Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості у розмірі 52 480 гривень, суму судових витрат у розмірі 2 147.20 гривень судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 23.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4661901 про надання споживчого кредиту. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй, [PERSON] кредит в сумі 16 000.00 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Відповідач не здійснила жодних оплат на рахунок Кредитора для погашення тіла кредиту. 19.09.2021 року відповідач оплатила на рахунок кредитора в розмірі процентів за користування кредитом на суму 4256.00 гривень. В зв`язку з чим у відповідності до п.1.4. та п.4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів, тобто до 19.10.2021 року, зі стандартною ставкою 1.90% в день. 18 жовтня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ ««Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №18.04/23-ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ ««Фінансова компанія «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за Кредитним договором №4661901. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 16 000,00 гривень - тіло кредиту та 36 480 гривень - нараховані проценти, а всього - 52480.00 гривень. Окрім цього, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача інфляційні витрати - 14222.08 гривень, три відсотки річних - 2639.82 гривень, сплачений судовий збір в розмірі 2 147.20 гривень та 10 000.00 гривень витрати на правову допомогу. Враховуючи те, що відповідач протиправно, всупереч умов надання кредиту, не повертає кредитні кошти, право вимоги щодо яких набуло ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою суду від 29.09.2023 відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 06.11.2023 року о 11:00 годині (а.с.83), про що сповіщено сторін по справі (а.с.84). Відповідачу надіслано копію позовної заяви з доданими документами, та роз`яснено про необхідність подання в п`ятнадцятиденний строк письмового відзиву разом з наявними у нього доказами. В судове засідання 06.11.2023 року: Представник позивача - не прибув, про час та місце проведення розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства (а.с.84), на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без участі представника (а.с.86). Відповідач - не прибула, про час та місце проведення розгляду повідомлена належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.84, 85). Через канцелярію суду подала заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату (а.с.87). Ухвалою суду від 06.11.2023 розгляд справи відкладено на 29.11.2023 року о 10:00 годині (а.с.89), про що сповіщено сторін по справі (а.с.90, 90-а). 21.11.2023 року до суду звернулася представник відповідача з заявою про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.91, 92), та 22.11.2023 року ознайомилася зі справою у повному обсязі (а.с.91). В судове засідання 29.11.2023 року: Представник позивача - не прибув, про час та місце проведення розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства (а.с.90), на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без участі представника (а.с.93). Відповідач - не прибула, про час та місце проведення розгляду повідомлялася згідно вимог діючого законодавства (а.с.90). Представник відповідача до суду подала заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату (а.с.94). Протокольною ухвалою суду від 29.11.2023 року судовий розгляд справи відкладений на 09:00 годину 20.12.2023 року (а.с.95, 96), про що сповіщено сторін по справі (а.с.97, 98). В судове засідання 20.12.2023 року: - представник позивача надіслав клопотання про долучення до справи доказів (а.с.100-106) та заяву про проведення судового засідання у відсутність представника (а.с.107); - відповідач, будучи сповіщеною належним чином (а.с.99) - не прибула, причини неявки не повідомила; -представник відповідача подала письмовий відзив через підсистему «Електронний суд» (а.с.108-110). Будучи присутньою в судовому засіданні підтвердила, що лише 19.12.2023 року надіслала відзив до суду та представнику позивача. Протокольною ухвалою суд відклав судове засідання на 10:00 годину 18.01.2024 року (а.с.111-115). 10.01.2024 року судом отримано відповідь представника позивача на відзив відповідача (а.с.116-122, 123-127). Тоді ж, представник позивача надіслав клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с.128-129). Ухвалою суду від 17.11.2024 року надано можливість представнику позивача - адвокату Столітньому Михайлу Миколайовичу приймати участь в судовому засіданні, призначеному на 10:00 годину 18.01.2024 року та подальших судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми ЄСІТС відеоконференцзв`язку з використанням власних технічних засобів (а.с.131-132, 133). В судовому засіданні 18.01.2024 року: Представник позивача, приймав участь в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, надав пояснення з підстав зазначених в позові, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Пояснив, що відповідач не заперечує факту укладання договору і отримання кредиту в розмірі 16 000 гривень, а тому ці обставини не потребують доказуванню. 23.08.2021 року відповідач отримала на платіжну картку 16000 гривень строком на 30 днів. 19.09.2021 року відповідач здійснила оплату коштів в розмірі 4256.00 гривень на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом. В зв`язку з чим, у відповідності до п.1.4. та п.4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредитування ще на 30 днів, тобто до 19.10.2021 року зі стандартною процентною ставкою 1.90 % в день. Однак у подальшому відповідач жодної сплати коштів на погашення кредиту не здійснювала. 18.04.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором було укладено Договір факторингу №18.04/23-Ф (договір факторингу), згідно з умовами якого клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Станом на дату укладення договору факторингу та на дату звернення до суду заборгованість відповідача складала: 16000 гривень - тіло кредиту, 36480 гривень - нараховані проценти, всього - 52480 гривень. Представник також наполягав на стягнені індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 14222.08 гривень та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2639.82 гривень. Відповідач заперечувала щодо задоволення позовних вимог в заявленому розмірі. Стверджувала, що позовні вимоги визнає частково. Не заперечує факту укладання кредитного договору та отримання 16000 гривень кредитних коштів на платіжку картку. З умовами договору ознайомилася частково, так як договір був занадто великий, а текст викладений мілким шрифтом. 19.09.2021 року на погашення кредитного договору сплатила 4256.00 гривень, переконана була, що цим самим вона погасила частину тіла кредиту. На той час перебувала в складаних життєвих обставинах, так як розлучилася з чоловіком та залишилась з маленькою дитиною на руках, будучи в декретній відпустці. Чоловік аліменти не виплачував, матеріально не допомагав, а тому вона не мала коштів для погашення кредиту. Тому заборгованість визнає частково, а саме тіло кредиту в розмірі 12000.00 гривень, відсотки в розмірі 10000 гривень. Оскільки не має необхідної освіти, знань не може самостійно зробити розрахунок заборгованості, але вважає, що така сума відсотків буде розумною і справедливою . Позовні вимоги в частині стягнення з неї 3-х відсотків річних та інфляційних витрат - взагалі не визнає, оскільки у період військового стану такі не стягуються з боржників. Окрім цього, вважала, що витрати на правову допомогу в розмірі 10000 гривень є занадто завищеними, та не підлягають задоволенню. Представник відповідача - підтримала доводи свої довірительниці. Стверджувала, що чинним законодавством передбачено, що мінікредити відшкодовуються у такому порядку, спочатку погашається тіло кредиту, а потім відсотки. Тому сума, яку сплатила відповідач 4256.00 гривень має бути зарахована на погашення тіла кредиту, а тому відповідач визнає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12000 гривень. Та як наслідок, відсотки мали б бути нараховані на тіло кредиту 12000 гривень, а не на 16000 гривень. 15.09.2020 року ВР внесла зміни в Закон «Про споживче кредитування», яким здійснили регулювання мінікредитів. Представник звернула увагу, що в період воєнного стану не нараховуються і не стягуються інфляційні витрати та три відсотки річних, а тому з відповідача не підлягають стягненню ці суми. Система розрахунку відсотків складна, а тому вони не спромоглися здійснити такий розрахунок, в зв`язку з цим, відповідач визнає заборгованість по відсоткам на суму 10000 гривень. Витрати на правову допомогу мали б бути розраховані згідно ставки, визначеною КМУ, якою визначено ставки на оплату послуг адвокатів. Тому зазначене питання залишили на вирішення суду. В судовому розгляді було оголошено перерву до 09:00 години 25.01.2024 року (а.с.140). В судовому засіданні 25.01.2024 року: -представник позивача - не прибув. Надіслав на адресу суду заяву про завершення розгляду справи у його відсутність (а.с.143); -відповідач, будучи присутньою, наполягала на частковому визнанні позовних вимог, визнала заборгованість: 11744.00 гривень - тіло кредиту; - 10000 гривень - відсотки за користування кредитом. Заперечувала щодо стягнення з неї витрат на правову допомогу в розмірі 10000 гривень, вважала суму занадто завищеною, та просила визначити розмір цих витрат на розсуд суду. Щодо стягнення інфляційних витрат та 3-х відсотків річних - заперечувала; -представник відповідача - підтримала позицію відповідача, просила її врахувати та постановити рішення з огляду на доводи відповідача. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Положеннями ч.1 ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК № 870 від 28 лютого 2017 року, яке видане Національним банком України (а. с.36). Також ТОВ «Авентус Україна» має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, яка була видана розпорядженням Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28 березня 2017 року за № 756 (а. с. 6). З матеріалів справи вбачається, що 23.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4661901 за допомогою електронного підпису «одноразовим ідентифікатором №М915176» про надання споживчого кредиту, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй, відповідачу кредит в сумі 16 000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , зі строком кредиту на 30 днів (а. с.5-7). ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 16000 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжку картку відповідача № [NUMBER] , про що свідчить довідка ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» про перерахування коштів та Договір №087/20-П від 08.07.2020 року про надання послуг з переказу коштів укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий Дім» та ТОВ «Авентус Україна» (а.с.123-126). Відповідач підтвердила факт отримання кредитних коштів в розмірі 16000 гривень на банківську картку. Стандартна процентна ставка становить 1,90% на день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору; в межах нового строку кредит, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору (п. 1.5.1 договору). Відповідно до п. 1.5.2 договору, занижена процентні ставка 1,425 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач в межах строку, визначеного в п. 1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудиться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до даті фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більші ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 договору, а у випадку пролонгації, до дати пролонгації (не включно),буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не може вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживачів, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для споживача лише як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим договором. Якщо споживач є учасником програми лояльності розмір заниженої процентної ставки зазначений в договорі має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в договорі. Якщо споживач не є учасником програми лояльності, розмір заниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим цей пункт договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для споживача. Аналогічні умови зазначені у паспорті споживчого кредиту (а. с. 60-62). Договір про надання споживчого кредиту № 4661901 від 23.08.2021 року підписувався електронним підписом відповідача шляхом використання одноразового ідентифікатору, що не заперечується сторонами. Листом ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 04.05.2023 року за № 2634, яка безпосередньо надає фінансові послуги з переказу коштів, що здійснюються за допомогою вебсайта:https://easypay.ua, підтвердило ТОВ «Авентус України» про успішність операції, а саме про перерахування 23.08.2021 суми в розмірі 16 000 гривень (а.с.20-21). Зазначені обставини повністю визнаються відповідачем. 19.09.2021 відповідач [PERSON] здійснила оплату на рахунок кредитора а розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 4256.00 гривень. В зв`язку з чим у відповідності до п.1.4 та п. 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 (до 19.10.2021) днів зі стандартною процентною ставкою 1.90% в день. В силу положень кредитного договору, помилковим є твердження відповідача, що дана сума коштів мала б бути зарахованою на погашення тіла кредиту, оскільки розділом 6 кредитного договору передбачено «Порядок погашення кредиту, сплати відсотків» (п.6.3.1. Договору) (а.с.38). Однак станом на 19.10.2021 відповідач свої зобов`язання не виконала щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору в зв`язку з чим кредитний договір було авто пролонговано, а строк користування продовжено на строк 90 календарних днів - розділ 4 (чотири) Договору (а.с.37). Більше відповідач оплати за кредитним договором не здійснювала. Згідно із пп.3 п. 5.1. кредитного договору передбачено, що ТОВ « Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача (відповідача). Судом встановлено, що 18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04./23-ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитним договором № 4661901 (а.с.101-106). Відповідно до п. 1.1. договору факторингу за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (клієнта) (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Пунктом 1.2. договору факторингу передбачено, що перехід від клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до фактора вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 4661901 ТОВ « Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну адресу [INFO] зазначену при укладанні договору. Також відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 18.04./23-ф від 18.04.2023 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 52480 грн., з якої: 16 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 36480 грн. - сума заборгованості за відсотками; 00,00 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами (а.с.42). З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. А тому боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому станом на дату звернення до суду позивач нарахував відповідачу заборгованість за кредитним договором в розмірі 52 480.00 гривень, а й інфляційні витрати - 14222.08 гривень, та три відсотки річних - 2639.82 гривень (а.с.7-10, 41, 42, 44-59). Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті626,628 ЦК України). Згідно із ч. 1ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.8 ст.11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна» в електронній формі. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою шляхом передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Із змісту ст. 611 ЦК України випливає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України. На підставі ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 статті 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Згідно із ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. На підставі договору факторингу укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відступили ТОВ «Авентус Україна» право грошової вимоги, строк зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб-боржників, перелік яких, підстави виникнення права грошової вимоги та її сума сформовані в реєстрі боржників (до договорів факторингу), зокрема й до [PERSON] , за кредитним договором. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 4661901 та договір факторингу № 03-05/2022 були укладені між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК ФІНТРАС» та [PERSON] , у електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів» та не суперечить приписам ч. 1 ст. 205, ст. ст. 6, 207, 627-628, ч. 2 ст. 639 ЦК України. При цьому, на виконання приписів ч. 1 ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Відтак, оскільки вищевказані договори про надання коштів у позику та факторингу не були визнані у встановленому законом порядку недійсними чи нікчемними, то в силу положень Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 6, 204, 207, 627, 629, 638, 639, 642, 1077 ЦК України ці правочини є правомірними, чинними та обов`язковими для виконання, що у відповідності до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не спростовано відповідачем жодними доказами. Отже, до ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного Договору факторингу № 18.04/23-Ф перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 52480 грн. Станом на 22.09.2023 року заборгованість за кредитним договором відповідача склала 52480 грн., яка складається з тіла кредиту - 16000 гривень, процентів за користування кредитом - 36480 гривень. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову, в частині стягнення з відповідача вищевказаної суми заборгованості на користь позивача. Відповідач визнала позовні вимог в частині наявності заборгованості за: тілом кредиту - 11744.00гривень, відсотками - 10000 гривень, щодо витрат на правову допомогу - покладалася на розсуд суду. Заперечення відповідача суд розцінює критично. Безпідставним є твердження відповідача, що сума сплачених нею 19.09.2021 року коштів в розмірі 4256.00 гривень мала б бути зарахованою на погашення тіла кредиту. Так, при укладенні кредитного договору, відповідачу було надано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.41), яка також була підписана відповідачем (дані обставини не заперечувались відповідачем). Строк кредитування було визначено 30 днів, тобто до 21 вересня 2021 року включно, та саме в цей строк відповідач мала б сплатити всю суму кредиту 16000 гривень та відсотки за користування кредитом в розмірі 4560.00 гривень (а.с.41). Тобто відповідач не виконала умови договору, на які добровільного погодилася. Пунктом 6.3 Договору визначено порядок погашення заборгованості (а.с.38). Так, споживач здійснює платежі за Договором у такій черговості: п.6.3.1. у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості передбаченої даною чергою, недостатньо для її повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такій черговості: -прострочені зобов`язання по процентам; -прострочені зобов`язання по кредиту. Дані умови були погоджені сторонами шляхом підписанні кредитного договору. Щодо важкого матеріального становища відповідача в наслідок народження дитини, розірвання шлюбу, не сплати аліментів її чоловіком, відсутність коштів для існування, то суду не надано жодного доказу на підтвердження цих доводів. Суд не погоджується з позицією відповідача в частині визнання позовних вимог що стосуються заборгованості - 10000 гривень відсотків, оскільки відповідач не змогла пояснити яким чином нею вирахувано дану суму заборгованості по відсоткам, жодних розрахунків суду надано не було. Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат - 14222.08 грн., та трьох відсотків річних - 2639.82 грн. Інфляційні витрати та 3 % річних, які позивач просить стягнути з відповідача, розраховані за період з лютого 2022 року по квітень 2023 року, розрахунки наведені в позовній заяві (а.с.7-8). Однак, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» цього Кодексу, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 р. N 2120-IX. Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказані положення набрали чинності 17.03.2022 року. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (з урахуванням змін, внесених згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022) в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Надалі даний строк продовжувався неодноразово і воєнний стан діє по теперішній час. А відтак, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних - задоволенню не підлягають. При вирішенні питання щодо судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення справи На підтвердження понесених витрат суду надано: копію договору про надання правової допомоги № 18/07-2023 від 10 липня 2023 року, рахунок на оплату по замовленню від 21.09.2023 року, копію платіжної інструкції від 21.09.2023 року № 497, копію свідоцтва про надання права на заняття адвокатською діяльністю (а.с.20). Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд з прав людини застосовує такі критерії - заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим та мати мають розумний розмір. Верховний Суд неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial