Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Адвокат Кир`ян Дар`я Ігорівна звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті ДТП, в якому просила: стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] : 108297 грн у відшкодування матеріальної шкоди; 50000 грн відшкодування моральної шкоди; судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що 15.08.2020 о 16 год. 15 хв. на в`їзді у м. Умань (на повороті біля стели Умань) сталося ДТП за участю автомобіля марки «TOYOTA AURIS», д.н.з. [NUMBER] , сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобі [NUMBER] (власник та особа, що керувала транспортним засобом - [PERSON] , далі - відповідач), та автомобіля марки «OPEL INSIGNIA», д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску, коричневого кольору (власник та особа, що керувала транспортним засобом - [PERSON] , далі - позивач). Автомобіль під керування позивача рухався трасою Е50 за маршрутом Одеса- Хмельницький. У автомобілі знаходились: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та неповнолітній [PERSON] , [INFO] , які є свідками зазначеної ДТП. Позивач керував технічно справним автомобілем, який не був завантажений. Стаж керування позивача складає більше 30 років. Стан здоров`я мав задовільний, почував себе добре, від керування автомобілем не відволікався, погодні умови були сприятливі, дорожнє покриття сухе. Траса Е50 має дві смуги. Проїжджаючи о 16 год. 17 хв. м. Умань, рухаючись прямо по своїй полосі, позивач побачив, як автомобіль відповідача, рухаючись зустрічною смугою, почав здійснювати поворот ліворуч (в`їзд у м. Умань), не надавши дорогу зустрічному транспортному засобу, а саме автомобілю позивача, як це передбачено п. 10.4 Правил дорожнього руху, через що спричинила зіткнення зазначених автомобілів. Позивач доклав усіх зусиль, щоб уникнути зіткнення, але йому не вдалося. Таким чином, зіткнення сталось через порушення водієм автомобіля марки «TOYOTA AURIS», д.н.з. [NUMBER] , правил дорожнього руху, в результаті якого було значно пошкоджено автомобіль марки «OPEL INSIGNIA», д.н.з. [NUMBER] . В результаті зіткнення автомобіль позивача ледь не зіткнувся з вантажним автомобілем, що рухався зустрічною смугою. Окрім цього, в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження неповнолітній [PERSON] , якого везли з лікування у м. Одеса, що підтверджується випискою з амбулаторної картки. Під час зіткнення удар прийшовся на ліву сторону та основний у заднє ліве колесо автомобіля позивача, що спричинило неможливість подальшої експлуатації транспортного засобу без відновлювального ремонту. На місці протокол та схема не складалась, оскільки відповідач попросила мирним шляхом вирішити справу та пообіцяла компенсувати всі витрати щодо ремонту пошкодженого автомобіля позивача. На місці ДТП відповідачем також було надано розписку та в забезпечення своїх слів та наміру відшкодувати шкоду, відповідач віддала позивачу на зберігання свій оригінал паспорту та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. У кінці серпня 2020 року позивач звернувся до ПП [PERSON] для здійснення ремонту свого автомобіля, пошкодженого під час вказаного ДТП. Згідно Рахунку-фактури та акту виконаних робіт вартість відновлювального ремонту склала 108297 грн. Після звернення позивача до відповідача з проханням відшкодувати зазначену суму, остання відмовилась це робити. 22.09.2020 позивач направив відповідачу заяву про сплату коштів на ремонт автомобіля, однак на сьогоднішній день відповіді так і не отримав. Як вбачається з відеозапису події ДТП та не заперечується відповідачем, саме вона є винуватцем ДТП. Виходячи з наведеного, є всі підстави вважати, що дії відповідача були не правомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, встановлення якої не є обов`язком, враховуючи завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Крім завданої майнової шкоди та внаслідок злісного ухилення відповідача від здійснення відшкодування шкоди, позивач отримав значну моральну шкоду, був вимушений збирати велику кількість документів, звертатись до суду за допомогою. Завдана позивачу моральна шкода пов`язана із сильним психотравмуючим стресом, викликаним хвилюванням, пов`язаним з подіями ДТП, пошкодженням його автомобіля. Окрім того, позивач є інвалідом 2 групи. Через відсутність можливості користуватись автомобілем, він був змушений витрачати свій час для вирішення питань стосовно пересувань. Перебування його автомобіля у несправності призвело до розладу його нормального життя, нервової напруги та переживань щодо втрачених якостей автомобіля, в порушенні його права нормально ним користуватись. Відсутність відремонтованого автомобіля призвело до суттєвої зміни звичного укладу життя позивача та його родини, необхідності докладання додаткових зусиль для організації та поновлення своїх справ, що викликали у позивача психоемоційний дискомфорт, спричинили душевні переживання та страждання. У позивача був порушений душевний спокій, він був вимушений неодноразово звертатися за медичною допомогою, знаходився у стані морального пригнічення і дискомфорту, у нього постійно боліла голова, був підвищений артеріальний тиск, відчував біль у серці. Моральна шкода полягає також у тому, що відповідач відмовлялась компенсувати вартість ремонту, він постійно звертався до відповідача та по суті випрошував зазначені кошти, через що відчував приниження. Моральну шкоду позивачем оцінено у 50000 гривень. 18.05.2022 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Бочеваром М.П. надіслано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив: поновити відповідачу строк на подання відзиву; прийняти відзив на позов та відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної та майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП в повному обсязі. У відзиві зазначив, що поліцейськими не складалося жодних матеріалів про адміністративне правопорушення за фактом ДТП, що начебто сталася за участю сторін, в тому числі не складалася схема місця ДТП та не оглядалися транспортні засоби, відтак немає підстав вважати, що 15.08.2020 о 16 год. 15 хв. на в`їзді в м. Умань сталося ДТП за участю автомобілів, що належать позивачу та відповідачу. Щодо посилань позивача на начебто визнання відповідачем факту вчинення ДТП з її вини, що підтверджується складеною відповідачем розпискою, то слід зазначити, що розписка стосувалася обставин створення відповідачем 15.08.2020 о 16 год. 15 хв. на в`їзді в м. Умань аварійної обстановки, що не є тотожним із дорожньо-транспортної пригодою, адже законодавчо визначення поняття аварійної обстановки міститься у ч. 5 ст. 122 КУпАП. Позивач не надав доказів на підтвердження факту настання ДТП 15.08.2020 за участю сторін, тим більше доведення позивачем вини відповідача у вчиненні такої ДТП, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачу матеріальну та моральну шкоду. Крім того, позивачем не надано жодних доказів звернення ним до експерта (суб`єкта оціночної діяльності), який би в установленому Методикою порядку провів авто технічне та авто товарознавче дослідження, в тому числі здійснив технічний огляд КТЗ, зокрема зафіксував характер й обсяг пошкоджень, а відтак рахунок фактура, квитанція до прибуткового касового ордеру та акт виконаних робіт, видані ФОП [PERSON] , не є належними доказами вартості відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу або розміру матеріальних збитків, завданих позивачу внаслідок пошкодження транспортного засобу, адже із вказаних документів не зрозуміло, коли та за яких обставин виникли у належного позивачу транспортного засобу пошкодження, який характер та обсяг таких пошкоджень, чи могли вони виникнути внаслідок зіткнення належних сторонам транспортних засобів за обставин, викладених позивачем у позові. Крім того, сам позивач у поданих до позову документах визнає факт відшкодування йому відповідачем грошових коштів на ремонт автомобіля. З приводу заявленої позивачем моральної шкоди, то слід зазначити, що оскільки позивачем не доведено факт настання ДТП за участю сторін, вину відповідача у її вчиненні, то відтак, з огляду на положення ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідач не повинна відшкодовувати позивачу моральну шкоду. Разом з тим позивачем такий розмір моральної шкоди не обґрунтовано. Позивач [PERSON] та його представники - адвокат Кир`ян Д.І. та Підгайний П.Т. у судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. 21.09.2023 адвокатом Підгайним П.Т. надіслано на електронну адресу суду клопотання-заяву, в якій він просив розглядати справу без участі позивача [PERSON] та адвоката Підгайного П.Т. та задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бочевар М.П. у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що позивачем не доведено факт настання ДТП за участю сторін, вину відповідача у її вчиненні, тому відповідач не повинна відшкодовувати позивачу ні матеріальну, ні моральну шкоду. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши докази, долучені до позовної заяви, дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 2 статті 83 ЦПК України визначає, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. У позовній заяві представник позивача посилається на те, що 15.08.2020 о 16 год. 15 хв. на в`їзді у м. Умань (на повороті біля стели Умань) сталося ДТП за участю автомобіля марки «TOYOTA AURIS», д.н.з. [NUMBER] , сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобі [NUMBER] , яким керувала відповідач, та автомобіля марки «OPEL INSIGNIA», д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску, коричневого кольору, яким керував позивач. Проїжджаючи о 16 год. 17 хв. м. Умань, рухаючись прямо по своїй полосі позивач побачив, як автомобіль відповідача, рухаючись зустрічною смугою, почав здійснювати поворот ліворуч (в`їзд у м. Умань), не надавши дорогу зустрічному транспортному засобу, а саме автомобілю позивача, як це передбачено п. 10.4 Правил дорожнього руху, через що спричинила зіткнення зазначених автомобілів. Позивач доклав усіх зусиль, щоб уникнути зіткнення, але йому не вдалося. Таким чином, зіткнення сталось через порушення водієм автомобіля марки «TOYOTA AURIS», д.н.з. [NUMBER] , правил дорожнього руху, в результаті якого було значно пошкоджено автомобіль марки «OPEL INSIGNIA», д.н.з. [NUMBER] . На підтвердження зазначених у позові фактів представником позивача долучено копію розписки наступного змісту: (далі дослівно із збереженням пунктуації) « …Я [PERSON] [INFO] зареєстрована [ADDRESS] создала аварійну ситуацію при в`їзді в м Умань 15.08.2020р. в 16.25 год…». Із доданої копії розписки суд позбавлений можливості встановити, ким вона написана, коли, та територіально, де саме. В розписці йде мова про створення аварійної обстановки, що відповідно до положень КУпАП не є тотожним із дорожньо-транспортною пригодою. З фотографій, долучених до позову, неможливо встановити, коли вони були здійснені, який транспортний засіб на них зображений, оскільки вони не містять жодних ідентифікуючих даних, таких як номерний знак, номер шасі, рами, кузова, марки та моделі автомобіля. Із копії відеозапису з відеореєстратора, долученої позивачем до позову, неможливо встановити, де саме відбулося зіткнення, за участю яких транспортних засобів, та яких пошкоджень зазнали транспортні засоби. У позові також зазначено, що під час зіткнення удар прийшовся на ліву сторону та основний у заднє ліве колесо автомобіля позивача, що спричинило неможливість подальшої експлуатації транспортного засобу без відновлювального ремонту. На підтвердження зазначеного не долучено жодних доказів, як і не надано доказів сплати відповідачем позивачу коштів у сумі 27000 грн та в разі такої сплати, докази їх витрати, та в саме такому розмірі та саме для доставки автомобіля позивача в м. Хмельницький, проведення та встановлення вартості робіт по ремонту автомобіля. Також суд не бере до уваги посилання у позові на те, що 22.09.2020 позивач направив відповідачу заяву про сплату коштів на ремонт автомобіля, оскільки копія заяви про сплату коштів на ремонт автомобіля, долучена до позову, не містить дати її написання. Представник позивача у позові підтверджує факт того, що позивачем працівники поліції не викликалися, протокол та схема місця ДТП не складались, що позбавляє суд встановити, чи дійсно мала місце ДТП, коли, де, за участю яких саме автомобілів, перелік пошкоджень кожного автомобіля, хто керував транспортними засобами, та хто з водіїв порушив Правила дорожнього руху. Також у позові зазначено, що у автомобілі знаходились: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та неповнолітній [PERSON] , [INFO] , які є свідками зазначеної ДТП. В результаті ДТП отримав тілесні ушкодження неповнолітній [PERSON] , якого везли з лікування у м. Одеса, що підтверджується випискою з амбулаторної картки. Проте до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження викладеного. Позивач та його представники не заявляли клопотання про допит в якості свідків зазначених осіб, та виписка з амбулаторної картки не містить встановленої медиками травми [PERSON] , в тому числі спричиненої ДТП. Крім того, суд враховує посилання представника відповідача на те, що позивачем не обґрунтовано розмір матеріальної шкоди, в разі її заподіяння, саме суб`єктом оціночної діяльності, яким ПП [PERSON] не є. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В обґрунтування стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 108297 грн витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля позивачем було надано суду: копію рахунку-фактури № 00004 від 31.03.2021 та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 8 від 31.03.2021. За загальним правилом та з огляду на положення статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів встановлено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395 (з відповідним змінами). До позову не надано звіту про оцінку майна або висновку експерта на підтвердження розміру матеріального збитку. Представником позивача додано лише акт виконаних робіт, що не відповідає вказаним вимогам закону та підзаконних нормативно-правових актів, що ставить під сумнів належність поданих позивачем доказів. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позивачем [PERSON] не доведено факт настання ДТП за участю сторін, вину відповідача, розмір спричиненої йому шкоди, тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, заподіяної в результаті ДПТ, задоволенню не підлягають. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, то судом було встановлено таке. Згідно з частинами першою, другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Таким чином встановлено, що позивачем та його представником у позові і в подальшому під час розгляду справи в суді не обґрунтовано, в чому саме полягає моральна шкода, завдана йому відповідачем, та не обґрунтований її розмір, враховуючи що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 вказано, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Звертаючись за захистом своїх прав до суду, саме заявник повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права, та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства. Відповідно до п. 6 та п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підставою до застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування відповідно до процедури, врегульованої ЦПК України. Враховуючи вищезазначене, суд встановив, що позовні вимоги позивачем та його представником не обґрунтовано, оскільки ними не надано будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача [PERSON] відповідачем [PERSON] . На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд не встановив з боку відповідача [PERSON] спричинення позивачу матеріальної та моральної шкоди та розмір такої шкоди, а тому відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed