Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, в якому просила визнати житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] ) її особистою приватною власністю. Позовні вимоги мотивовано тим, що 26.08.1977 року вона одружилася з [PERSON] та їй було присвоєно прізвище « [PERSON] ». У 1981 році вони почали будівництво приватного будинку в с. Кальня, Деражнянського району, Хмельницької області. 22.04.1983 року шлюб між ними було розірвано. Позивачка стверджує, що надалі будівництвом будинку займалася вона самостійно та фактично будівництво було завершено в 1985 році. 16 червня 1993 року, позивачка одружилася з [PERSON] та після одруження їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». В березні 2004 року вона зареєструвала право власності на нерухоме майно, а саме: домоволодіння по [ADDRESS] та отримала свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 16.03.2004 року. Так, з часом постало питання про реалізацію права розпоряджатися вказаним будинком, однак нотаріусом позивачку було повідомлено, що оскільки вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , на час реєстрації права власності на вказаний будинок, а 12.05.2013 року він помер, то розпоряджатися домоволодінням [ADDRESS] [PERSON] може за спільною згодою із спадкоємцями померлого. Оскільки [PERSON] помер, вона змушена пред`явити вказаний позов до його спадкоємців. Ухвалою судді від 03.07.2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призачено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просили позов задовольнити із викладених в ньому питань. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце прозгляду справи повідомленні належним чином через смс-доставку. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд не вважає позов обґрунтованим, тому знаходить за можливе у його задоволенні відмовити. Судом об`єктивно встановлено, що 26.08.1977 року позивач одружилася з [PERSON] та їй було присвоєно прізвище « [PERSON] ». У 1981 році вони почали будівництво приватного будинку в с. Кальня, Деражнянського району, Хмельницької області. 22.04.1983 року шлюб між ними було розірвано. Позивачка стверджує, що надалі будівництвом будинку займалася вона самостійно та фактично будівництво було завершено в 1985 році. З матеріалів справи вбачається, що 16 червня 1993 року, позивачка одружилася з [PERSON] та після одруження їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». В березні 2004 року вона зареєструвала право власності на нерухоме майно, а саме: домоволодіння по [ADDRESS] та отримала свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 16.03.2004 року. Так, з часом постало питання про реалізацію права розпоряджатися вказаним будинком, однак нотаріусом позивачку було повідомлено, що оскільки вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , на час реєстрації права власності на вказаний будинок, а 12.05.2013 року він помер, то розпоряджатися домоволодінням [ADDRESS] [PERSON] може за спільною згодою із спадкоємцями померлого (а.с. 4). На даний час позивач носить прізвище « [PERSON] » (а.с. 5а), що чітко прослідковується із наданих нею суду доказів та встановлює документальний юридичний зв`язок із попереднім прізвищем « [PERSON] » та « [PERSON] », зазначеного в документах про право власності на ніби-то спірну нерухомість. Оскільки [PERSON] помер (а.с. 4 (зворот)), позивач стверджує, що змушена пред`явити вказаний позов до його спадкоємців-відповідачів у справі. Водночас, суд звертає увагу на наявні в матеріалах справи копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.03.2004 року та технічного паспорту на житловий будинок (а.с. 6 та 7 (зворот) згідно якого [PERSON] зазначена єдиним власником спірного майна у вигляді будинку [ADDRESS] в ідеальній неподільній частці у співвідношенні 1/1. Разом з тим, позивачем не було додано до матеріалів справи жодного належного та допустимого доказу наявності, власне, спору про право між нею та відповідачами [PERSON] та [PERSON] щодо вказаного вище будинку, рівно як і те, що останні являються належними спадкоємцями померлого [PERSON] , оскільки відомості про наявність відповідної спадкової справи відсутні, а отже і належними відповідачами у даній цивільній справі. Разом із тим, зазначені вище відповідачі в судове засіданні не прибули, демонструючи повну процесуальну інертність та відсутність юридичного інтересу до розгляду вказаної справи, що, в свою чергу, побічно свідчить по цілковиту необґрунтованість позову [PERSON] до них та прямо - про відсутність юридичного спору. Так, у відповідності до ст. 81 ЦПК України, обов`язок кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про невідповідність дій [PERSON] положенням ст. 16 ЦК України в частині обрання неправильного способу захисту своїх цивільних прав та інтересів у виді «визнання права», тому її позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed