Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати [PERSON] в розмірі 72403,80 грн, моральної шкоди в розмірі 5000 грн та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 1000 грн. В обгрунтування позову зазначає, що [PERSON] працює з 2019 року у Приватному акціонерному товаристві „Стебницьке гірничо-хімічне підприємство „Полімінерал" на посаді електромонтера. З 2023 року підприємство почало із затримкою, нерегулярно та не в повному обсязі виплачувати [PERSON] заробітну плату. Оскільки підприємство відмовилось надати позивачу довідку про розмір нарахованої, але невиплаченої заробітної плати з січня 2023 року, такі відомості він зміг отримати у Дрогобицькому відділенні ГУ ПФУ у Львівській області. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, наданих ГУ ПФУ у Львівській області від 13.10.2023 (Форма ОК-7), де під кодом 05762281 зазначено страхувальника - Приватне акціонерне товариство „Стебницьке гірничо-хімічне підприємство „Полімінерал", підприємством була нарахована позивачу у 2023 році заробітна плата у наступному розмірі: січень - 8782,60 грн; лютий - 7783,20 грн; березень - 8816,54 грн; квітень - 7783,20 грн; травень - 8816,54 грн; червень - 8472,10 грн. Оскільки на дату отримання вказаних відомостей підприємством не було внесено даних за третій квартал, однак, [PERSON] продовжував працювати і працює по даний час, його зарплата не могла бути меншою, ніж за попередній місяць і складала відповідно за липень - 8816,54 грн; серпень 8816,54 грн; вересень - 8816,54 грн. Загальна сума нарахованої заробітної плати складає не менше 76903,80 грн. Згідно виписок з банківського рахунку позивача, відкритого в АТ „ПУМБ" для отримання заробітної плати, підприємством за період з 01.01.2023 по 30.09.2023 було виплачено: січень 2023 року: 0 грн; лютий 2023 року: 09.02.2023 - 7002,28 грн, 14.02.2023 - 3000 гн; березень 2023 року: 0 грн; квітень 2023 року: 14.04.2023 - 5161,75 грн; травень 2023 року: 30.05.2023 - 3359,21 грн.; червень 2023 року: 0 грн; липень 2023 року: 03.07.2023 - 2000 грн; 25.07.2023 - 1000 грн; серпень 2023 року: 11.08.2023 - 500 грн; 29.08.2023 - 1000 грн; вересень 2023 року: 0 грн. При цьому, зазначає, що 09.02.2023, 14.02.2023, 14.04.2023 та 30.05.2023 була виплачена заборгованість по заробітній платі позивача у розмірі 18523,25 грн, яка існувала станом на 01.01.2023. Тобто, підприємство виплатило [PERSON] за дев`ять місяців праці 4500 грн заробітної плати, незважаючи на те, що він протягом такого тривалого періоду постійно працював і продовжує працювати. Станом на 01.10.2023 заборгованість ПрАТ „СГХП „Полімінерал" із заробітної плати перед позивачем складає 72403,80 грн. Наголошує, що, незважаючи на таке грубе незаконне порушення прав позивача на отримання винагороди за працю, його законні вимоги негайно погасити заборгованість та колективні звернення разом з іншими працівниками, права яких також порушено значною заборгованістю із заробітної плати протягом тривалого часу, керівник підприємства у відповідь тільки пропонує звільнитися за власним бажанням, якщо не підходять умови праці. Вказує, що внаслідок порушення конституційного права [PERSON] на оплату працю, невиплати заробітної плати у повному обсязі протягом усього тривалого часу роботи, при цьому у деякі місяці підприємством взагалі не виплачувалася заробітна плата, зверхнього ставлення відповідача до позивача під час звернень про виплату зарплати, вона понесла моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів, необхідних йому для проживання протягом тривалого періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, принизило його, вважає, що розмір понесеної ним моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, обґрунтовано становить 5000 грн. Окрім того, позивачем понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив позовну заяву задоволити частково, а саме, в частині стягнення 63212 грн заборгованості по заробітній платі за період січень-вересень 2023 року позов задоволити, в іншій частині позову відмовити. Вказує, що, оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, вважають, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не знаходять свого підтвердження, оскільки позивачем не надано доказів, що дії або бездіяльність відповідача спричинили позивачу будь-які емоційних страждань. Вказує, що позивачу жодного разу не було запропоновано звільнитись за власним бажанням, якщо не підходять умови праці. Також вказує, що ПрАТ „Стебницьке гірничо-хімічне підприємство „Полімінерал" - гірничо-хімічне підприємство, що розташоване в м. Стебник, яке за наказом Фонду державного майна України від 14.01.2013 перетворене з Державного ГХП „Полімінерал" у Публічне акціонерне товариство „Стебницьке гірничо-хімічне підприємство „Полімінерал". Відбулася й зміна форми власності підприємства і зміна назви самого підприємства. Діяльність ПрАТ „Стебницьке гірничо-хімічне підприємство „Полімінерал" пов`язана виключно із видобутком калійних солей в Стебницькому родовищі калійних солей. Родовище розроблялося з 1922-го року (рудник № 1) та з 1960-го року (рудник № 2). Родовище внаслідок екологічної катастрофи 1983 року не експлуатується. Розроблення родовища спричинило прогин поверхні, утворення підземних і поверхневих карстових форм, кількість і інтенсивність яких, незважаючи на припинення гірничих робіт через складні гідрогеологічні умови, зростає у часі. Основною ознакою для відновлення видобутку калійних солей в руднику №1 та, відповідно, відновлення господарської діяльності підприємства, була реалізація Комплексного проекту консервації рудника №2 та рекультивації порушених земель Стебницького гірничо-хімічного підприємства „Полімінерал", затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.03.2024 №166-р (далі - Комплексний проект). Після перетворення підприємства в акціонерне товариство у 2013 році, Міністерство фінансів України зобов`язало Державну казначейську службу України призупинити фінансування за бюджетною програмою в частині реалізації Комплексного проекту консервації рудника № 2. 02.10.2013 Фонд державного майна України продав 93,52 % акцій ПАТ „Стебницьке гірничо-хімічне підприємство „Полімінерал". У договорі купівлі-продажу акцій новий власник зобов`язувався реалізувати „Комплексний проект консервації рудника №2 та рекультивації порушених земель Стебницького гірничохімічного підприємства „Полімінерал", затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.03.2024 №166-р та здійснити інвестування у відновлення видобутку калійних солей (тобто відновлення господарської діяльності підприємства). Ці обставини підтверджуються постановою Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №910/32312/15. Верховний Суд у зазначеній постанові дійшов висновку про те, що відсутніми є протиправна поведінка та вина акціонера ПрАТ „СГХП „Полімінерал" у невиконанні реалізації Комплексного проекту консервації рудника № 2, оскільки вона не була виконана з причин, які від Акціонера не залежали, які не могли бути усунуті після їх виникнення. Акціонер ПрАТ „СГХП „Полімінерал" вживав заходи, направлені на належне виконання Комплексного проекту консервації рудника № 2. Проте, його виконання без внесення змін до цього проекту з огляду на зміну обставин, що викликали техногенно-екологічну катастрофу рудника №2, було неможливим. Акціонер ПрАТ „СГХП „Полімінерал" не є власником рудника № 2 та відповідно до договору про відповідальне безоплатне зберігання не має права користуватися та розпоряджатися переданим йому на зберігання майном, та неодноразово звертався з проханням внести зміни до „Комплексного проекту консервації рудника №2 і рекультивації порушених земель Стебницького державного гірничо-хімічного підприємства „Полімінерал", проте зміни до цього проекту внесені не були. Стебницьке гірничо-хімічне підприємство „Полімінерал" з 2001 і до сьогодні є неприбутковим та, по суті, дотаційним. Неприбутковість підприємства пов`язана з неможливістю здійснювати видобуток калійних солей, що спричинене зазначеними вище обставинами, аварійними водопритоками розсолів у шахту, складними гірничо-геологічними умовами та особливостями тектонічної будови Стебницького родовища калійної солі, а також боргами, які були утворені до приватизації, тощо. Після приватизації 02.10.2013 підприємство утримувалось виключно за рахунок акціонера, яким є ТОВ „Зорема-Вест". Неприйняття і затягування Фондом державного майна України у прийнятті рішення щодо внесення змін до договору купівлі-продажу пакета акцій ПрАТ „СГХП „Полімінерал" призводить до неможливості використання рудника № 1 згідно умов інвестиційного договору, тобто, впливає на процес відновлення господарської діяльності ПрАТ „СГХП „Полімінерал", адже поки не буде вирішено питання консервації рудника № 2 і рекультивації порушених земель, використання рудника № 1 є неможливим. ТОВ „Зорема Вест", як інвестор, несе лише збитки, не отримавши від діяльності ПрАТ „СГХП „Полімінерал" (видобування калійної солі) жодного прибутку. На сьогоднішній день ТОВ „Зорема Вест", яке є власником пакету акцій ПрАТ СГХП „Полімінерал", не має змоги здійснювати дотування підприємства. ПрАТ СГХП „Полімінерал" жодної виробничої діяльності, окрім як природоохоронних робіт не проводить. Природоохоронні роботи спрямовані на мінімізацію ризиків, реалізацію Комплексного проекту консервації рудника №2. Здійснюються системні заходи щодо запобігання аваріям і техногенним катастрофам на гірничій дільниці №1, яка знаходиться на стадії сухої консервації. Працівники ПрАТ СГХП „Полімінерал" виконують природоохоронні заходи з метою недопущення утворення надзвичайної ситуації у регіоні та для стабілізації екологічної ситуації у місті Стебник, тобто, недопущення подій, які мали місце на території підприємства 15.09.1983, коли через розущільнення дамби гідротехнічної споруди - хвостосховища було витікання у гідрографічну мережу річки Дністер понад 5 млн куб.м високомінералізованих розсолів, чим створено екологічну катастрофу в державі, внаслідок чого у шести областях України не було 14 діб питної води, та запобігання подій 2017 року, коли на території шахтного поля рудника № 2 у зв`язку із неефективністю Комплексного проекту та затвердженого сіткового графіку до 2012 року, утворився карстовий провал катастрофічного масштабу. У результаті провалу земної поверхні ряд інфраструктурних об`єктів такі як ЛЕП 110 та 220 кВ, водогін Гірне-Дрогобич та під`їздну автомобільну дорогу до міста Трускавець довелось державі переносити за межі гірничого відводу Стебницького родовища калійних солей. Постановою державної виконавчої служби від 01.09.2022 в межах виконавчого провадження №65081080 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках ПрАТ „СГХП „ПОЛІМІНЕРАЛ". Вказує, що дана заборгованість, яка накопичилась через доставку пільгових пенсій підприємством, утворилась ще до приватизації у 2013 році, і підприємство є правонаступником по виплаті даної заборгованості. Генеральним директором ПрАТ „СГХП „Полімінерал" Хевпою Зеноном Зеноновичем вживають всі можливі заходи щодо забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати, всі доступні кошти підприємство спрямовувало на виплату заробітної плати та податків за виключенням коштів, які автоматичного примусово стягувались з рахунку підприємства виконавчою службою. Згідно з реєстрами №№21, 22 від 11.08.2023, ПрАТ „СГХП „Полімінерал" виплачено заробітну плату працівникам за січень місяць 2023 року у розмірі 500 грн кожному на загальну суму 48000 грн; згідно з реєстрами №№ 23, 24 від 28.08.2023, ПрАТ „СГХП „Полімінерал" виплачено заробітну плату працівникам за січень місяць 2023 року у розмірі 1000 грн кожному на загальну суму 97000 грн. Отже, по мірі надходження коштів на рахунок підприємства за спільне використання технологічних електричних мереж (підприємство забезпечує електроживлення населенню міста Стебник та частини населення міста Трускавець, об`єктів ДСНС та інші) та від здачі в оренду приміщень підприємства, акумульовані кошти за ініціативи генерального директора підприємства з метою забезпечення рівності прав працівників в рівній сумі кожному, незалежно від займаної посади та розміру посадового окладу в межах сум, які надходять на рахунок підприємства, здійснюється погашення заборгованість по заробітній платі працівникам. Тобто, прибиральниця та генеральний директор підприємства отримують однакову кількість коштів, наприклад згідно реєстрів, що додаються від 11.08.2023 по 500 грн на особу чи від 28.08.2023 по 1000 грн кожному. У межах виконавчого листа № 2а-6139/12 від 29.08.2012 здійснюється автоматичне списання заборгованості із арештованого рахунку підприємства, що відображено у реєстрі операцій з 01.08.2023 по 31.08.2023, наприклад, у серпні 2023 року примусово стягнено боргу в розмірі 100000 грн для погашення заборгованості згідно виконавчого листа № 2а-6139/12 від 29.08.2012 Львівського окружного адміністративного суду. Таким чином, вказує, що генеральний директор ПрАТ „СГХП „ПОЛІМІНЕРАЛ" Хевпа Зенон Зенонович вживав та вживає всіх можливих заходів щодо виплати заробітної плати працівникам підприємства. Зазначені обставини, серед іншого, частково встановлені постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.10.2023 по справі №442/6648/23 (провадження №3/442/2413/2023), якою встановлено, що генеральний директор ПрАТ СГХП „Полімінерал" Хевпа Зенон Зенонович вживав та вживає всіх можливих заходів щодо виплати заробітної плати працівникам підприємства, не мав можливості здійснити виплату своїм працівникам заробітної плати у встановлені законодавством терміни з наведених непереборних обставин, а відтак відсутня обов`язкова ознака об`єктивної сторони, за якою дане діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON] працює електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування 3-го розряду в ПрАТ „Стебницьке гірничо-хімічне підприємство „Полімінерал". Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України „Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Статтею 103 КЗпП України передбачено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Згідно з ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 21 Закону України „Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини справа „Суханов та Ільченко проти України" заяви № 68385/10 та 71378/10, справа „Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини", заява № 42527/98 тощо) „майно" може являти собою „існуюче майно" або засоби, включаючи „право вимоги" відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні „законне сподівання"/„правомірне очікування" (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до довідки ПрАТ „Стебницьке гірничо-хімічне підприємство „Полімінерал" від 21.12.2023 № ПЛМ00000024, [PERSON] працює в ПрАТ „Стебницьке гірничо-хімічне підприємство „Полімінерал" з 06.03.2019, займає посаду - електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування 3-го розряду. Дохід за період з 01.01.2023 по 31.10.2023 склав 85087,82 грн. До виплати - 68495,67 грн. Виплачено за 2023 рік станом на 21.12.2023 - 9519,99 грн. У Постанові Верховного Суду від 18.01.2021 у справі № 607/2699/17 (провадження №6115999св20) викладений висновок про те, що системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів; усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 18.07.2018 у справі № 359/10023/16-ц, від 07.10.2020 у справі № 523/14396/19, від 16.11.2020 у справі № 607/3509/17, від 23.12.2021 у справі № 607/1429/17. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2020 у справі № 607/3509/17 (провадження № 61-12609св20) зазначено, що оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Враховуючи викладене, за період з 01.01.2023 по 30.09.2023 (період, який позивач зазначає у позовних вимогах) заборгованість по заробітній платі становить 66698,20 грн з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, рішення в частині негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати позивача в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, якою передбачене відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідачем порушено конституційне право позивача на оплату праці, не виплати заробітної плати у повному обсязі протягом усього тривалого часу роботи, що призвело до моральних страждань позивача, які виразились у неотриманні коштів необхідних їй для проживання протягом тривалого періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, принизило його. Суд погоджується з позицією позивача про те, що неможливість отримувати належну платню за роботу позбавило його задовольняти необхідні соціально-матеріальні потреби, що є прямим свідченням завданих моральних страждань. В той же час, визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує характер порушення її прав, тяжкість і істотність вимушених змін у житті внаслідок порушення трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, виходячи з засад розумності та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа „Серявін та інші проти України"). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в цій справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи „Van de Hurk v. the Netherlands", „Boldea v. Romania", „Moreira Ferreira v. Portugal"). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. Відповідно до статті 30 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі „Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі „Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі „East/West Alliance Limited проти України", від 26.02.2015 у справі „Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 25.10.2023, укладеним між адвокатом Партикою Ольгою Владиславівною та [PERSON], адвокат приймає доручення Клієнта здійснювати представництво його інтересів у цивільних справах, виконавчих провадженнях, учасником (стороною) яких є Клієнт. Відповідно до п. 3.1 даного Договору оплата послуг Адвоката за надання правничої допомоги здійснюється клієнтом згідно акта прийняття-передачі наданих послуг. Відповідно до акту прийняття-передачі наданих послуг № 1 від 30.10.2023 адвокат надав, а клієнт прийняв правничу допомогу з виконання предмету Договору. Детальний опис наданих послуг: зібрання доказів, складання позову про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати [PERSON] , стягнення понесеної моральної шкоди, нормативно-правове обгрунтування позовних вимог; витрачений час: 1 год.; вартість: 1000 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №96 від 30.10.2023 адвокатом Партикою О.В. отримано від [PERSON] 1000 грн; підстава: договір від 25.10.2023, акт № 1 від 30.10.2023. Враховуючи викладене, а також те, що заявлені представником позивача витрати у сумі 1000 грн є співмірними зі складністю цієї справи, а тому в відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір" з відповідача слід стягнути в дохід спеціального фонду Державного фонду України судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved