Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договором позички грошей\~ від 06 червня 2020 року у загальному розмірі 116 729,88 грн., які складаються з: 100 000 грн. позичка, 13 228,66 грн. розмір інфляційних втрат за період з 25 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року, 3 501,22 грн. розмір трьох відсотків річних за період з 25 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року. Також просила суд стягнути з відповідача судові витрати по справі, судовий збір у розмірі 1 167,30 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. В обґрунтування поданого позову зазначено, що 06 червня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір позички грошей, згідно з яким позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 150 000 грн., які останній зобов`язався повернути в строк до 25 грудня 2020 року. Відповідач грошові кошти в повному обсязі у визначений строк не повернув (повернув лише 50 000 грн.) та від цього питання ухиляється, що змушує її звернутися до суду за захистом порушених прав. Позивачем здійснено розрахунок заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, а саме: 116 729,88 грн., які складаються з: 100 000 грн. позичка, 13 228,66 грн. розмір інфляційних втрат за період з 25 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року, 3 501,22 грн. розмір трьох відсотків річних за період з 25 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року. Також просила суд стягнути з відповідача судові витрати по справі, судовий збір у розмірі 1 167,30 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2023 року\~ відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Від представника позивача, адвоката Репело О.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, проте, в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив до суду не надав, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до вимог частини першої статті 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі доказів, які є у справі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами, тому позов слід задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 525, 526, 599 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 06 червня 2020 року між [PERSON] , [INFO] , з однієї сторони та [PERSON] , [INFO] було укладено договір позички грошей, у зв`язку з чим позивач передала в позику відповідачу на його власні потреби грошові кошти в розмірі 150 000 грн., що підтверджується нотаріально посвідченим договором позички грошей. За змістом договору, строк повернення позики був встановлений до 25 грудня 2020 року. Звертаючись до суду, позивач зазначає, що умови договору відповідач не виконав, борг повернув частково. Не надавши суду відзиву на позов, відповідач приведених у позові обставин не спростував, своїх доказів не надав, належного виконання договору позики не підтвердив. З договору вбачається, що предметом позики були грошові кошти в сумі 150 000 грн. Позивач зазначає, що відповідачем було повернуто грошові кошти у розмірі 50 000 грн. Отже, сума основного боргу відповідача за договором позики становить 100 000 грн. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в цій частині. Крім основної суми боргу позивач просила стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 25 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року та розмір трьох відсотків річних за період з 25 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних здійснено позивачем за період з 25 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року виходячи із поточної заборгованості відповідача, та вони становлять відповідно: 13 228,66 грн. та 3 501,22 грн. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд визнає його правильним. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми підлягають задоволенню у повному обсязі. Отже, загальна сума заборгованості за договором позики, що підлягає стягненню з відповідача становить 116 729,88 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за звернення до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1 167,30 грн., що підтверджується квитанцією про сплату, яка наявна в матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 167,30 грн. Позивач також просила стягнути витрати на правничу допомогу в сумі\~ 10 000 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі\~ 10 000 грн.

Outcome: approved