворотному трубопроводі системи опалення (Т2) були встановлені в квартирах при будівництві забудовником. Експертом встановлено, що Позивачами були замінені встановлені забудовником крильчаті лічильники гарячої води на теплолічильники 4 типів (перелік міститься у матеріалах експертизи ). Отже, можна дійти висновку, що Позивачами самовільно замінені лічильники які проектом на будинок не передбачалися. Крім того, на розгляд експерту не було поставлено питання відповідності внутрішньобудинкової системи опалення 4 критеріям викладеним у Постанові № 829, хоча саме технічна можливість встановлення квартирних вузлів обліку є важливим аргументом у справі. Зауважимо, що в експертизі відсутні дані про те, чи забезпечують встановлені теплолічильник повний та коректний облік спожитої квартирою теплової енергії. Так на розгляд експертові були надані робочі проекти (наприклад кв. 32, кв. 45 і т. д.) на встановлення квартирних засобів обліку теплової енергії, у яких крім іншого зазначено, що внутрішня система розводки трубопроводів є змішана (двотрубна із загальним зворотним трубопроводом- на одну квартиру припадає 3, 4, 5 подаючих теплоносій стояків), що ще раз підтверджує відсутність технічної можливості встановлення квартирних засобів обліку теплової енергії. Отже, експертом встановлено, що при самовільній заміні крильчатих лічильників води на засоби обліку теплової енергії не порушується загальний гідравлічний режим системи опалення будинку. Однак, не досліджено питання забезпечення повного та точного обліку теплової енергії, спожитою на потреби опалення кожної квартири. 11.10.2023 позивач подав відповідь на відзив, згідно з якою просив задовольнити позовні вимоги повністю, зазначивши наступне: Стосовно неврахування показань лічильника теплової енергії. У цій частині відзиву, відповідач погодився з тим фактом, що лічильник, встановлений у відповідності до робочого проекту на обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії? №1458/10-2014, було взято на абонентський облік ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» на підставі акту про прийняття на абонентський облік та у наступному передано новому виконавцю КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО". Далі відповідач зосередився на питанні щодо неможливості встановлення лічильників у квартирах з вертикальною системою подачі теплоносія. В якості аргументу, наводиться роз`яснення Мінрегіону від 22.01.2016 щодо встановлення приладів регулювання та обліку тепла окремої квартири в багатоповерховому будинку з вертикальною системою опалення, яке призводить до втручання в систему опалення і як наслідок, веде до порушення гідравлічного режиму системи опалення і теплового балансу будинку в цілому. Позивач не погоджується з припущеннями відповідача щодо неможливості встановлення лічильника теплової енергії а також з тезою про можливе порушення прав та інтересів інших співвласників багатоквартирного будинку через встановлення лічильника теплової енергії у квартирі позивача, що призведе до порушення теплового балансу будинку. Позивач наполягає, що: 1. Встановлення лічильника у квартирі позивача відбулось у повній відповідності з чинними, на час встановлення, нормами законодавства; 2. Лічильник, у передбачений законодавством спосіб, був узятий на абонентський облік теплопостачальником (Київенерго) та у подальшому, переданий на абонентський облік новому теплопостачальнику (Київтеплоенерго); 3. У передбачений законодавством спосіб документи, на підставі яких лічильник Документ сформований в системі «Електронний суд» 10.10.2023 3 був взятий на облік, недійсними не визнавались, а їх правомірність презюмується; 4. Жодним положенням чинного законодавства не передбачено право теплопостачальної організації на відмову від врахування встановлених та взятих на облік показників лічильника. Окрім цього, в межах даної справи не вирішується питання щодо надання дозволу на встановлення лічильників або введення вже встановлених лічильників в експлуатацію. Предметом позову є питання протиправності дій відповідача по зняттю з абонентського обліку лічильника обліку теплової енергії. Стосовно зняття лічильника теплової енергії з абонентського обліку. В цій частині відзиву відповідач зосередився на трактуванні Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» і Порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів-розподілювачів теплової енергії, затвердженого постановою КМУ від 10.10.2018 №829. Посилаючись на зазначений Порядок, відповідач зазначає, що технічна можливість встановлення лічильника, визначається під час обстеження внутрішньобудинкової системи опалення, про що складається акт обстеження у довільній формі. Стверджує, що такий акт позивачем не надавався та надає у якості доказів акти про відмову від обстеження системи опалення зовсім інших квартир - [ADDRESS] та [ADDRESS] . Посилаючись на сайт Міністерства розвитку громад та територій, розділ «Листи роз`яснення з актуальних питань» 08.01.2019 стверджує, що вузли розподільчого обліку теплової енергії у будинку з вертикальною системою централізованого опалення не встановлюються, оскільки призводить до втручання в систему опалення. Як зазначалось у позовній заяві, 10.10.2018 КМУ прийняв Постанову №829, якою затверджено Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів-розподілювачів теплової енергії. Саме з прийняттям зазначеного Порядку відповідач у здійсненому листуванні пов`язує факт зняття лічильника позивача з обліку. Постанова, на яку посилався відповідач була прийнята 10.10.2018 та набула чинності 24.10.2018. В той же час, після набрання чинності Постановою, відповідач протягом одного опалювального сезону продовжував враховувати показання лічильника позивача при формуванні вартості послуг з теплопостачання. Протягом опалювального сезону 2018-2019 відповідачем не заявлялось жодних зауважень до лічильника позивача та показів, що він надавав, не зазначалось про неможливість врахування таких показів, у відповідні інтервали здійснювалась повірка лічильника та не стверджувалось про помилковість таких показів. Припущення відповідача щодо невідповідності Акту введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 31.08.2012 Правилам технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 №71 є маніпулятивним, оскільки зазначений Акт є невід`ємною частиною погодженої у встановленому порядку проектно-технічної документації та доданий до позовної заяви. Щодо критичних оцінок відповідачем висновку будівельно-технічної експертизи вид 21.05.2021 №002-КВВ/20. Основні тези відповідача щодо висновку експерта: 10.10.2023 - Опалення у будинку є змішаного/комбінованого типу з вертикальною подачею та горизонтальним відведенням та не передбачає окремого вводу в квартиру, що суперечить, знову ж таки, Порядку №829 та унеможливлює встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії; - Висновком експертизи підтверджується встановлення лічильників гарячої води в кожній квартирі, а не вузлів розподільного обліку теплової енергії. - Позивачем самовільно замінений лічильник, який проектом на будинок не передбачався. Позивач замовив проведення експертного дослідження, з метою встановлення наступних питань: - Яка система опалення встановлена у будинку [ADDRESS] ? - Чи передбачає проект будинку [ADDRESS] встановлення на стадії будівництва поквартирних вузлів обліку теплової енергії? - Чи може призвести до порушення функціонування системи опалення заміна передбачених в проекті АТ «КИЇВПРОЕКТ» та встановлених при будівництві лічильників крильчатого типу ЛК-20г на нові лічильники для обліку спожитої теплової енергії? Експертом надані наступні відповіді: - (в частині житлових приміщень) з другого по верхній поверхи здійснюється теплоносієм з температурою 95-70 градусів Цельсія, по незалежній схемі. Система опалення двотрубна поквартирна, зі стояками - подавальними трубопроводами до кожного опалювального приладу у квартирі та з відведенням зворотного теплоносія горизонтальним трубопроводом до зворотного трубопроводу (стояку) - єдиного на всі опалювальні прилади в кожній квартирі. - ПроектомАТ «КИЇВПРОЕКТ» передбачено встановлення у кожній квартирі на зворотному трубопроводі лічильника крильчатого типу ЛК-20Г (витратоміра для гарячої води). - Встановлення вузлів обліку теплової енергії в квартирах на зворотному трубопроводі теплоносія (поквартирно) до його під`єднання до відповідного зворотного стояка не порушує загальний гідравлічний режим системи опалення будинку, не вносить додаткових втрат в роботу системи опалення будинку та не впливає на функціонування загальної системи опалення. Таким чином, тези відповідача щодо висновку експерта не відповідають дійсності. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 застосувала доктрину "venire contra factum proprium" ( заборони суперечливої поведінки) «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці) яка ґрунтується ще на римській максимі "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Основу доктрини "venire contra factum proprium" становить принцип добросовісності. У статті 1.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного Документ сформований в системі «Електронний суд» 10.10.2023 5 права зазначено, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У даному випадку, як раніше зазначалось у позові, відповідач демонструє суперечливу поведінку. Враховуючи що: - Встановлення лічильника було передбачене проектною документацією; - Лічильник був прийнятий на абонентський облік; - Облаштована в будинку система теплопостачання передбачає можливість встановлення лічильника без порушень як самої системи так і інтересів інших власників квартир. позивач прийшов до висновку, що відповідач зняв лічильник позивача з абонентського обліку та не враховує показники безпідставно. Суд, вивчивши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних мотивів. Фактичні обставини справи, встановлені судом, норми права, які застосував суд, та мотиви, з яких виходив суд. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: - виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; - індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; - споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Частинами 1, 2 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). За ч. 1 ст. 13 цього Закону договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги). Пунктом 8 вищевказаних Правил передбачено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що починаючи з моменту введення будинку [ADDRESS] затон, в експлуатацію, послуги з централізованого опалення будинку надавались ПАТ «Київенерго». Відповідно до рішення Київської міської ради 27.04.2018 припинилась дія угоди між КМДА та ПАТ «Київенерго» на управління об`єктами теплоенергетичного комплексу, виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води визначено КП «Київтеплоенерго». Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач надає позивачу послуги з централізованого опалення за особовим рахунком № [NUMBER] . Позивачем була виконана заміна встановленого по проекту АТ «Київпроект» («Житловий масив «Позняки-Західні. Будинок на ділянці Е-1, Е-2, об`єкт 69721, 1999 р.) квартирного механічного приладу обліку, який рахував використані кубометри теплоносія, а не спожиту теплову енергію, на сучасний - електромеханічний «SHARKY 775» № 50968646, затверджений робочим проектом обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії № 1458/10-2014, який погоджено Департаментом технічного забезпечення, обліку та продажу теплової енергії та ТОВ «Новобудова» 20.10.2014. Замінений прилад був належним чином прийнятий на комерційний (абонентський) облік, що дозволило власнику квартири здійснювати розрахунки за спожиту теплову енергію на опалення помешкання відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005 № 630, яка діяла на момент встановлення позивачем квартирного вузла розподільчого обліку теплової енергії. Заміна позивачем квартирного вузла розподільчого обліку теплової енергії здійснювалось на підставі робочого проекту, погодженого ПАТ «Київенерго», що не заперечується відповідачем. 06.10.2016 відповідно до Акту прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення вказаний квартирний засіб обліку «SHARKY» № [NUMBER] взято на комерційний облік ПАТ «Київенерго». Актом прийняття на абонентський облік квартирного засобу обліку теплової енергії від 25.10.2018 засіб обліку «SHARKY 775» № [NUMBER] взято на абонентський облік КП «Київтеплоенерго». Відповідно до наданої позивачем копії свідоцтва про повірку, засіб обліку «SHARKY 775 DN 15» зав. № [NUMBER] , воно є чинним до 17.07.2027. З початком опалювального сезону в жовтні 2019 року, КП «Київтеплоенерго» в односторонньому порядку відмовилось враховувати показники квартирного вузла розподільчого обліку теплової енергії, виключивши можливість їх дистанційного надання споживачем через свій індивідуальний кабінет. Після припинення прийняття показників вузлів розподільного обліку теплової енергії позивача, він звернувся до КП «Київтеплоенерго» із запитом, в якому просив КП «Київтеплоенерго» надати роз`яснення стосовно припинення в 2019 році нарахування плати за послугу з постачання теплової енергії за лічильником. Відповіддю на вищевказаний запит КП «Київтеплоенерго» листом від 04.10.2029 № 30/1/1/4550 повідомило позивача, що у зв`язку з набуттям чинності Постановою КМУ від 10.10.2018 року № 829 змінено підходи до обліку комунальних послуг, а також до встановлення та обслуговування засобів обліку теплової енергії. Технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку визначається згідно із порядком визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів-розподілювачів теплової енергії, затвердженим Постановою КМУ від 10.10.2018 року № 829, організацією, яка має відповідну ліцензію. При цьому, як встановлено з матеріалів справи, позивачем було здійснено заміну квартирного механічного приладу обліку теплової енергії на сучасний електромеханічний до набрання законної сили Порядку № 829. На думку відповідача, у зв`язку з набуттям чинності Порядку № 829, взяття на облік вузлів розподільного обліку теплоенергії у будинках із такою системою опалення не є можливим. Суд вважає, що такі аргументи відповідача не знайшли свого підтвердження у зв`язку із наступним. Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавцем) та фізичною особою (споживачем), яка отримує послуги з централізованого постачання гарячої води, урегульовано Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про теплопостачання». Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. За пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Стаття 6 Закону України «Про теплопостачання» передбачає, що державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах: зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення впровадження засобів обліку і приладів регулювання споживання теплової енергії. Частина перша статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги. Згідно із частиною сьомою статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим. На підставі частини четвертої статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», оператор зовнішніх інженерних мереж, виконавець комунальної послуги, інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, зобов`язані приймати вузли обліку, встановлені відповідно до вимог цього Закону, на абонентський облік протягом 14 календарних днів, про що складається відповідний акт. Прийняття приладу обліку на абонентський облік здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. До прийняття порядку, яким мала бути встановлена процедура взяття вузлів розподільного обліку теплової енергії на абонентський облік, а також здійснений перегляд інших нормативно-правових актів протягом 6 місяців з дня опублікування Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (02 серпня 2017 року), діяли Правила № 630. Пункт 10 Правил № 630 передбачав, що справляння плати за нормативами споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мали права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Відповідно до пункту 29 Правил № 630 споживач має право: зокрема, на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку. Статтею 32 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. За наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно із статтею 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»: вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності); вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Частина перша статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги. Відповідно до частини сьомої статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузли розподільного обліку теплової енергії у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються. У такому разі для визначення обсягу теплової енергії, спожитої на потреби опалення, на всіх опалювальних приладах (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) особами, визначеними частинами другою і третьою цієї статті, повинні бути встановлені прилади - розподілювачі теплової енергії, крім випадків, коли це економічно недоцільно. Модель приладу - розподілювача теплової енергії визначається власником (співвласниками) будівлі за погодженням з виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги. Усі опалювальні прилади при застосуванні вузлів розподільного обліку теплової енергії або приладів - розподілювачів теплової енергії обладнуються автоматичними регуляторами температури повітря у приміщенні відповідно до будівельних норм. Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. За наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим. Зауважень щодо встановлення вузлів комерційного обліку теплової енергії та взяття на облік у відповідача та ПАТ «Київенерго» не було. При цьому, не заслуговують на увагу посилання відповідача на прийняття Порядку № 829 як на підставу зняття з обліку вузлів розподільного обліку теплової енергії позивачів з огляду на наступне. