Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Вилківської міської ради та просив суд встановити факт належності та визнати право власності на спадщину. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач в позові вказує, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] , а [INFO] померла баба позивача, [PERSON] . Після їх смерті залишився житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після смерті діда, [PERSON] , відкрилася спадщина на 1/2 частки житлового будинку. Баба, [PERSON] , фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала з дідом на день його смерті та після його смерті вступила в управління та володіння спадковим майном. При житті, [PERSON] , зробила заповіт на ім`я позивача на все майно, де б воно не знаходилося та в чому б не полягало. Після смерті баби, [PERSON] відкрилася спадщина на весь житловий будинок. Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено, через відсутність правовстановлюючих документів та в зв`язку з чим, рекомендовано звернутися до суду для вирішення цього питання. Позивачем було надано заяву, відповідно до якої він просив розглянути справу без його участі, вимоги підтримує. Представник відповідача Вилківської міської ради повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст. 128-130 ЦПК України, повторно в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за його відсутності суду не надав. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про строк подання відзиву та не подав відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого в м. Вилкове виконкомом міськради народних депутатів, запис акта про народження № 172 - рос. " [PERSON] " та рос. " [PERSON] " є батьками: рос. " [PERSON] ", [INFO] . Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , зареєстрованого 19.12.1981 р. Вилківською міськрадою, актовий запис № 122, рос. " [PERSON] ", помер [INFO] . Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , зареєстрованого 22.11.1985 р. в м. Вилкове виконкомом міськради, актовий запис № 131, рос. " [PERSON] ", померла [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.03.2009 р. Виконкомом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № , [PERSON] , помер [INFO] . Відповідно до заповіту складеного в м. Вилкове Кілійського району Одеської області, 26.02.1985 р. рос. " [PERSON] " заповідала рос. " [PERSON] " все своє майно на що вона матиме право на день смерті. Згідно рішення № 43 виданого виконкомом міської ради депутатів трудящих 19.03.1970 р. рос. " [PERSON] " та рос. " [PERSON] " надано дозвіл на знесення аварійного будинку за адресою [ADDRESS] та побудову нового. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 02.09.2017 року КП КРР «Бюро технічної інвентаризації» житловий будинок [ADDRESS] згідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ.А - житловий будинок, житловою площею 34,1 кв.м., загальною площею 57,3 кв.м., літ. Б - літня кухня, літ. В - убиральня, № 1-2; І - надвірні споруди. З довідки виконавчого комітету Вилківської міської ради Одеської області №1353/02-20 від 29.09.2017 р. вбачається, що в житловому будинку у [ADDRESS] , на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] були зареєстровані: син [PERSON] , який помер [INFO] та онук [PERSON] . З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 75359339 від 09.01.2024 р. сформованої Ренійською державною нотаріальною конторою, вбачається, що інформація у Спадковому реєстрі відносно [PERSON] , померлого [INFO] відсутня. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 75359350 від 09.01.2024 р. сформованої Ренійською державною нотаріальною конторою., вбачається, що інформація у Спадковому реєстрі відносно [PERSON] , відсутня. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 75359279 від 09.01.2024 р. сформованої Ренійською державною нотаріальною конторою, вбачається, що інформація у Спадковому реєстрі відносно [PERSON] , померлої [INFO] відсутня. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 75359290 від 09.01.2024 р. сформованої Ренійською державною нотаріальною конторою, вбачається, що інформація у Спадковому реєстрі відносно [PERSON] , відсутня. Стосовно встановлення юридичних фактів, суд виходить з наступного: Відповідно до вимог п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України та роз`яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 N 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивачів, щодо встановлення факту належності житлового будинку [ADDRESS] - [PERSON] , померлому [INFO] та [PERSON] , померлій [INFO] . Стосовно визнання права власності на житловий будинок за позивачем, суд виходить з наступного: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчиненіпротягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину у нотаріуса, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов - задоволенню.

Outcome: approved