Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач через свого представника звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який між ними було розірвано на підставі рішення суду від 10.10.2011 року. Під час вказаного шлюбу у них народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишились проживати разом з нею. Вказувала на те, що на підставі судового рішення з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання їх спільних дітей до досягнення ними повноліття, натомість на даний час [PERSON] досяг повноліття, проте продовжує навчання в Академії ім. Теодори Конітцки в Німеччині за спеціальністю «Сестринська справа», а також в Дубенському фаховому коледжі за спеціальністю «Право» на заочній формі навчання та станом на 24.08.2023 року за його навчання у вказаному коледжі сплачено 18000 грн. У зв`язку із повномасштабним збройним вторгненням рф на територію України вона разом з дітьми була змушена виїхати в Німеччину, де не працює та відвідує інтеграційні курси, отримаючи мінімальну соціальну допомогу, якої не вистачає для забезпечення усім необхідним. Зокрема, незважаючи на те, що навчання [PERSON] в Німеччині безкоштовне, проте вона несе витрати пов`язані із повсякденними необхідностями, зокрема оплата проїзду транспортом, придбання предметів для навчання, речей особистого користування. Просила врахувати, що відповідач працює військовим хірургом у Військово-медичному клінічному центрі західного регіону, в м. Львів та одержує гідну заробітну плату, у зв`язку з чим має змогу утримувати їх повнолітнього сина, який продовжує навчання, та нести витрати пов`язані з цим. Враховуючи вище наведене, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і до закінчення навчання або до досягнення ним 23 року, в залежності яка із зазначених обставин настане першою. На вказану позовну заяву позивач направив відзив в якому позов не визнав, посилаючись на наступні обставини. Зокрема, ставив під сумнів допустимість долучених до позовної заяви доказів щодо навчання повнолітнього сина у Німеччині, вказував на те, що переклад відповідних документів не засвідчений в належній формі, а також вважає не доведеним факт навчання сина в Дубенському фаховому коледжі, оскільки до матеріалів справи не додано копії наказу про зарахування [PERSON] у вказаний навчальний заклад. Крім того, перебуваючи в Німеччині, куди позивач з дітьми виїхала через воєнний стан в Україні та збройну агресію рф, остання отримує відповідну соціальну допомогу та не надає інформації про її витрати та наявність потреби в матеріальній допомозі. Також, просив врахувати, що відповідач є військовослужбовцем, неодноразово брав участь у бойових діях, здійснив кілька ротацій у зону бойових дій як під час АТО, так і під час повномасштабної агресії рф на територію України. На даний час відповідач проходить військову службу у складі військової частини та 13.12.2023 року було видано бойове розпорядження, а згодом і наказ про відрядження від 18.12.2023 року на невизначену кількість днів до окремого розпорядження до безпосередньо одного з районів ведення бойових дій, де він перебуває станом на теперішній час. Перебування у районі ведення бойових дій має негативний вплив на стан здоров`я відповідача та внаслідок значних фізичних та психічних навантажень у нього розвилось стійке автоімунне захворювання: Хронічний поширений псоріаз волосистої частини голови, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, пахово-калиткових складок, стаціонарно-прогресуюча стадія, змішана форма. Псориатична поліартропатія, активність І, Функціональна недостатність суглобів (ФНС) І ст. Виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, хронічна форма, рецидивуючий перебіг, фаза нестійкої ремісії. Зарубцьована рецидивна виразка грубо деформованної цибулини дванадцятипалої кишки з помірним порушенням функції травлення. Хронічний криптогенний гепатит з помірним порушенням функції печінки, у звязку з чим він досить часто перебуває на лікуванні. Крім того, відповідач допомагає своїй матері [PERSON] , єдиним джерелом доходу якої є пенсія в розмірі 3000 грн. щомісяця, а також несе витрати по утриманні житла, де також значаться зареєстрованими позивач з дітьми. Зазначав, що на даний час він отримує досить високу заробітку плату та щомісяця перераховував позивачці аліменти на утримання обох дітей в розмірі більш ніж 20000 грн., що значно перевищує рекомендований розмір аліментів, а тому вимога про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина в частці, яка становить 1/6 від його заробітку є необґрунтованою щодо наявності потреб у такому розмірі аліментів. У відповіді на відзив представник позивача вказувала на належність та допустимість доказів навчання [PERSON] в Німеччині, оскільки переклад відповідних документів був здійснений присяжним перекладачем, офіційно призначеним Президентом земельного суду м. Штутгарт і приведеним до присяги в суді. Також, просила врахувати, що [PERSON] суміщає навчання у двох навчальних закладах, також відвідує додаткові платні заняття онлайн з німецької мови з старшим викладачем кафедри германської філології Київського Університету ім. Б. [PERSON] і не має змоги самостійно працювати, при цьому вони несуть витрати на транспорт, проживання в гуртожитку, харчування, одяг, придбання необхідних для навчання речей, комп`ютер, інтернет, доступ до навчальних матеріалів. Наразі, позивачка отримує соціальну допомогу в Німеччині в розмірі близько 450 Євро, з яких здійснює утримання дітей та їй також допомагає мати похилого віку, яка багато років знаходилась на заробітках в Італії та продовжує працювати аби мати змогу утримувати себе та допомагати внукам, так як доходів позивачки не вистачає для забезпечення дітей усім необхідним. Просила врахувати, що попри наявність числених хронічних захворювань у відповідача, він може перебувати на роботі у районах ведення бойових дій та стаж роботи в понад 30 років, керівна посада, численні відзнаки, ордени та звання дають можливість в йому отримувати високу заробітну плату та сплачувати аліменти на утримання [PERSON] , що продовжує навчання в розмірі 1/6 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, при цьому позиваці відомо, що мати відповідача окрім пенсії має додаткові джерела доходу, продаючи косметику. Крім того, судом досліджено відповіді на запитання відповідача у заяві позивача як свідка в порядку ст. 93 ЦПК України. Сторони в судове засідання не з`явились, при цьому суд вважає, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи з огляду на наявні в матеріалах справи заяви по суті справи. Крім того, суд враховує також враховує зміст правової позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували між собою в зареєстрованому шлюбу, який між ними було розірвано на підставі рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 10.10.2011 року (а/с 21). Під час вказаного шлюбу у сторін народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишились проживати разом з позивачкою та на даний час перебувають у Німеччині. Наведене підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, а також та обставина, що діти проживають разом з матір`ю визнається сторонами у їх заявах по суті справи та в суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України така обставина не підлягає доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що з відповідача на користь позивача стягувались аліменти на утримання їх спільних дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку до до досягнення дитиною повноліття. За змістом ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Так, на момент звернення позивача до суду з даним позовом [PERSON] досяг повноліття. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України. Разом з тим, відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За наслідками розгляду справи встановлено, що [PERSON] навчається в Академії ім. Теодори Конітцки з 01.10.2023 року до, ймовірно 30.09.2026 року, за спеціальністю «Сестринська справа», а також в Дубенському фаховому коледжі на 1 курсі за спеціальністю «Право» на заочній формі навчання, термін навчання до 30.06.2026 року, стипендії не отримує. Наведені обставини підтверджуються долученими позивачем до матеріалів справи доказами, зокрема довідкою Відкритого міжнародного університету розвитку людини «Україна» Дубенського фахового коледжу від 26.01.2024 року № 06/24, довідкою з Академії ім. Теодори Конітцки з 01.10.2023 року в українському перекладі. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, зокрема є військовослужбовцем, підполковник медичної служби, перебуває на військовій службі у військово-медичному клінічному центрі Західного регіону м. Львів, є учасником бойових дій, приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф проти України. Також, судом враховується стан здоров`я відповідача, зокрема наявність у нього ряду хронічних захворювань, а саме: Хронічний поширений псоріаз волосистої частини голови, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, пахово-калиткових складок, стаціонарно-прогресуюча стадія, змішана форма. Псориатична поліартропатія, активність І, Функціональна недостатність суглобів (ФНС) І ст. Виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, хронічна форма, рецидивуючий перебіг, фаза нестійкої ремісії. Зарубцьована рецидивна виразка грубо деформованної цибулини дванадцятипалої кишки з помірним порушенням функції травлення. Хронічний криптогенний гепатит з помірним порушенням функції печінки, у зв`язку з чим він досить часто перебуває на лікуванні. З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. З урахуванням встановлених обставин справи, розміру прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» , однаковий обов`язок обох батьків щодо утримання своїх дітей, рівня доходів відповідача, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з визначенням розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Визначаючи такий розмір аліментів, суд також враховує наявну у матеріалах справи інформацію щодо доходів відповідача, а тому аліменти у розмірі 1/12 частини його доходів будуть достатніми для забезпечення утримання сина, не будуть суперечити інтересам сторін та створювати для них надмірний тягар, з урахуванням їх однакового обов`язку утримувати своїх дітей, а також тієї обставини, що відповідач визнає свій обов`язок по матеріальному забезпеченню сина, у справі відсутні відомості щодо наявності у нього заборгованості зі сплати аліментів та доказів які б вказували про намір ухилитись від свого обов`язку по забезпеченню дітей. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, наданих сторонами доказів, однакового обов`язку обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які потребують допомоги у зв`язку з навчанням, суд приходить до висновку, щовідповідач повинен та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує на теперішній час навчання, і у зв`язку з чим її потребує на весь період його навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. Крім того, відповідно до ст.ст. 201, 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Так, позивач звернулась до суду з позовом 17.11.2023 року, що підтверджується відповідним штемпелем та саме з цього часу з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти. З урахуванням положень ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору, а тому відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial