Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дочки - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем з 08 липня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року розірвано. Від шлюбу мають спільну малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що згідно з судовим наказом Солом`янського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину - [PERSON] у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду 11 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, вказує, що після народження дочки відповідач не працював, вони жили на її зарплатню, а також їм допомагали її батьки. У подальшому, відповідач практично не займався її вихованням, а спілкування з нею було мінімальним. У 2019 році він покинув сім`ю і став жити у м. Києві, після чого, лише декілька разів телефонував дочці, однак уже більше як півтора роки з нею не спілкується, де фактично проживає відповідач невідомо. Всі питання щодо утримання та виховання дитини вирішуються нею одноособово без участі та підтримки відповідача. Окрім того, на примусовому виконанні у Солом`янському ВДВС у м. Києві перебуває виконавчий лист щодо стягнення з відповідача аліментів, однак ніяких коштів на утримання дочки не сплачує та має заборгованість по аліментам в сумі 44 047 грн. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що поведінка відповідача свідчить про свідоме самоусунення, ухилення від виховання дочки, тому його необхідно позбавити батьківських прав, у зв`язку з чим, позивач звернулася до суду з указаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 січня 2023 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 лютого 2023 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаним позовом та призначено підготовче судове засідання. 27 березня 2023 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання залучено до участі справи в якості третьої особи Службу у справах дітей Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області та витребувано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дочки [PERSON] , [INFO] . 14 квітня 2023 року до суду надійшов лист Служби у справах дітей Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 06 квітня 2023 року № 164/01-11, в якому зазначено про неможливість надання висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позивач разом з дитиною проживають з 2019 року в Словацькій Республіці. 25 липня 2023 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак 30 січня 2024 року її представник подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи явку свого представника в судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи у відсутність їхніх представників. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність учасників справи. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 липня 2011 року, який рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27 листопада 2012 року. Солом`янським районним судом міста Києва 17 січня 2022 року видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду - 11 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття На підставі вищевказаного судового наказу 11 липня 2022 року старшим державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурлакою Р. В. відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. З листа начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30 серпня 2022 року вбачається, що станом на 01 серпня 2022 року заборгованість відповідача по аліментам становить 44 047 грн. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № [NUMBER], виданого державним виконавцем Бурлакою Р. В. у відповідача станом на 01 січня 2024 року наявна заборгованість зі сплати аліментів на дочку в сумі 128 082 грн. Відповідно до листа Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 13 березня 2023 року № 1-8/24-1123 позивач разом з дитиною мешкають за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи на викладене, просили покласти відповідальність стосовно надання висновку щодо розв`язання спору на орган опіки та піклування за місцем проживання дитини. З листа Служби у справах дітей Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 06 квітня 2023 року № 164/01-11 вбачається, що 06 квітня 2023 року службою у справах дітей обстежено умови проживання сім`ї, про що складено відповідний акт, де зазначено, що позивач разом з дочкою з 2019 року проживають в [ADDRESS] . Для підготовки висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , висновок має містити такі документи: показання свідків, довідку та характеристику закладу освіти, де навчається дитина, характеристика місця проживання, акт обстеження матеріально побутових умов проживання, довідку з лікарні про стан здоров`я дитини і хто з батьків дбає про її здоров`я, квитанції про придбання ліків для дитини. Якщо дитина відвідує гуртки, то можна долучити довідку про те, хто з батьків дбає про розвиток дитини, так як позивач та дочка сторін на території Полянської сільської ради на проживають, зазначені документи врахувати неможливо. Крім того, з листа Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 11 січня 2024 року вбачається, що Служба не має можливості здійснити передбачені законодавством дії для підготовки обґрунтованого висновку до суду щодо розв`язання спору, оскільки позивач з дочкою проживають закордоном. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статей 141, 150, 153, 155 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За змістом даної норми закону ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Як встановлено судом, позивач звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню їхньої спільної дочки. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження №№ 61-2175св20). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так судом установлено, що у матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , а наявний лише Акт про обстеження умов проживання від 06 квітня 2023 року, з якого вбачається що позивач разом з дочкою з 2019 року проживають у Словацькій Республіці, що унеможливлює надання висновку у відповідності до чинного законодавства. Вищевказаний Акт не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування [PERSON] своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. Письмові показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які були опитані представником позивача та надані до суду у формі протоколів опитування, не можуть бути належними та допустимими доказами, що підтверджують винну поведінку батька, оскільки не містять відмітки про повідомлення зазначених осіб про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання або про відмову від дачі показань. Водночас, у судові засідання явку свідків сторона позивача не забезпечила. Надані позивачем до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну поведінку щодо дитини. Крім того, позивач наголошує на тому, що відповідач не спілкується з дочкою та не цікавиться розвитком дитини. Однак в ході судового розгляду встановлено, що позивач з дочкою з 2019 року проживають в Словацькій Республіці, що не заперечувалося позивачем, що об`єктивно ускладнює спілкування та участь батька у вихованні дочки, враховуючи той факт, що на території України з 24 лютого 2022 року Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 введено воєнний стан, дію якого продовжено і до цього часу, у зв`язку з чим чоловіки віком від 18 до 60 років обмежені в праві виїзду за кордон. Також, не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17), від 23 квітня 2020 року по справі № 420/1075/17 (провадження № 61-17053св19). Водночас, з постанови про відкриття виконавчого провадження щодо примусового стягнення з відповідача аліментів на користь позивача, вбачається, що провадження було відкрито 11 липня 2022 року, тобто у період дії воєнного стану, однак доказів отримання такої постанови відповідачем матеріали справи не містять, що також спростовує доводи [PERSON] , що останній ухиляється від виконання обов`язку по утриманню дитини. Крім того, частиною другою статті 171 СК України визначено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, судом думку дитини з`ясувати не вдалося, оскільки вона разом з матір`ю проживає за кордоном, а клопотань про проведення судових засідань у режимі відеоконференції у порядку встановленому чинним законодавством стороною позивача не подавалося. Враховуючи вищевикладене, з наданих позивачем доказів не вбачається наявність підстав передбачених статтею 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав. При цьому позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довела Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Ураховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, то судові витрати, відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed