Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

У квітні 2023 року представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (далі - ПАТ «СК «УНІКА») звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі по тексту - відповідач) на користь позивача шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 40810,25 грн та 2 684 грн судового збору. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 02.12.2019 року між ПАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Форд (д.р.н. [NUMBER] ). Договір було укладено відповідно до Закону України «Про страхування» (надалі - Закон). 24.12.2019 року в м.Київ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: а/м Форд (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] та автомобіля Форд (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] , автомобіля Сітроен (д.р.н. [NUMBER] ) та автомобіля Шкода (д.р.н. [NUMBER] ), внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Форд (д.р.н. [NUMBER] ), що був застрахований ПАТ «СК «УНІКА» за Договором добровільного комплексного страхування на транспорті №007090/4600/0000208. Згідно постанови Соломянського районного суду від 04.02.2020 року (справа №760/1350/20), дорожньо-транспортна пригода сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. На підставі заяви потерпілої особи, Договору добровільного страхування транспортного засобу та на підставі вимог Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт №00334106 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 103 217,69 грн. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Форд (д.р.н. [NUMBER] ) була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПАТ СК «ВУСО» згідно полісу ЕР 197033801. 23.03.2020 року ПАТ СК «ВУСО» було здійснено виплату страхового відшкодування в добровільному порядку в розмірі 62 407,44 грн. Таким чином, представник позивача просив стягнути з відповідача різницю між сумою страхового відшкодування, здійсненого позивачем і сумою страхового відшкодування, здійсненого страховиком відповідача, яка становить 40 810,25 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.06.2023 року справу було передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м.Києва. За даними протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2023 року справу передано до провадження судді Шевченківського районного суду міста Києва Романишеної І.П. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідачу направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 0600237145191), проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 3 ч.7 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. У постанові Верховного Суду від 10.05.2023р. у справі №755/17944/18 зазначено, що посилання касаційної скарги на те, що [PERSON] належним чином не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, що позбавило його можливості реалізувати належні йому процесуальні права, є безпідставними, так як наявна на а. с. 143 т. 3 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2019 року м. Києві по вул. Липківського, 16 Б, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Citroen», д/з [NUMBER] , «Ford», д/з [NUMBER] , «Skoda», д/з [NUMBER] , «Ford Mondeo», д/з [NUMBER] , в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно постанови Солом`янського районного суду м.Києва від 04.02.2020 року (справа №760/1350/20), водія автомобіля «Ford Mondeo», д/з [NUMBER] [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02.12.2019 року між ПАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №007090/4600/0000208, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Форд», реєстраційний номер [NUMBER] , страхова сума складає 240 000 грн., строк дії договору до 19.12.2020р. Крім того, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ СК "ВУСО", ліміт за шкоду майну 100 000 грн., розмір франшизи 1000 грн. На підставі заяви потерпілої особи [PERSON] , договору добровільного страхування транспортного засобу та на підставі вимог Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «УНІКА» було складено страховий акт №00334106 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 103 217,69 грн. Згідно із платіжним дорученням №138548 від 28.02.2020 року позивачем виплачено страхове відшкодування за договором добровільного страхування в сумі 103 217,69 грн. Відповідно до платіжного доручення №8184 від 23.03.2020 року страхових відповідача ПАТ СК «ВУСО» перерахувало ПАТ «СК «УНІКА» в добровільному порядку страхове відшкодування в сумі 62 407,44 грн. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь різницю між сумою страхового відшкодуваня виплаченого позивачем за договором добровільного страхування та виплаченим розміром страхового відшкодування ПАТ СК «ВУСО», що становить 40 810, 25 грн. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. В даному випадку, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі, відтак до нього перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації. В свою чергу, відносини ж між відповідачем та його страховиком (ПАТ СК «ВУСО») регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно до абзацу 2 пункту 12.1 статті 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). За змістом ч.1 ст.1194 ЦК України обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.09.2022 року у справі №441/756/18, від 26.10.2022р. у справі №645/6088/18. Судом встановлено, що позивач, який є страховиком потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі, а саме, у розмірі 103 217,69 грн. При цьому, зі страхового акта № 00334106 вбачається, що розмір матеріального збитку був розрахований з врахуванням зносу транспортного засобу та становить 105 795,48 грн., розмір франшизи 2577,79 грн. 23.03.2020 року ПАТ «СК «ВУСО» було здійснено виплату страхового відшкодування в добровільному порядку в розмірі 62 407, 44 грн. згідно з платіжним дорученням №8184. Тобто, різниця між виплаченою сумою страхового відшкодування за договором добровільного страхування (103 217, 69 грн.) та перерахованою сумою страхового відшкодування в адресу позивача від страховика винуватця ДТП (62 407,44 грн.), становить 40 810,25 грн. Разом із тим, матеріали справи не містять обґрунтування розміру страхового відшкодування в розмірі 40 810, 25 грн., в той час як ліміт відповідальності страховика винуватця ДТП за майнову шкоду становить 100 000, 00 грн., франшиза 1 000,00 грн. В свою чергу, суд враховує, що різниця між сумою страхового відшкодування за договором добровільного страхування (103 217, 69 грн.) та лімітом відповідальності страховика винуватця ДТП за майнову шкоду за вирахуванням розміру франшизи (99 000 грн.), складає 4 217, 69 грн., саме вказаний розмір не покриває застрахований ліміт відповідальності винуватця ДТП за полісом обов`язкового страхування. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14.12.2021 року у справі №147/66/17 вказала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», приймаючи до уваги те, що позивач звертаючись з позовом до [PERSON] , та не заявляючи вимог до страховика відповідача ПАТ «ВУСО», не врахував, що обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, чи якщо страховик за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату), тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) обов`язок відшкодувати завдану шкоду розподіляється між винуватцем ДТП і його страховиком, а тому, позов підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача суми завданої шкоди, в частині, що перевищує розмір ліміту відповідальності страховика винуватця ДТП, у сумі 4 217,69 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial