Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі представника Данищука В.В. звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, загальною площею 21,8 кв.м. та житловою площею 13,5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . В обгрунтування позову посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, до якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно заповіту від 28.02.2003, [PERSON] належний їй житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами та всю земельну ділянку, призначену для обслуговування житлового будинку заповіла [PERSON] . Також позивачка зазначає, що на час відкриття спадщини із померлою [PERSON] не проживала, про існування заповіту не знала, оскільки померла [PERSON] нікому про його існування не повідомляла. Крім того позивачка вважала, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] , який звертався до нотаріальної контори із заявою про оформлення спадщини. З метою оформлення спадщини вона звернулася із відповідною заявою до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок нотаріусом було відмовлено, у зв`язку з тим, що нею пропущено строк для прийняття спадщини, відсутній документ, який би підтверджував фактичний вступ нею в управління чи володіння спадковим майном та не було надано належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на дане майно за [PERSON] . Наявність зазначених обставин є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, вона змушена звернутись до суду із вказаним позовом. Позивачка [PERSON] та її представник Данищук В.В. в судове засідання не з`явилися, в поданій до суду заяві просять розгляд справи провести у їх відсутності. Позов підтримують повністю, не заперечують проти проведення заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не вказав, заяви про відкладення розгляду справи та заперечення до суду від нього не надходило. Про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою, про що в справі свідчить його підпис в поштовому повідомленні. Враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд зі згоди позивачки ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши заяву позивачки та її представника, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 01.10.2003 (а.с.7). Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельна частка (пай), розміром 1,16 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату серії ЧВ № 0037938, який знаходиться в ТзОВ «Дружба». Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] . Як вбачається із копії спадкової справи, за життя, а саме 28.02.2003 [PERSON] склала заповіт, згідно якого належний їй житловий будинок з погосподарськими спорудами та всю земельну ділянку, призначену для обслуговування житлового будинку заповіла [PERSON] (а.с.11). Крім цього, [PERSON] 28.02.2003 склала заповіт, згідно якого належний їй земельний пай - 1,16 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату серії ЧВ № 0037938, який знаходиться в ТзОВ «Дружба» заповіла синові [PERSON] (а.с.54). Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР , чинного на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 30.03.2004. Відповідно до ст.550 ЦК УРСР , чинного на час відкриття спадщини, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Як вбачається із довідки Старостинського округу №2 Юрковецької сільської ради №50 від 18.04.2023, на день смерті [PERSON] [INFO] разом із нею в одному будинку ніхто не проживав (а.с.8). 23.05.2023 позивачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Малітовської Т.М. із заявою про видачу свідоцтва про право власності за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею пропущено встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, що вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.05.2023 (а.с. 13). Судом встановлено, що у шестимісячний строк після відкриття спадщини, позивачка не звернулася до нотаріуса, оскільки не знала про існування заповіту на її користь та вважала, що спадщину прийняв відповідач [PERSON] - син спадкодавиці. Згідно матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] 12.11.2004 звернувся до Заставнівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.52). 20.11.2004 державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори Малітовською Т.М. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спдкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ССС «Дружба» с.Горошівці Заставнівського району Чернівецької області , розміром 1,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало померлій на підставі сертифікату ЧВ за № 0037938 на право на земельну частку (пай), виданного Заставнівською районною державною адміністрацією 31.08.1996. В п.2 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 зазначено, що при вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини судам слід звертати увагу на час відкриття спадщини та дію актів цивільного законодавства відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Якщо спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року, суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав. Суди також не повинні задовольняти позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до [INFO] , і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР) або перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР. Передбачений ст.549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. У разі продовження зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване. Така практика узгоджується із роз`ясненнями, що містяться в пунктах 3, 4 ППВСУ від 24 червня 1983 року № 4 "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", проте вказана постанова втратила чинність на підставі Постанови Верховного Суду № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» . Відповідно до п.1 ПВС №7 від 30.05.2008, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Як вбачається із встановлених судом обставин в даній справі спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до набрання чинності ЦК України, проте строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року. Отже спірні спадкові правовідносини регулюються ЦК України. Предметом позову в даній справі є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до п.24 ПВС №7 від 30.05.2008 , особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини. Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частина 1 ст. 1270 ЦК України визначає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Разом з тим, особа, яка не прийняла спадщину у встановлений законом строк, може звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції (чинної на час виникнення спірних правовідносин), державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Згідно з пунктами 4,97, 111-1 Наказу МЮУ №18/5 від 14.06.94 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.07.1994 за № 152/361 Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (чинної на час виникнення спірних правовідносин), довідки про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, переліченим в абзацах другому і третьому цього пункту, а також спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. Державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Єдиного реєстру перевіряє наявність або відсутність заповіту, складеного спадкодавцем у порядку , передбаченому Положенням про Єдиний реєстр заповітів та спадкових прав. Державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Із матеріалів справи вбачається, що нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування не зверталися до редакції «Голос краю» з приводу оголошення про виклик спадкоємців [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.14). Судом встановлено, що [PERSON] була необізнана про наявність заповіту, складеного на її користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавиці [PERSON] , яка померла [INFO] заведена за заявою спадкоємця [PERSON] , повідомлення та виклик інших спадкоємців за заповітом шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі не було, а тому суд приходить до висновку про поважність причин пропуску позивачкою строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст.392 ЦК України , власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Таким чином, за вищенаведених обставин, суд вважає, що порушене право позивачки на прийняття спадщини шляхом звернення до нотаріуса із відповідною заявою підлягає судовому захисту. За таких обставин суд вважає, що позов в частині визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у порядку спадкування за заповітом підлягає задоволенню. Проте слід відмовити в задоволенні вимоги про визнання права власності на спірний будинок в порядку спадкування, оскільки на дату ухвалення даного рішення [PERSON] вважається такою, що спадщину не прийняла, і лише після набрання законної сили рішенням про визначення додаткового строку вона може скористатися своїм правом прийняття спадщини, вчинивши дії у відповідності до вимог ст. 1269 ЦК України. Отже до [PERSON] , як спадкоємиці, яка не прийняла спадщину, вимога про визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягає. Згідно ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 14:00 год. 15.01.2024 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено 25.01.2024 (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України), то датою ухвалення даного судового рішення є 25.01.2024. На підставі викладеного та

Outcome: partial