Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрито спадкову справу приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Візняк Л.В. Постановою приватного нотаріуса від 15.08.2022 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що підставою для відмови стало те, що [PERSON] не надано нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на вказану вище квартиру. За вказаного позивач змушений звернутись до суду із позовною заявою про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.09.2022 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, які позивач усунув. 03.11.2022 року ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання. Відповідно до ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.01.2023 року витребувано від приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Візняк Л.В. належним чином завірену копію спадкової справи, яка 03.04.2023 року надійшла до суду. За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 09.08.2023 року залучено до участі в справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління комунальної власності Кропивницької міської ради 09.08.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. В судове засідання представник позивача подав заяву щодо розгляду справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача Кропивницької міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, направив до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. В судове засідання треті особи приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Візняк Л. В., представник Управління комунальної власності Кропивницької міської ради не з`явились, повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, правом подачі письмових пояснень також не скористались. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи (в тому числі копію спадкової справи), дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст.\~12\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом з`ясовано, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] (мати позивача). Після її смерті [PERSON] (позивач) звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Візняк Л.В., яка 15 серпня 2022 року прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON] . Відповідно до норм діючого законодавства - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (глава 10 розділу ІІ) регламентує порядок видачі свідоцтва про право на спадщину та передбачає надання необхідних для цього документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно (пп. 4.15 п. 4 глави 10, розділу II Порядку). Як зазначено в архівній довідці № 75822 від 13.10.2021 року, що видана ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за архівними даними реєстрових книг станом до 01.01.2013 р. зареєстровано за [PERSON] ціле (приватне), реєстраційне посвідчення від 24.01.1992. В наявній в матеріалах справи копії реєстраційного посвідчення від 21 січня 1992 року вказано, що Кіровоградське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що кооперативна квартира [ADDRESS] , кооператив ЖСК-27 зареєстрована за гр. [PERSON] на праві особистої власності на підставі довідки ЖСК-27 від 19 грудня 1991 року № 780. Відповідно пп. 4.18 п. 4 глави 10 Розділу 2 Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 307387990 від 15.08.2022 року, сформованої приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Візняк Л.В, державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] , відсутня. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст.ст. 317, 319\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з п.2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності. Відповідно до 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації. За визначеннями, наведеними у ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заявник: власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право (у тому числі замовник будівництва, девелопер будівництва, управитель фонду фінансування будівництва), або уповноважені ними особи у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав; інший правонабувач орендар, концесіонер, приватний партнер, суб`єкт іншого права, похідного від права власності, іпотекодержатель, спадкоємець (у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно із цим Законом). Пунктом 53, 66 постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25.12.2015 року передбачено, що у разі коли документ, що посвідчує набуття права власності або інших речових прав, похідних від права власності, реєстрацію яких було проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, втрачено, пошкоджено чи зіпсовано, державна реєстрація такого права власності або іншого речового права, похідного від права власності, може бути проведена за бажанням заявника на підставі відомостей Державного земельного кадастру чи відповідно на підставі відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, або у разі коли відповідна реєстрація проводилася виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, - на підставі відомостей таких носіїв інформації. Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності або інших речових прав, похідних від права власності, на підставі відповідних документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а у разі коли відповідна реєстрація проводилася виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, - на таких носіях інформації, з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа. Для державної\~реєстрації права\~власності на\~підставі заяви\~спадкоємця подаються\~документи,\~необхідні для\~відповідної реєстрації,\~передбачені статтею\~27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~майно та\~їх обтяжень»\~та цим\~Порядком,\~що підтверджують\~набуття спадкодавцем\~права власності\~на майно,\~витяг із\~Спадкового реєстру\~про наявність\~заведеної спадкової\~справи та\~документ,\~що містить\~відомості про\~склад спадкоємців,\~виданий нотаріусом\~чи уповноваженою\~на це\~посадовою особою\~органу місцевого\~самоврядування,\~якими заведено\~відповідну спадкову\~справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. В постанові від 15.08.22р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Візняк Л.В. є посилання на інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.08.22р. про те, що державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] , на момент смерті [PERSON] [INFO] , квартира [ADDRESS] не була належним чином зареєстрована відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за певною фізичною особою, в тому числі і з врахуванням наявних в справі архівної довідки № 75822 від 13.10.2021 року, що видана ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», а також копії реєстраційного посвідчення від 24.01.1992 року. В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача з приводу здійснення реєстраційних дій стосовно квартири [ADDRESS] або відмови у здійсненні таких реєстраційних дій з цією квартирою. Слід також зазначити, що оригінал реєстраційного посвідчення від 24.01.1992 року, який виданий Кіровоградським бюро технічної інвентаризації позивач суду не надав, в матеріалах справи наявна лише його копія. Посилання позивача в тексті позовної заяви на ст. 392 ЦК України є невірним, так як згадана стаття починається зі словосполучення «Власник майна…», тобто для її застосування у конкретних обставинах людина, яка звертається з позовом вже повинна бути власником майна на момент звернення до суду. В даному випадку, позивач ще не є власником майна (квартири [ADDRESS] ), а тільки звертається до суду з проханням визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] . Наданий позивачем технічний паспорт на квартиру не є правовстановлюючим документом або документом, що підтверджує право власності особи на нерухоме майно. Технічний паспорт на квартиру лише фіксує площу приміщення, кількість кімнат, їх розташування і таке інше. Сам по собі цей документ, в питанні заявленої позовної вимоги, нічого не підтверджує і не спростовує. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача щодо визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] є безпідставними та необґрунтованими, в зв`язку з чим у їх задоволені слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed