Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

04.10.2021 представник позивача АТ «Харківобленерго» за довіреністю Кузнецова Т.М. звернулася до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та мешкають відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які користуються електричною енергією та за вищевказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідачі не виконують умови укладеного договору та не дотримуються Правил в частині оплати вартості спожитої електричної енергії, внаслідок чого станом на 31.12.2018 на особовому рахунку утворилася сума заборгованості, яка згідно розрахунку за період з 11.10.2018 по 31.12.2018 складає 3149,22 грн. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідачів суму заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 3149,22 грн., понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн. та 89,62 грн. - витрати за отримання інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 05.10.2021 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16.11.2021 здійснений перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 26.10.2022 у зв`язку зі зміною територіальної підсудності судових справ під час воєнного стану за розпорядженням Голови Верховного Суду №4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова та Комінтернівського районного суду м. Харкова» справу прийнято до провадження та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 27.02.2023 у зв`язку з відновленням територіальної підсудності Червонозаводського районного суду м. Харкова за розпорядження Голови Верховного Суду від 17.11.2022 №65 справу за клопотанням відповідача справу передано на розгляд Червонозаводського районного суду м. Харкова. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2023, для розгляду вказаної справи визначена суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Шиховцова А.О. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.09.2023 відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.09.2023 на електронну пошту суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що у період, за який представник позивача просить стягнути заборгованість на користь АТ «Харківобленерго» він у квартирі [ADDRESS] не проживав. Відповідач [PERSON] та його дружина 19.04.2016 через загрозу своєму здоров`ю та життю з боку [PERSON] та її цивільного чоловіка [PERSON] були змушені покинути квартиру та мешкати в орендованому житлі. Відповідач [PERSON] не має змоги повідомляти показники квартирного обліку електричної енергії, яку не використовує для власних потреб. Тому, оскільки за вищевказаною адресою відповідач [PERSON] не проживає, не користується електричною енергією, просив відмовити у задоволенні позові відносно позовних вимог до нього. 20.11.2023 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона не визнала позовні вимоги, просила застосувати строки позовної давності до даного спору. Загальна заборгованість з урахуванням строків позовної давності відповідно до розрахунків відповідачки має становити 294,60 коп. Цю суму відповідачка пропонує розділити на двох відповідачів, а саме: стягнути з [PERSON] 73,65 грн та з [PERSON] 220,95 грн, стягнувши судові витрати пропорційно задоволеним вимогам з позивача та відповідачів, а також просила суд зобов`язати позивача опломбувати лічильник електроенергії. 28.11.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою представник позивача заперечила проти можливості застосувати до даного позову строки позовної давності, оскільки позовна заява була подана до суду 04.10.2021, тобто в трирічний строк. Законом України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Тобто, строки позовної давності, встановлених статтями 257, 258 ЦК України, встановлені законом продовжені на строк дії карантину. Крім цього, представник позивача зазначила, що непроживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності не звільняє її як власника квартири від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Представник позивача АТ «Харківобленерго» Ботман Д.І. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позов підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав через електронну пошту клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв або клопотань про відкладення на адресу суду від неї не надходило. Так, у матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву від [PERSON] , відповідач виклала свою правову позицію з даного спору. Відповідно до п. 1 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі\~\~неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України). Відповідно до ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Приписами п. 5 ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість\~\~запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд також враховує, що відповідно до ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). При цьому суд також зазначає, що відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (п. 109 рішення у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] мала достатній час скористатися своїми правами, визначеними\~ЦПК України\~на надання всіх необхідних доказів, заяв, клопотань тощо для підтримання своєї правової позиції, ненадання обґрунтованого клопотання про відкладення судового засідання суду від неї, суд з метою недопущення невиправданого затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності відповідача [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд встановив такі обставини та відповідні їм докази. Судом встановлено та згідно з довідкою з Реєстру територіальної громади про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , і є споживачами електричної енергії, що постачає АТ «Харківобленерго (а.с.6). З довідки про розрахунок спожитої електричної енергії за особистим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] вбачається, що станом на 31.12.2018 сума боргу становить 3149,22 грн (а.с.5). Відповідно до частин 1 та 2\~статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії»\~постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Згідно частини 3\~статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії»\~споживач зобов`язаний: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Частина 1\~статті 509 ЦК України\~визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною 1\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до вимог частин 1, 2\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частиною 1\~статті 634 ЦК України\~визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Пропозицією укласти договір, відповідно до частиною 1\~статті 641 ЦК України, є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. У разі, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір хоч і не надала відповідь про прийняття договору, але вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина 2\~статті 642 ЦК України). Згідно з частиною 1\~статті 714 ЦК України\~за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Підпунктами 1, 2, 4 пункту 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів), сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів, здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору. Згідно п.1.2.15 ПРРЕЕ, для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами. Згідно абз. 5 п.13\~розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії»\~фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Щодо доводів відповідача [PERSON] , викладених ним у запереченнях, суд зазначає таке. Відповідно до\~ст. 360 ЦК України\~співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 1\~ст. 544 ЦК України). Тобто, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц. Так, як вбачається зі змісту заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.11.2020 вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , а саме: 1/2 частка в квартирі належить на праві спільної часткової приватної власності [PERSON] ; - 1/2 частка в квартирі належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , є співвласником даної квартири, отже має обов`язок на утримання свого майна. Крім цього, [PERSON] не надано жодних доказів того, що він дійсно не проживає за вищевказаною адресою, зокрема, ним не заявлено клопотання про допит свідків, не долучено до заперечень акт про непроживання за місцем реєстрації. Доказів щодо звернення відповідача [PERSON] з будь-якими заявами або запереченнями щодо нарахувань за спожиті послуги також суду не надано. Щодо доводів відповідача [PERSON] , суд зазначає, що вона безперервно споживала послуги з електропостачання, претензій щодо кількості та якості наданих послуг на адресу АТ «Харківобленерго» не надсилала. Розрахунок, наданий відповідачем [PERSON] не заслуговує на увагу, оскільки є незрозумілим для третіх осіб та не деталізований. Щодо строків позовної давності, який просила застосувати до даного спору відповідачка, слід зазначити таке. Відповідно\~статті 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно\~ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише\~за заявою сторони\~у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Так, у позовній заяві заявлено позовну вимогу про стягнення заборгованості, яка виникла у період з 11.10.2018 по 31.12.2018. Позовна заява надійшла до суду та була зареєстрована і передана на розгляд судді 04.10.2021. Визначаючи строк позовної давності за даним спором, суддя дійшов висновку, що строк звернення до суду не пропущений, оскільки три роки з дня утворення даної заборгованості мав би сплинути 11.10.2021, тобто позовна заява подана до суду у межах строків позовної давності. Отже, клопотання відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає. Тобто, на даний час відповідачами заборгованість за спожиту електроенергію не сплачено. У відповідності ст. ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. За вимогами\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 541 ЦК України\~передбачено солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Беручи до уваги викладене, суд вважає за необхідне позов АТ «Харківобленерго» задовольнити та стягнути солідарно на користь позивача з відповідачів заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 3149,22 грн. Відповідно положень\~ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2270 грн 00 коп. у рівних частках. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів судових витрат пов`язаних з отриманням інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова у розмірі 89,62 грн. Відповідно ч.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.п. 3, 4 ч. 3\~ст.133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з: витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно\~до ст.80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд не може визнати достатнім доказом судових витрат копію договору № 0710 від\~17.10.2019\~року, укладеного між КП «Харківський Дата Центр» та ПрАТ «Харківобленерго» (далі - Договору). Позивач обґрунтовує даним договором витрати на отримання інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова у розмірі 89,62 грн, які він включає до судових витрат. Предметом вказаного договору є надання послуг з віддаленого доступу до веб-сайту Порталу електронних сервісів м. Харкова. Згідно п. 4.1. Договору вартість послуг підприємства «Харківський Дата Центр» складає 83,51 грн., що підлягає сплаті користувачем за одну транзакцію. Відповідно листа КП «Харківський Дата Центр» від 22.01.2021 року вартість однієї транзакції з 01.02.2021 року складає 89,62 грн. Як вбачається з п. 4.3. Договору послуги сплачуються шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок підприємства впродовж 10 днів наступного за місяцем надання послуг після підписання акту наданих послуг. Між тим докази перерахування коштів\~за отриману електронну довідку відносно відповідачів суду не надані. Крім того, згідно п. 1 ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Частиною 8\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Крім того, за положенням абз. 2 ч. 1\~ст.187 ЦПК України\~якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача. Зокрема, суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Тобто, суд самостійно витребує відомості з Єдиного державного демографічного реєстру. Враховуючи викладене, відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат в розмірі 89,62 грн.

Outcome: partial