Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

07 червня 2023 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість: за кредитним договором №2034139691 від 12.10.2020 року в сумі 58 804,90 грн.; за кредитним договором №2014836557 від 21.02.2017 року в сумі 40 066,10 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі кредитного договору №2034139691 від 12.10.2020 року, укладеного між АТ«ОТП Банк» та відповідачем, [PERSON] було надано кредит в сумі 48 912,00 грн. строком до 12.10.2025 року зі сплатою 40,00% річних. Також, на підставі кредитного договору №2014836557 від 21.02.2017 року, укладеного між АТ «ОТП Банк» та відповідачем, [PERSON] було надано кредит в сумі 4 749,00 грн. строком на 9 місяців зі сплатою 0.01% річних. В подальшому між АТ «ОТП Банк»та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір факторингу №21/10/22, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право вимоги за кредитними договорами №2034139691 від 12.10.2020 року та №2014836557 від 21.02.2017 року. Як зазначає позивач, відповідач не виконує належним чином умов договорів, а тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №2034139691 від 12.10.2020 року, яка становить: 43 821,55 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 14 983,35 грн. - заборгованість по відсоткам; за кредитним договором №2014836557 від 21.02.2017 року, яка становить: 30 386,17 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 9 679,93 грн. - заборгованість по відсоткам. 27.10.2023 року до суду надійшов відзив відповідача на позовні вимоги в якому він просить відмовити у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості за Договором №2034139691 у розмірі 26 865,00 грн.; застосувати строки давності щодо позовних вимог за Договором від 21.02.2017 року №2014836557 та відмовити повністю в задоволенні позовних вимог в цій частині. Відповідач зазначає, що за Договором №2034139691 від 12.10.2020 року згідно виписки по рахунку вбачається, що сплачено 26 865,00 грн. Тому відповідач визнає позовні вимоги за вказаним договором в сумі 22 047,00 грн. (48 912,00 грн. - 26 865,00 грн.). За договором №2014836557 від 21.07.2017 року відповідач зазначив, що вказана позивачем сума заборгованості не кореспондується із умовами договору в частині суми кредиту та нарахованим відсоткам. Крім того, так як за вказаним договором строк надання кредиту визначений до листопада 2017 року, то на момент звернення до суду з позовом закінчились строки звернення до суду з позовом. 14.11.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та заперечує викладене у відзиві. Крім того представник вказує, що з врахуванням діючого законодавства на момент звернення до суду з позовом не були пропущені строки позовної давності. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, у відзиві вказав про слухання справи в його відсутність. Третя особа в судове засідання уповноваженого представника не направила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила, пояснення на заявлені вимоги до суду не надходили. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.10.2020 року між АТ «ОТП Банк» (далі - Банк) та відповідачем (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір №2034139691, згідно якого Банк мав надати [PERSON] кредит в сумі 48 912,00 грн. строком до 12.10.2025 року зі сплатою 40,00% річних. Крім того, на підставі Договору про надання споживчого кредиту №2014836557 від 21.02.2017 року, укладеного між АТ «ОТП Банк» та відповідачем, Банк зобов`язався надати [PERSON] кредит в сумі 4 749,00 грн. строком до 21 листопада 2017 року (9 місяців) зі сплатою 0.01% річних. Дані кредитні договори, підписані [PERSON] , що підтверджує те, що він погодився на умови надання кредиту та ознайомлений з ними. 21.10.2022 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір факторингу №21/10/22, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право вимоги за кредитними договорами №2034139691 від 12.10.2020 року та №2014836557 від 21.02.2017 року, укладеними з відповідачем. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач не заперечував факт отримання кредитних коштів. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. При зверненні до суду з позовом позивач зазначав, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №2034139691 від 12.10.2020 року становить: 43 821,55 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 14 983,35 грн. - заборгованість по відсоткам; за кредитним договором №2014836557 від 21.02.2017 року становить: 30 386,17 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 9 679,93 грн. - заборгованість по відсоткам. У відзиві на позов відповідач зазначав, що визнає заборгованість за кредитним договором №2034139691 від 12.10.2020 року в сумі 22 047,00 грн. (48 912,00 грн. - 26 865,00 грн. (сплачені за договором, згідно з випискою по рахунку за період з 12.10.2020 року по 02.08.2023 року). Щодо зазначеного суд зауважує, що за умовами договору відповідач отримав кредит в сумі 48 912,00 грн. та за користування коштами мав сплатити відсотки. Станом на 21.10.2022 року (час переходу права вимоги) сума повернутого кредиту та відсотків за його користування, згідно з Додатком №1 до Договору мала становити в загальному розмірі 45 504,00 грн., в той же час з виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач станом на 13.12.2021 року сплатив загальну суму 26 865,00 грн. Відповідач не надав суду доказів виконання власних зобов`язань за кредитним договором у відповідності до положень договору та сплати будь-яких платежів після 13.12.2021 року. А тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №2034139691 від 12.10.2020 року в розмірах, які переуступлені АТ "ОТП Банк" на користь позивача, що становить 43 821,55 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 14 983,35 грн. - заборгованість по відсоткам, а всього 58 804,90 грн. Щодо стягнення заборгованості за договором №2014836557 від 21.02.2017 року суд зазначає наступне. Відповідач не заперечував факт отримання вказаного кредиту та не надав суду належних та допустимих доказів виконання власних зобов`язань за договором, не заперечував розмір заборгованості. В той же час відповідач зазначив що так як позивачем пропущено встановлені діючим законодавством строки звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, в позові має бути відмовлено. Однак суд зазначає, що за Договором №2014836557 від 21.02.2017 року відповідачу надавались грошові кошти в сумі 4 499,00 грн. строком до 21.11.2017 року та сплатою 0,01% річних. Таким чином трирічний строк на звернення до суду з позовом сплив 21.11.2020 року. В той же час, згідно з пунктами 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, строки позовної давності продовжувались на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та зупинені у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX. Таким чином, позивачем не пропущені строки позовної давності при зверненні до суду з вимогами про стягнення заборгованості. Відповідач не надав суду доказів виконання зобов`язань за вказаним договором. В той же час позивач не надав суду доказів що за вказаним договором був наданий кредит в сумі 30 386,17 грн. Наданий до позовної заяви Договір від 21.02.2017 року не містить додаткових угод за яким було збільшено кредит. Отже, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість згідно із графіком платежів до Договору (а.с.24), а саме: заборгованість за тілом кредиту, що становить 4 749,00 грн. та проценти в сумі 0,20 грн. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» підлягають частковому задоволенню. На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial