Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування позову зазначає, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Від шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Малолітній син [PERSON] проживає разом із позивачем за адресою [ADDRESS] та знаходиться повністю на його утриманні. З 22.01.2022 мати не займається вихованням свого малолітнього сина, не дбає про нього, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з сином та не надає дитині матеріальної допомоги, тобто мати добровільно самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, а тому позивач звертається із даним позовом до суду. Ухвалою від 02.10.2023 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. 16.11.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Наталюк Н.М. у судовому засіданні позов підтримали повністю та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлялась про час та місце розгляду справи. Направила до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дунаєвецької міської ради в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Суд заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (виданого повторно) [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.07.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно рішення виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради від 19 січня 2023 року №8 затверджено Висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] . Заявою від 17.07.2023 року написаною [PERSON] компетентним органам підтверджується, що остання не заперечує щоб її син [PERSON] проживав разом із батьком [PERSON] . Також, відмовляється від виконання батьківських обов`язків стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно сина. Із характеристики від 08.09.2023 року №464 виданої старостою Іванковецького старостинського округу Дунаєвецької міської ради вбачається, що [PERSON] проявив себе з позитивної сторони, за характером доброзичливий, бере активну участь у громадському житті громади. Позивач проживає разом із сином. Матері спільної дитини за період проживання не було та у вихованні дитини участі не приймає. Згідно висновку психолога Комунальної установи «ЦНС Дунаєвецької міської ради» [PERSON] встановлено в дитини наявні ряд травмуючих психологічних подій, однак дитина рівнозначно любить обох батьків, але проживати хоче з батьком. Спілкуватись з матір`ю дитина поки, що не готова, більш прихильно ставиться до батька. В судовому засіданні допитана свідок [PERSON] , яка пояснила, що [PERSON] навчається в ліцеї в с. Іванківці. Дитина живе удвох із батьком, який ним займається. До школи [PERSON] прийшов з достатнім рівнем знань, наданий час у нього високий рівень знань, вчиться на відмінно. Дитина не хоче говорити про маму, говорив, що вона в Польщі. Мати жодного разу не дзвонила ні класному керівнику ні директору школи. Не завжди буває відкритий, але негативного впливу відсутності мами не помічалось. Відповідно до довідки від 07.09.2023 року №93 вданої ТОВ «Верест» [PERSON] працює на ТОВ «Верес» на посаді вантажника з 01.09.2023 року з оплатою праці 9200грн. Згідно з Акту обстеження житлово-побутових умов проживання батька від 08.09.2023 року, складеного спеціалістом-юристом Служби у справах Дунаєвецької міської ряди Броватою Х.В., психологом Комунальної установи «ЦНС Дунаєвецької міської ради» [PERSON] вбачається, що було обстежено житлово-побутові умови за адресою: [ADDRESS] , де проживає [PERSON] з сином. Будинок складається з 2-х житлових кімнат, для дитини виокремлено окрема кімната та обладнано місце для сну, відпочинку. Санітарно-гігієнічні умови проживання на належному рівні. Згідно рішення виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради від 19 вересня 2023 року №164 затверджено Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , яка є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Частиною 3 ст.51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у Принципі №6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями абз.3 ч.2 ст.3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч.ч.1, 6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Тобто позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід слід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Аналогічний правовий висновок є сталим та викладений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29.04.2020 у справі №522/10703/18, від 13.04.2020 у справі №760/468/18, від 11.03.2020 у справі №638/16622/17, від 23.12.2020 у справі №522/21914/14, від 17.06.2021 у справі №466/9380/17, від 10.11.2021 у справі № 309/556/17, від 23.05.2022 у справі №752/26176/18, від 02.08.2022 у справі №743/269/21. Висновок органу опіку та піклування Дунаєвецької міської ради від 19.09.2023 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] є недостатньо обгрунтованим, узагальненим, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми обов`язками. Крім того, відсутня інформація щодо можливого з`ясування причин такої поведінки у відповідачки, попередньої її поведінки, тим більше з урахуванням обставини переїзду сім`ї з території, яка знаходиться в безпосередній близькості до бойових дій. Згідно ч.ч.5, 6 ст.19 СК України висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер для суду і відповідно він не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення відповідачки батьківських прав. При розгляді даної справи було з`ясовано думку малолітньої дитини з урахуванням її віку щодо проживання з батьками, ставлення до них, умов проживання тощо, як це передбачено ст.12 Конвенції про права дитини та ч.2 ст.171 СК України. У судовому засіданні малолітній [PERSON] повідомив, що спочатку жив разом з татом, мамою, братом та бабусею в м. Краматорськ. В 2022 році переїхали в м. Умань, де жили у квартирі. Потім батьки посварились, мама поїхала у Польщу. На даний час навчається в школі в с. Іванківці, з батьком проживати добре. Батько замінює йому маму і батька. Мама вітала його з днем народження, подарунку не було. Також коли в мами було день народження вітав її і їй було приємно. Мама не дзвонить йому, рідко пише, не каже коли приїде, але хотів би зустрітись з нею. Таким чином позивачем не надано суду беззаперечних доказів щодо злісного ухилення відповідачки від виховання дитини та свідомого нехтування нею батьківськими обов`язками і її винної поведінки щодо дитини що вказує на недоведеність позивачем виключних підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення осіб батьківських прав. Європейський суд з прав людини вказав, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13). Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина призведе до повної втрати будь-якого зв`язку матері із дитиною, не забезпечуватиме інтересів самої дитини та не сприятиме її розвитку і реалізації у суспільстві, а тому є недоцільним, оскільки це крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому вважає за необхідне у відмовити у задоволенні даної позовної вимоги. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом при винесенні рішення враховуються обставини визначені ч.1 ст.182 СК України, зокрема, що неповнолітня дитина проживає разом із позивачем, перебуває на його повному утриманні, потребує належного утримання в розмірі достатньому для гармонійного розвитку, та те, що відповідачка є працездатною особою, перебуває за кордоном, жодних доказів, що вона матеріально утримує дитину суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.09.2023 і до досягнення сином повноліття. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial