Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 1602098 про надання кредиту від 24.11.2017. 28.12.2023 до суду від представника позивача ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» - Крушенівського Р.О. надійшло клопотання про стягнення судових витрат, у якому останній просить суд: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу адвоката в сумі 12000 грн. Клопотання обґрунтовано тим, що з метою отримання допомоги щодо ведення справи ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» було укладено договір про надання юридичних послуг № 01/02/23 від 01.02.2023 з Адвокатським об`єднанням «Глорія Лекс». У своїй позовній заяві ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» повідомляло, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складається із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн, та про те, що докази понесення позивачем судових витрат будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення по справі у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Таким чином, у відповідний строк подаються докази понесення витрат на правничу допомогу позивачем та з огляду на те, що позов було задоволено, такі витрати слід стягнути з відповідача. 08.01.2024 до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання, у якому останній просить суд: в задоволенні клопотання представника позивача адвоката Крушенівського Р.О. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу адвоката в сумі 12000 грн. відмовити повністю за безпідставністю, посилаючись на те, що відповідач буде оскаржувати рішення в суді апеляційної інстанції. Відповідач вважає дане клопотання необґрунтованим та бездоказовим, і в його задоволенні слід відмовити. Клопотання представника позивача не містить жодного доказу того, що позивачем сплачено хоч якісь витрати на правничу допомогу, зокрема у заявленій сумі 12 000 грн. Відповідач стверджує, що представник позивача в установлений ч.8 ст.141 ЦПК України п`ятиденний строк з дня проголошення рішення не надав до суду жодного доказу, що служив би документальним підтвердженням витрат на правову допомогу, не надав жодного документа, що свідчив би про оплату гонорару та був би оформлений у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). На думку відповідача, загальна кількість витраченого часу на усну консультацію, аналіз законодавства та правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду в даній категорії справ у розмірі є значно завищеною, оскільки складення кожного наступного позову полегшується вже напрацьованим алгоритмом у попередніх позовах і тому не потребує великих професійних затрат. Витрати на послуги адвоката в розмірі 12 000,00 грн. за даною справою є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Суд, вивчивши подане клопотання, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, доходить наступного. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.12.2023 було задоволено позов ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 1602098 про надання кредиту від 24.11.2017 та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» заборгованість за договором № 1602098 про надання кредиту віл 24.11.2017 в сумі 114 933,57 грн та судовий збір в сумі 2 684 грн, а всього 117 617,57 грн. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Як вбачається із клопотання про стягнення судових витрат та додатків до нього, адвокатом Крушенівським Р.О. на підтвердження надання правової допомоги клієнту ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет», до суду подано: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт приймання-передачі наданих послуг від 28.12.2023, договір про надання юридичних послуг № 01/02/23 від 01.02.2023. Згідно п. 3.4. Договору про надання юридичних послуг № 01/02/23 від 01.02.2023, оплата винагороди виконавцю здійснюється протягом 3-х робочих днів з моменту отримання замовником рахунку-фактури. Таким чином, судом встановлено, що рахунок-фактура виконавцем замовнику виставлена не була, гонорар не сплачений, відсутні платіжні документи про оплату таких послуг, відтак стороною позивача документально не підтверджено розмір витрат на понесену професійну правову допомогу, відтак суд доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» - Крушенівського Р.О. про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 1602098 про надання кредиту від 24.11.2017. Відповідно до ч.5 ст. 270 ЦПК України додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed