Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

У вересні 2023 року через систему «Електронний суд» від [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Мєдвєдєв С.С., до суду надійшла вищевказана заява, якій вона просить встановити факт родинних відносин, що [PERSON] , [INFO] , є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] . Подана заява обгрунтована тим, що заявниця [PERSON] є дочкою [PERSON] . У заявниці та її матері у паспорті громадянина України зазначено прізвище « [PERSON] », а у свідоцтві про народження заявниці їхні прізвища вказані як « [PERSON] ». Родинні відносини з батьком заявниці [PERSON] , який помер [INFO] , встановлено рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 25.11.2014 року у справі № 143/1865/14-ц. 09 вересня 2023 року Погребищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану розглянув заяву [PERSON] про внесення п`яти змін до актового запису про народження № 25 від 20.02.1970 року імен та прізвищ, які заявниця просила виправити. В результаті звернення заявниці в органі ДРАЦСу змінили тільки імена, а прізвища змінити відмовилися, мотивуючи це тим, що « [PERSON] » та « [PERSON] » - це різні прізвища, та порадили їй звернутися до суду, щоб встановити факт родинних відносин з її матір`ю. 27.09.2023 року суддею ухвалено відкрити провадження у справі та її розгляд проводити в порядку окремого провадження (а.с. 19). Ухвалою суду від 08.12.2023 року залучено до участі у цивільній справі як заінтересовану особу [PERSON] (а.с. 36-38). У судовому засіданні 29.01.2024 року заявниця [PERSON] заяву підтримала та підтвердила викладені у ній обставини, додаткових заяв та клопотань не мала. 29.01.2024 року в судовому засіданні представник заявниці - адвокат Мєдвєдєв С.С. заяву підтримав у повному обсязі, додаткових заяв та клопотань не заявляв. У судовому засіданні заінтересована особа - [PERSON] заявлені вимоги визнала та підтвердила, що заявниця [PERSON] є її рідною дочкою, додаткових заяв та клопотань не мала. Представник заінтересованої особи - Погребищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, однак 10.11.2023 року до канцелярії суду від начальника відділу Людмили Лучук надійшов лист від 09.11.2023 року № 483-28.6-28, в якому вона просить справу розглядати у їхню відсутність, не заперечує проти вирішення даного питання на розсуд суду (а.с. 34). Заслухавши учасників справи та дослідивши її матеріали, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 11.07.1965 року, заповненого російською мовою, « [PERSON] » та « [PERSON] » одружились 11.07.1965 року та після реєстрації одруження присвоєно прізвища чоловікові та дружині « [PERSON] » (а.с. 18). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого повторно 07.09.2023 року, заповненого українською мовою, батьком вказаний « [PERSON] », а матір`ю « [PERSON] » (а.с. 8). Факт родинних відносин між заявницею та її батьком встановлено 25.11.2014 року рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області факт, а саме, що [PERSON] , який помер [INFO] , був рідним батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Погребище Вінницької області (а.с. 12). Висновком про внесення змін, доповнень до актового запису Погребищенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07.09.2023 року заявниці [PERSON] відмовлено в частині виправлення прізвища дитини та батьків з « [PERSON] » на « [PERSON] », так як у зібраних та наданих документах відсутні підстави для внесення змін, прізвища мають різні варіанти написання, народження батька документально не підтверджене, в актовому записі про шлюб батьків заявниці прізвища батьків зазначені « [PERSON] » (а.с. 9-11). Вирішуючи по суті заяву [PERSON] , суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Згідно із ч. 7 ст. 19 ЦПК окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У ст. 318 ЦПК України визначено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертається увага судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пунктах 21, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі №161/853/19 сформульовано правовий висновок, який зводиться до того, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Тобто, за змістом наведених норм цивільного процесуального законодавства суди встановлюють факти родинних відносин між фізичними особами лише у разі, якщо особою вжито всі можливі заходи по отриманню необхідних документів. І тільки у випадку наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження такого юридичного факту, відповідний факт може встановити суд у порядку окремого провадження. Із матеріалів справи вбачається, що у свідоцтві про одруження батьків заявниці, заповненому російською мовою, зазначено, що після реєстрації одруження присвоєно прізвища чоловікові « [PERSON] », дружині « [PERSON] » У свідоцтві про народження заявниці, заповненому українською мовою, прізвище, ім`я та по батькові останньої вказані як « [PERSON] », батько та мати вказані відповідно « [PERSON] », « [PERSON] », що по суті суперечить перекладу прізвищ, зазначених у свідоцтві про одруження батьків, з російської на українську мову. З огляду на викладене, суд вважає переконливими аргументи представника заявниці - адвоката Мєдвєдєва С.С. стосовно того, що помилки були допущені саме в документі про народження заявниці стосовно її прізвища внаслідок неправильного перекладу прізвищ її батьків з російської на українську мову. Разом із тим, відповідно до виданого 09.12.1997 року паспорта громадянина України серії [NUMBER] її прізвище, ім`я та по батькові зазначені як « [PERSON] ». Також відповідно до виданого 12.07.1995 року паспорта громадянина України серії [NUMBER] прізвище, ім`я та по батькові матері заявниці зазначені як « [PERSON] ». Таким чином, зі змісту окреслених документів вбачаються невідповідності записів як щодо прізвища заявниці, зроблених у паспорті громадянина України, записам в інших документах, як-то свідоцтві про народження останньої, так і щодо прізвища матері заявниці, зроблених у паспорті громадянина України, записам в інших документах, як-то свідоцтві про народження заявниці. Надаючи оцінку окресленим обставинам справи в контексті їх правового регулювання, суд виходить із того, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть (ч. 1, 2, 3 ст. 49 Цивільного кодексу (далі - ЦК України). Аналогічні за змістом приписи закріплені у ст. 2 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI). Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (ч. 1 ст. 9 Закону № 2398-VI), тобто дій/подій, що впливають на набуття ,зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (ч. 1 ст. 22 Закону № 2398-VI). Відповідно до п.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 (далі Правила №96/5) внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. Відповідно до п.1.1 Правил №96/5 внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011року за № 55/18793,внесення змін до актових записів цивільного стану,які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України,проводиться районними, районними у містах,міськими (містобласного значення),міськрайонними,міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції Україниу випадках,передбачених чинним законодавством.У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку. Згідно із п. 2.12 Правил №96/5 на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку. В силу підпункту 2.15.9 п.2.15 цих Правил №96/5 висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану складається, якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості). Отже, чинним законодавством унормовано питання щодо внесення змін в актові записи цивільного стану у разі установлення розбіжностей у записах, зроблених у таких документах, чи помилки в інформації, внесеній до них. Разом із тим, відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має і на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Роз`яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини. В яких, зокрема, зазначено, що ризик будь - якої помилки державного органу, повинен покладатись на саму державу та її органи. Відповідно до абз. 2 п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» №12 від 17 липня 1995 року суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану, як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 07 липня 1995 року «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» в порядку встановлення неправильності записів у актах громадянського стану до цих актів вносяться зміни щодо прізвища, імені, по батькові, коли були допущені помилки під час реєстрації акта або коли органами реєстрації актів громадянського стану відмовлено у зміні запису, який провадився відповідно до положень про порядок зміни записів актів громадянського стану (наприклад, при зміні прізвища, імені, по- батькові, місця і дати народження). У пункті 11 вказаної постанови зазначено, що суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадянського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану. Рішення суду, яким встановлено неправильність запису в акті громадянського стану є підставою для виправлення такого запису органами реєстрації актів громадянського стану, у резолютивній частині рішення повинно бути зазначено, який запис є неправильним, яким органом реєстрації актів громадянського стану і щодо яких осіб він складений, номер і дата запису та які виправлення, зміни чи доповнення слід до них внести. У відповідності з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Заявницею надано копію Висновку про внесення змін, доповнень до актового запису Погребищенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07.09.2023 року на підставі Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, яким заявниці [PERSON] відмовлено в частині виправлення прізвища дитини та батьків з « [PERSON] » на « [PERSON] », так як у зібраних та наданих документах відсутні підстави для внесення змін, прізвища мають різні варіанти написання, народження батька документально не підтверджене, в актовому записі про шлюб батьків заявниці прізвища батьків зазначені « [PERSON] ». Відповідно до частин 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно із п.2.13 Правил №96/5 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Зі змісту заяви [PERSON] слідує, що метою її звернення до суду є необхідність внесення змін в актовий запис про її народження щодо її прізвища та прізвища її матері, оскільки орган державної реєстрації актів цивільного стану відмовив їй у внесенні таких змін. Проте, заявниця залишила поза увагою нормативні приписи частин 1, 2 ст.16 ЦК України та п. 2.13 Правил №96/5, за змістом яких особа, яка потребує захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (ч.1 ст.273 ЦК України) на відображення у актовому записі про своє народження правильної інформації про її батьків, має звернутися до суду, зокрема, із вимогою про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 425/2737/17 та від 23 січня 2019 року у справі №807/45/17 сформульовано правовий висновок про те, що у справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану. В той же час, із висновку, наведеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №807/45/17, випливає, що у разі, якщо позивач оскаржує відмову органу державної реєстрації актів цивільного стану щодо внесення зміни до актового запису про народження, однак не просить визнати неправомірними дії відповідача, а лише має намір вирішити питання про внесення змін щодо такого актового запису у вже існуючий запис про його народження, то такий спір не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Близькі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі №635/4947/20. Зі змісту заяви та наданих в судовому засіданні пояснень [PERSON] та її представника - адвоката Мєдвєдєва С.С. не вбачається можливим установити, чи вважає [PERSON] згаданий висновок органу державної реєстрації актів цивільного стану правомірним чи неправомірним, що по суті позбавляє можливості суд визначитися із тим, який саме спір (публічно - правовий чи приватно - правовий) виник між учасниками справи в рамках установлених судом її фактичних обставин та відповідних їм правовідносин. З огляду на викладене суд позбавлений можливості як вирішити питання про залишення без розгляду заяви через існування спору про право цивільне, який має вирішуватися за правилами цивільного судочинства, так і про закриття провадження у справі у зв`язку із існуванням публічно - правового спору, який має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволені заяви [PERSON] про встановлення факту родинних відносин через обрання заявницею неналежного та неефективного способу захисту її прав та законних інтересів.

Outcome: dismissed