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Претензії постачальника щодо технічної можливості встановлення засобу обліку теплової енергії передбаченому Порядку № 829, який прийнято після встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії та після прийняття його на комерційний облік лічильник теплової енергії позивача, прямо суперечить наведеній нормі Конституції України. Здійснюючи нарахування позивачу вартості послуги з постачання теплової енергії без урахування показників вузлів розподільного обліку теплової енергії, відповідач обмежив право позивачів на раціональне споживання теплової енергії та оплату за фактично отриманні послуги з постачання теплової енергії. Зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників) не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що таким споживачем до прийняття нового Порядку № 829 вже встановлено індивідуальний вузол розподільчого обліку теплової енергії. На час виникнення спірних правовідносин щодо встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та їх обліку Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правила № 630 визначали право споживача на встановлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік, а також проведення оплати за спожиті послуги згідно з показниками індивідуальних приладів обліку. Отже, показники вузлів розподільного обліку теплової енергії, встановлених та прийнятих на облік у встановленому законом порядку до прийняття Порядку № 829, повинні враховуватися виконавцем послуг, тобто у цьому випадку КП «Київтеплоенерго». У постановах Верховного Суду від 22.02.2023 у справі № 753/2748/20 та від 02.11.2021 року у справі № 756/2361/20, Верховний Суд, висновки якого є обов`язковими для врахування, прийшов до висновку, що Порядок № 829 не передбачає необхідність приведення раніше встановленого вузла обліку у відповідність до цього Порядку та не встановлює заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, які надаються споживачами. Вказаний порядок не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку № 829. Суд звертає увагу, що в Україні застосовується та діє принцип заборони суперечливої поведінки. Доктрина заборони суперечливої поведінки ґрунтується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), яка базується на принципі добросовісності. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Як вже зазначалось, робочий проект обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії був погоджений як уповноваженими органами, так і КП «Київенерго», про що свідчать матеріали справи. Спірний вузол комерційного обліку теплової енергії відповідач взяв на абонентський (комерційний) облік. Протягом тривалого часу будь-яких зауважень та претензій відповідача з приводу оплати за теплову енергію з урахуванням показників вузла обліку позивачу не надходило. Отже, дії КП «Київтеплоенерго», пов`язані із нарахуванням з жовтня 2019 року вартості послуг з центрального опалення без урахування показників вузла розподільчого обліку теплової енергії позивачу не відповідають попереднім заявам і діям КП «Київтеплоенерго», за умови, що позивач розумно покладався на них. З огляду на неправомірність дій відповідача щодо зняття з обліку встановленого в квартирі позивача вузла розподільного обліку теплової енергії та нарахування оплати за комунальні послуги з постачання теплової енергії без урахування щомісячних показників лічильника, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову . Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої увалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову за результатами розгляду судом, судовий збір за розгляд справи відповідно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Щодо обраного позивачем способу захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦП К України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02). Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Положення статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України визначають способи захисту цивільних прав та інтересів. До таких способів віднесено, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, присудження до виконання обов`язку в натурі. Водночас, обов`язок відповідача здійснити спірний перерахунок відповідає встановленим законом способам захисту порушеного права, оскільки приписами Законів України «Про теплопостачання» (ст. 24, 25) та «Про житлово-комунальні послуги» (ст. 7, 8) передбачено право споживача на отримання перерахунку за спожиту теплову енергію та, відповідно, передбачено обов`язок виконавця здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію, проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги. Відтак, обраний позивачем спосіб захисту узгоджується з приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, у якій визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, зокрема, що встановлений законом. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 910/9855/10. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо ціну продукції визначено неналежним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищенаведене, оскільки відповідач у встановленому законом порядку не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позову, вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю. Визначаючи розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позові заявлено одну немайнову вимогу, разом з двома похідними від неї вимогами. Відповідно до пп. 2 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2023 року становить 2 684,00грн, тобто за подання позивачем зазначеного позову підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1 073,60 грн, який підлягає сплаті за подання позову немайнового характеру.

Outcome: approved