Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

В провадження суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Величко Т.О. від 23.03.2020 року по зазначеній справі відкрито провадження призначено підготовче провадження (а.с. 28). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Величко Т.О. від 23.03.2020 року вжито заходи забезпечення позову (а.с. 29-30). Відповідно до Розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва від 23.10.2020 року призначено повторний автоматичний розподіл справи, зв`язку з відстороненням судді Величко Т.О. від здійснення правосуддя(а.с. 48). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020 р. вищезазначена справа передана до провадження судді Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М.(а.с. 49). Частиною 12 статті 33 ЦПК України передбачено, що у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження. Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року було вирішено прийняти до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, розпочати підготовче провадження у справі. До Святошинського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя в якій вона просила ухвалити рішення, яким поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнати автомобіль марки TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, дата реєстрації 08 серпня 2019 року та автомобіль марки HYUNDAI GETZ, 2008 року випуску, дата реєстрації 22 вересня 2018 року спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , поділити спільне сумісне майно (власність) подружжя [PERSON] та [PERSON] збільшивши частку [PERSON] у спільній сумісній власності з 1/2 частини до 2/3 частини, право спільної сумісної власності на автомобіль марки TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, дата реєстрації 08 серпня 2019 року та автомобіль марки HYUNDAI GETZ, 2008 року випуску, дата реєстрації 22 вересня 2018 року, які належать [PERSON] припинити, визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) в порядку поділу майна подружжя право власності на автомобіль марки HYUNDAI GETZ, 2008 року випуску, дата реєстрації 22 вересня 2018 року, стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) грошову компенсацію вартості її частини в автомобілі марки TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, дата реєстрації 08 серпня 2019 року в розмірі 133 333 (сто тридцять три тисячі триста тридцять три) гривні 00 коп., залишивши автомобіль у користуванні та власності [PERSON] . При цьому зазначила, що між нею та [PERSON] 17 серпня 2016 року у Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб, актовий запис 2023. За час спільного проживання в них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає із Позивачем за місцем її реєстрації місця проживання в квартирі [ADDRESS] . Останнім часом між сторонами почали виникати неприязні стосунки, розбіжності та непорозуміння, щодо подальшого сімейного життя. Почуття поваги і кохання один до вони втратили. Всі наші спроби примиритися та дійти до порозуміння, закінчувалися невдало, в них нічого путнього з цього не виходило. Сім`я фактично розпалася остаточно зберегти її вже неможливо. Сімейні стосунки сторони вже не підтримують та проживаємо окремо більше місця. Основною причиною погіршення сімейних стосунків стало те, що приблизно місяць тому відповідач повідомив позивача, що бажає розірвати шлюб та переїхав до іншого місця проживання, яке Позивачу не відоме. Після розірвання шлюбу донька залишиться проживати із позивачем. За час спільного сімейного проживання сторони придбали рухоме майно, що складається з двох автомобілів, а саме автомобіля марки TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, дата реєстрації 08 серпня 2019 року та автомобіля марки HYUNDAI GETZ, 2008 року випуску, дата реєстрації 22 вересня 2018 року (надалі - Автомобілі). Автомобілі належать на праві власності відповідачу. На даний час автомобілі знаходять у користуванні відповідача, місцезнаходження їх позивачу не відоме. 21.01.2022 року до суду була направлена заява представника [PERSON] з вимогою долучити до матеріалів справи довідки з Територіального сервісного центру № 1243 РСЦ МВС України у Дніпропетровській області від 26.10.2021 року. Дана інформація у вигляді довідки підтверджує те, що [PERSON] перебуваючи у зареєстрованому шлюбі купував та перепродавав автомобілі, які фактично були придбані у період перебування сторін в шлюбі. 03.10.2022 року до суду надійшла заява представника позивача про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання: яка ринкова (середня) вартість автомобіля марки TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, об`єм двигуна 2362 см. куб. станом на 21 липня 2020 року?; Яка ринкова (середня) вартість автомобіля марки HYUNDAI GETZ, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1399 см. куб. станом на 19 травня 2020 року?. 03.10.2022 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва зупинено провадження у даній справі для проведення судово-автоварознавчої експертизи. Станом на 16.01.2023 року вищезазначена справа надійшла до суду з експертним висновком. Ухвалою судді від 17.01.2023 року поновлено провадження по справі. 10.03.2023 року надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. 27.03.2023 року до суду була направлена представником [PERSON] заява про долучення доказів на підтвердження вимог викладених у позовній заяві, щодо збільшення частки позивача у спільній сумісній власності подружжя та за для спростування доводів відповідача. 30.03.2023 року до суду надійшла заява представника [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог, в якій сторона позивача просить вирішувати справу за наступними позовними вимогами з урахуванням збільшення: поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати автомобіль марки TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, дата реєстрації 08 серпня 2019 року та автомобіль марки HYUNDAI GETZ, 2008 року випуску, дата реєстрації 22 вересня 2018 року спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; поділити спільне сумісне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] збільшивши частку [PERSON] у спільній сумісній власності подружжя з 1/2 частини до 2/3 частини; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості її частини в автомобілі марки TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, дата реєстрації 08 серпня 2019 року в розмірі 181 568, 66 (сто вісімдесят одна тисяча п`ятсот шістдесят вісім) гривень 66 коп., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості її частини в автомобілі марки HYUNDAI GETZ, 2008 року випуску, дата реєстрації 22 вересня 2018 року в розмірі 95 968, 66 (дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 66 коп. 31.03.2023 року від представника [PERSON] до суду надійшла заява з проханням долучити до матеріалів даної справи та надати належну оцінку під час дослідження доказів довідку розрахунок заборгованості по аліментах [PERSON] , що видана 24 березня 2023 року. Вказуючи, що дана довідка підтверджує той факт, що [PERSON] станом на 24 березня 2023 року має сукупний розмір заборгованості по аліментах в розмірі 65 685, 44 (шістдесят п`ять тисяч шістсот вісімдесят п`ять) гривень 44 коп. Тобто заборгованість [PERSON] з 15 листопада 2021 року (подавалася остання довідка) збільшилася майже в четверо, що свідчить про те, що він ухиляється від сплати аліментів у передбаченому рішенням суду розмірі. 11.04.2023року ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, а позивачу запропоновано у встановлений строк усунути вказані недоліки, оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст. 175, та ст. 177 ЦПК України. Ухвалу судді позивачем було отримано у встановленому законом порядку. 27.04.2023 року від представника позивача по зустрічному позову надійшла заява про усунення недоліків, проте перелічені у вищезгаданій ухвалі, усунуті не були. Ухвалою суду від 07.06.2023 року було вирішено зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - вважати неподаною та повернути позивачу. 07.06.2023 року судом було вирішено закрити підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна та призначити справу до судового розгляду. В судове засідання, яке відбулося 31.01.2024 року сторони не з`явились, про час та місце справи повідомлялися належним чином, представник [PERSON] подав через канцелярію суду заяву в якій просив суд розглянути справу у відсутність [PERSON] та її представника. Дослідивши всебічно матеріали справи та з`ясувавши всі обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 17 серпня 2016 року у Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб, актовий запис 2023. За час їх спільного проживання в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . За час спільного сімейного проживання сторони придбали рухоме майно, що складається з двох автомобілів, а саме автомобіля марки TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, дата реєстрації 08 серпня 2019 року та автомобіля марки HYUNDAI GETZ, 2008 року випуску, дата реєстрації 22 вересня 2018 року. Відповідно до довідки з Територіального сервісного центру № 1243 РСЦ МВС України у Дніпропетровській області від 26.10.2021 року, спірні автомобілі належали на праві власності [PERSON] та були перереєстровані ним на користь третіх осіб, без наданого дозволу з боку [PERSON] . Відповідно вищевказаної довідки автомобіль марки TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, був зареєстрований на праві власності за [PERSON] 08.08.2019 року, а перереєстрований на іншу фізичну особу 21.07.2020 року, а автомобіль марки HYUNDAI GETZ, 2008 року випуску, був зареєстрований на праві власності за [PERSON] 22.09.2018 року, а перереєстрований на іншу фізичну особу 19.05.2020 року. Відповідно до вищевказаної довідки вбачається, що набув право власності [PERSON] на спірні автомобілі в період перебування в зареєстрованому шлюбу з [PERSON] та відчужив вищевказані автомобілі на користь третіх осіб в період перебування у зареєстрованому шлюбі. За клопотанням представника позивача судом 03 жовтня 2022 року було призначено по справі судову авто-товарознавчу експертизу, на вирішення якої були поставлені питання: яка ринкова (середня) вартість автомобіля марки TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, об`єм двигуна 2362 см. куб. станом на 21 липня 2020 року?; Яка ринкова (середня) вартість автомобіля марки HYUNDAI GETZ, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1399 см. куб. станом на 19 травня 2020 року?. Відповідно до експертного висновку, ринкова вартість автомобіля марки TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску становить 272353,00 (двісті сімдесят дві тисячі триста п`ятдесят три) гривні 00 коп., а ринкова вартість Автомобіля марки HYUNDAI GETZ, 2008 року випуску становить 143953,00 (сто сорок три тисячі дев`ятсот п`ятдесят три) гривні 00 коп. Відповідно до наданого представником [PERSON] розрахунку заборгованості по аліментах [PERSON] , що видана 24 березня 2023 року Довгинцівським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) станом на 24 березня 2023 року [PERSON] має сукупний розмір заборгованості по аліментах в розмірі 65 685, 44 (шістдесят п`ять тисяч шістсот вісімдесят п`ять) гривень 44 коп. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У даній справі презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно з частиною 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст.ст.70,71 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні. А тому присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п.п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України).

Outcome: approved