Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної установи "Держгідрографія" (далі - ДУ "Держгідрографія"), в якому просить стягнути на свою користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання судового рішення у справі № 759/11688/20 про поновлення на роботі в сумі 374 427, 76 грн з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що він працює на посаді начальника відділу управління майном ДУ "Держгідрографія" з 10.07.2019 року. Наказом від 06.07.2020 року він був звільнений з займаної посади у зв`язку з скороченням чисельності або штату працівників. Не погоджуючись з даним накозом він звернувся до суду та рішення Святошинського районного суду м.Києва від 11.05.2021 року його поновлено на роботі та призначено стягнути д відповідача на його користь середній заробіток за час за час вимушеного прогулу у сумі 33 649,32 грн та судовий збір, яке набрало законної сили. Однак відповідач не виконав рішення у визначений законом строк. 09.02.2022 року він звернувся до відповідача про добровільне виконання рішення та надав виконавчий лист, однак рішення виконане не було. 15.02.2022 року він звернувся до відповідача з заявою про повернення виконавчого документу без виконання. 30.12.2022 року звернувся повторно до відповідача про добровільне виконання рішення. 09.01.2023 року він отримав від відповідача наказ про поновлення його на роботі та на його банківський рахунок було отримано від відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 27 087,70 грн та судовий збір та наказ про його увільнення від роботи у зв`язку із проходженням служби, як такого, що перебуває на військовій службі по мобілізації у ЗСУ, на особливий період, зі збереженням місця роботи, посади на період проходження військової служби. 10.01.2023 року він отримав від відповідача лист про відмову від виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки виконання судового рішення. 16.03.2023 року він звернувся до суду з заявою про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимішеного прогулу та середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі у сумі 638 991,18 грн та 17.07.2023 року рішенням суду частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з відповідача на його користь середній заробітку за час вимішеного прогулу та середній заробіток за час затримки виконання судового рішення у розмірі 323 614,68 грн. Вважає, що з боку відповідача порушено його право на труд та оплату праці, в результаті чого відбулась затримка виконання рішення з вини відповідачаза період часу з 16.02.2022 року до 03.01.2023 року з урахуванням рішення суду від 17.07.2023 року, поважних причин не виконання рішення суду щодо його поновлення на роботі у відповідача не було. Вказував, що він дізнався про порушення свого права з рішення Святошинського районного суду м.Києва у справі 759/4923/23 від 17.07.2023 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2023 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 45-46). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 14.09.2023 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 48). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 88). 23.10.2023 року до суду від в.о. начальника ДУ "Держгідрографія" надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки вважає їх безпідставними, необгрунтованими та просив застосувати строки позовної давності, оскільки строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується троьома місяцями з дня коли працівник дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. Вказував, що позивач просить задовольнити позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення у справі № 759/11688/20 про поновлення на роботі, які вже розглядалися судом у справі № 759/4923/23 між тими ж сторонами про той же предмет та з тих самих підстав. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 11.05.2021 року (№ 759/11688/20) поновлено на роботі [PERSON] на посаді начальника відділу управління майном ДУ "Держгідрографія" та стягнуто з ДУ "Держгідрографія" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу 33 649,32 грн. Рішення суду набрало законної сили - 30.08.2021 року. Наказ №03-к про поновлення позивача на виконання рішення суду від 11.05.2021 року було видано 03.01.2023 року. Позовна заява підписана 06.09.2023 року та подана до суду з явними порушеннями (пропуском) строку пред`явлення до суду, оскільки позивач у своїй позовній заяві від 14.03.2023 року до ДУ "Держгідрографія" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання судового рішення у п. 68 зазначав, що він дізнався про порушення свого права на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання судового рішення з листа державної установи від 10.01.2023 року, а строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується троьома місяцями з дня коли працівник дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі. Дії позивача щодо звернення до відповідача з заявою про добровільне виконання рішення лише 09.02.2022 року (через 6 місяців після отримання виконавчого листа), а потім 30.12.2022 року (через 16 місяців) та його заява про повернення виконавчого документу без виконання вказує на зловживання процесуальними правами та небажання виконання судового рішення від 11.05.2021 року, а затримка виконання для подачі нового позову. Твердження позивача про невиконання рішення суду у визначений строк є безпідставними (а.с. 100-104). Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 129-130). Представник відповідача у судовому засіданні просив суд повністю відмовити в заявленні позовних вимог, оскільки позивач пропустив 3 місячний термін звернення до суду. Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 11.05.2021 року, яке набрало законної сили 30.08.2021 року, [PERSON] поновлено на роботі на посаді начальника відділу управління майном ДУ "Держгідрографія" та стягнуто з ДУ "Держгідрографія" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу 33 649,32 грн (а.с. 14-17). 09.02.2022 року [PERSON] звернувся до ДУ "Держгідрографія" з заявою про добровільне виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва від 11.05.2021 року (а.с. 19). 15.02.2022 року [PERSON] звернувся до ДУ "Держгідрографія" з заявою про повернення виконавчого документу без виконання (а.с. 20). 30.12.2022 року [PERSON] повторно звернувся до ДУ "Держгідрографія" з заявою про добровільне виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва від 11.05.2021 року (а.с. 21-24). Згідно наказу ДУ "Держгідрографія" від 03.01.2023 року № 03-к, на виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва від 11.05.2021 року у справі № 759/11688/20, скасовано наказ ДУ «Держгідрографія» від 06.07.2020 р. №220-к «Про особовий склад», поновлено на попередній роботі [PERSON] на посаді начальника відділу управління майном ДУ "Держгідрографія" з 06.07.2020 року, виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с. 25). 03.01.2023 року наказом ДУ "Держгідрографія" № 04-к увільнено [PERSON] , начальника відділу управління майном від роботи з 03.01.2023 року, що перебуває на військовій службі по мобілізації у ЗСУ військовій частині [NUMBER] , на особливий період, зі збереженням місця роботи, посади на період проходження військової служби (а.с. 26). Листом ДУ "Держгідрографія" від 10.01.2023 року вих. № 2/1-зп/12/23 повідомлено [PERSON] про добровільне виконання рішення суду (а.с. 27-28). Згідно довідки ДУ "Держгідрографія" від 28.12.2022 року № 53 [PERSON] працював у ДУ "Держгідрографія" у період часу з 10 липня до 11 серпня 2019 року на посаді начальника групи договірної роботи; з 12 серпня 2019 року до 06 липня 2020 року на посаді начальника відділу управління майном (а.с.36). Відповідно довідки державної установи "Держгідрографія" про доходи від 28.12.2022 року №27 середньоденна заробітна плата складає 61 300,00 грн/37 =1 656,76 грн, середньомісячна кількість робочих днів 39/2 = 19,5 днів, середньомісячна заробітна плата складає 1 656,76 х 19,5 =32 306,82 грн (а.с. 37). Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Частиною першою статті 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється за правилами, визначеними нормами статті 233 КЗпП України. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом «ex officio», незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України). Встановлений статтею 233 КЗпП України строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог (постанова Верховного Суду від 08 вересня 2023 року у справі № 593/1156/21. Стаття 236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (постанова Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15). Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (стаття 235 КЗпП України). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. 14.03.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДУ "Держгідрографія" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання судового рішення. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 липня 2023 року у справі № 759/4923/23 позов задоволено частково, стягнуто з ДУ «Держгідрографія» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі з 11.05.2021 року (день ухвалення рішення суду про поновлення на роботі) до 15.02. 2022 року у розмірі 323 614,68 грн. Позивач зазначає, що вищевказаним рішенням суду встановлено, що вимоги про стягнення вказаного середнього заробітку за період з 16.02.2022 до 03.01.2023 він не заявляв, а тому на його користь підлягає стягненню середній заробіток за вказаний період, що становить 226 робочих днів та становить 374 427,76 грн. Однак, з позовом до суду [PERSON] звернувся 06.09.2023 року, тобто з пропуском визначеного законом строку. Заяву про поновлення строку з поважних причин згідно зі ст. 234 КЗпП України до суду не подавав. Звертаючись з позовом у справі № 759/4923/23 [PERSON] зазначав, що він дізнався про порушення свого права на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання судового рішення з листа державної установи від 10.01.2023 року, при цьому зазначав період стягнення 06.07.2020 по 15.02.2022, період з 16.02.2022 до 03.01.2023 ним заявлений не був та не був предметом розгляду, тому посилання позивача на те, що про порушення його права він дізнався з рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17.07.2023 року у справі №759/4923/23 не заслуговують на увагу. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Так відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не доведено наявності обставин, які б об`єктивно перешкоджали йому в реалізації його права на звернення до суду у визначений статтею 233 КЗпП України строк, дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed