Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

До Приморського районного суду м.Одеси 22.12.2023 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місце проживання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14.05.2006 року, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис №27, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Під час сімейного життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, несумісність характерів, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Сторони тривалий час проживають окремо, сумісного господарства не ведуть. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, [PERSON] змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Матеріали позову суддя отримала 25.12.2023 року. Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №379733 від 25.12.2023 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 01.12.2023 року за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28.12.2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини повернуто позивачці. Ухвалою суду від 28.12.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 29.01.2024 року. У судове засідання призначене на 29.01.2024 року [PERSON] не з`явилася, в матеріалах справи містяться заяви [PERSON] та її представника - адвоката Вєлєва І.І., в яких останні повністю підтримали позовні вимоги, просили суд розірвати шлюб, строк на примирення просили не надавати, після розірвання шлюбу просили залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». Також зазначили, що відсутній спір щодо місця проживання малолітньої дитини. Справу просили розглядати за відсутністю сторони позивачки. [PERSON] у судове засідання не з`явився, 23.01.2023 року на адресу суду поштою надав заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу, зазначивши, що після розірвання шлюбу малолітня дитина буде проживати з матір`ю, справу просив розглядати за його відсутністю. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 31.01.2024 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що 14.05.2006 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис №27, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.17). Від спільного шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 20.10.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис №63, та малолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 01.09.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис №70 (а.с.13, 14). Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Сторони тривалий час проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, про що є відповідна заява. На даний час малолітній син проживає разом з матір`ю [PERSON] . Таким чином, примирення між позивачем та відповідачем неможливе, спорів про поділ майна та місце проживання малолітнього сина [PERSON] між сторонами на час розгляду справи не існує. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Питання щодо визначення місця проживання дитини судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачем не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходило. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved