Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

08.02.2023 року до суду звернулася позивачка, [PERSON] , з позовом про визнання батьківства і стягнення аліментів до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 15.02.2023 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 16.02.2023 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 28.03.2023 року. 28.03.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 18.05.2023 року, в зв`язку з неявкою відповідача. 18.05.2023 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області зупинене провадження у справі в зв`язку призначенням судової молекулярно-генетичної експертизи. 29.08.2023 року ухвала про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи повернена з експертної установи без виконання в зв`язку з неявкою відповідача до експертної установи для відібрання зразків на експертизу. 30.08.2023 поновлене провадження у справі справа призначена до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 23.10.2023 року 23.10.2023 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 05.12.2023 року для надання доказів. 05.12.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 08.02.2024 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. 08.02.2024 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 08.02.2024 року. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 08.02.2024 року в підготовчому судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Внести до актового запису № 31, складеного 27.03.2014 року виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про народження [PERSON] , [INFO] , наступні зміни: в гарфі відомості про батька виключити відомості « [PERSON] » та вказати - « [PERSON] ». Стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. Вона тривалий час зустрічалась з відповідачем. З 2013 року вони почали проживати разом, вели спільне господарство, але шлюб не реєстрували. [INFO] вона народила сина - [PERSON] . Відповідач є батьком народженої нею дитини, проте відмовляється подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Запис про батька дитини в книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ст. 135 СК України зі слів матері. Батьками дитини в свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 27.03.2014 року вказані: [PERSON] і [PERSON] . Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного тану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька [PERSON] , [INFO] , батьком зазначений [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідач не цікавиться дитиною, не надає матеріальної допомоги, не приймає участі і не хоче приймати участі у житті дитини. Відповідач є молодою та здоровою людиною та відповідно має можливість надавати фінансову допомогу на утримання дитини. Домовитись з відповідачем про подання спільної заяви про походження дитини та реєстрації його батьком дитини і надання матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку не вдалось, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що в 2013 році вона почала зустрічатись з відповідачем. Потім вона завагітніла. Вони почали проживати разом для чого зняли квартиру. В подальшому відповідач її зрадив та вони припинили спільне проживання. Дитина народилась, коли вони з відповідачем вже не проживали. І відповідач відмовився подати заяву про визнання батьківства до органу реєстрації актів цивільного стану. Вона також не подавала позову про визнання відповідача батьком дитини, так як була обмежена в коштах. На даний час її матеріальне становище покращилось і вона звернулась з даним позовом до суду. Вона з дитиною приїздили в експертну установу для проведення призначеної судом експертизи, але відповідач туди так і з`явився, хоч є біологічним батьком дитини. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом виставлення інформації на офіційному сайті судової влади. Відзив на позовну заяву не надав. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: представник Верхньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса ), в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Виходячи з того, що найменування третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору змінилось. Зміна найменування юридичної особи не вимагає вирішення питання про правонаступництво. В рішенні суду зазначається нове найменування третьої особи. що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вислухавши учасників розгляду справи, свідків, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. За доводами позивача судом встановлено, що позивачка зустрічалась з відповідачем, а з 2013 року вони почали проживати разом, вели спільне господарство, але шлюб не реєстрували. [INFO] позивачка народила сина - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Позивачка підтверджує, що відповідач є біологічним батьком народженої нею дитини, проте відмовляється подати в органи реєстрації цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Запис про батька дитини в книзі реєстрації народжень був проведений в порядку , передбаченому ст. 135 СК України зі слів матері. Батьками дитини в свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 27.03.2014 року вказані: [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження.. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного тану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька [PERSON] , [INFO] , батьком зазначений [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного тану громадян про народження. Вищезазначені пояснення позивачки підтверджуються показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні. Так свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивачки. Її донька і [PERSON] , зустрічались. А в 2013 році почали жити разом. В червні місяці 2013 року відповідач разом зі своїми батьками засватали її доньку. І її донька та [PERSON] ,. зняли будинок та почали проживати разом, так як хотіли будувати сім`ю . Потім її донька потрапила до лікарні для збереження вагітності, а відповідач почав гуляти, тому донька припинила їх спільне проживання. Хоч вона хотіла, щоб діти одружились. Після народження дитини відповідач лише раз приходив до дитини, подивився на хлопчика, та ніяких почуттів до нього не проявляв. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона є тіткою позивачки. Позивачка і [PERSON] , в 2013 році зустрічались. Потім, деякий час проживали разом, знімаючи житло. В подальшому [PERSON] , покинув її племінницю і вона сама народила дитину та її виховує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в [PERSON] , та [PERSON] , спочатку було все добре. Вони разом навчались, працювали, знімали будинок , в якому спільно проживали. Потім [PERSON] , покинув позивачку та не бажає реєструвати своє батьківство народженої нею дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1. \~ \~ \~ \~за заявою матері та батька дитини; 2. \~ \~ \~ \~за рішенням суду. Відповідно до ч. 1,2,3, ст. 128 СК України - За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2003 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розглядів справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка на момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу, як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи . У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Факт спільного проживання позивача та відповідача з 2013 року та народження у них дитини знайшов своє підтвердження на підставі показань свідків. Для встановлення факту, щодо батьківства відповідача відносно народженої позивачкою дитини, судом була призначення судова молекулярно - генетична експертиза. За повідомленням експерта сторонам двічі визначався час для явки до експертної установи для відібрання зразків: на 10.07.2023 року та 07.08.2023 року. Проте судова молекулярно - генетична експертиза не була проведена в зв`язку з неявкою [PERSON] , до експертної установи для відібрання зразків. У відповідності до ст. 109 ЦПК України - У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. На підставі вищевикладеного , суд вважає за необхідне визнати факт наявності кровного поріднення між відповідачем, [PERSON] , і дитиною - [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідно до ч.1,2,3 ст. 89 ЦПК України - Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, факт батьківства відповідача щодо дитини - [PERSON] , [INFO] , підтверджується показаннями свідків, пояснення яких наведені вище. Також факт батьківства відповідача підтверджується його поведінкою, оскільки відповідач ухилився від явки для відібрання зразків для проведення судової генетичної експертизи, самостійно не надав висновку експерта, який би підтвердив факт відсутності кровного споріднення між ним та дитиною. Крім того відповідачем не надано жодного доказу на спростування батьківства по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] . Факт батьківства відповідача по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] , підтверджується також і записом про реєстрацію народження дитини, яка хоч і здійснена зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, але власне ім`я та по батькові записаного батька дитини - [PERSON] , співпадають з власним іменем та по батькові відповідача у справі. Тому оцінюючи кожен із наданих позивачем доказ окремо та в їх сукупності та приймаючи до уваги , що жоден із доказів не має для суду наперед встановленої сили, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення батьківства відповідача по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] . Так як позивачка не ставить вимоги щодо зміни прізвища дитини, відповідно дане питання судом не вирішується. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 145 СК України - Прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Відповідно до свідоцтва про шлюб, згідно якого шлюб між [PERSON] , і [PERSON] , зареєстрований 28 травня 2022 року виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради, актовий запис № 34, встановлено, що дошлюбне прізвище позивачки були [PERSON] . Дане прізвище змінене позивачкою на прізвище чоловіка, [PERSON] , після реєстрації шлюбу. Так як дитина зареєстрована за дівочим прізвищем матері і жодна із сторін не ставила вимоги щодо його зміни в зв`язку з визнанням батьківства відповідача, суд не вбачає підстав для його зміни, оскільки вирішення даного питання буде виходити за межі заявлених позовних вимог. По батькові дитини записане відповідно до власного імені відповідача, який судом визнається батьком дитини, тому також змін не потребує. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оскільки судом ухвалюється рішення про визнання відповідача батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . В позовній заяві позивачка вказує, що відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Відповідачем будь-яких заперечень та доказів на спростування цього факту не надано. За таких обставин знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивачки, щодо участі другого із батьків в матеріальному забезпеченні дитини та порушення прав дитини, щодо матеріального забезпечення обома батьками. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для захисту порушених прав позивача, відповідно до обраного нею способу захисту порушених прав, передбачених Сімейним кодексом України у вигляді стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, з яким погоджується суд. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини. суд виходить з того, що сторони є особами працездатного віку. Доказів про наявність інших неповнолітніх дітей чи утриманців, стан здоров`я, а також інших обставин, які враховуються судом при стягненні аліментів, суду не надали. На підставі чого суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на ім`я позивачки аліменти на утримання сина в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи даний розмір аліментів суд, з урахуванням обов`язку матері утримувати свою дитину, вважає, що стягнення аліментів в даній сумі буде необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини даного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 08.02.2023 року. Тому аліменти на утримання дитини суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати, так як відповідачем не надано відомостей про надання коштів на утримання за попередній період. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. На підставі чого суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України - Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовна вимога про визнання батьківства, за якою позивачкою сплачений судовий збір в сумі 1073.60 грн. судом задоволена, дані витрати, понесені позивачкою, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Також з відповідача в рахунок держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~211.20 грн., за позовними вимогами про стягнення аліментів, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за даною позовною вимогою при поданні позову.

Outcome: approved