Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

В січні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до КП «Київенерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ЖЕД-103 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок залиття приміщення. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] згідно договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 01.08.2008 на праві приватної власності належить нежиле приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . 19.05.2018 внаслідок пориву трубопроводу гарячого водопостачання, який знаходиться на обслуговуванні КП «Київтеплоенерго», було затоплено гарячою водою нежиле приміщення. При обстеженні комісією було встановлено, що причиною залиття, що трапилось є порив трубопроводу гарячого водопостачання. Внаслідок залиття пошкоджено підвісну плитку армтронг, гіпсокартон, шпалери. Відповідно до Звіту про оцінку, складеного ТОВ «Гарант-експертиза» від 23.05.2018 вартість матеріального збитку завданого власнику нежилих приміщень з № 1 по № 5 (групи приміщень № 37) (в літері А) загальною площею 70,80 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , внаслідок пориву трубопроводу гарячого водопостачання, який знаходиться на обслуговуванні КП «Київтеплоенерго», станом на дату оцінки становить (без ПДВ): 90067,28 грн. 06.09.2018 позивач направила відповідачу претензію від 28.08.2018 про відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок залиття приміщення. У відповідь на претензію відповідач направив лист від 28.09.2018 № 40/27/2038, відповідно до змісту якого зазначили, що офіційного звернення щодо скликання комісії для з`ясування причин та обставин завдання збитків внаслідок залиття нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] до КП «Київтеплоенерго» не надходило, представники підприємства були відсутні при складанні Акту від 23.05.2018 про залиття, а тому, підстави для відшкодування збитків в розмірі 90067,28 грн - відсутні. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, заподіяну затопленням приміщення в розмірі 92567,28 грн., із яких: 90067,28 грн - вартість матеріальної шкоди, завданої у зв`язку із затопленням приміщення, 2500,00 грн - вартість послуг експертного дослідження; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.02.2019, відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. У грудні 2019 позивач подав до суду уточнену позовну заяву, яка була прийнята судом. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2019 прийнято до розгляду заяву представником позивача [PERSON] - [PERSON] про уточнення позовних вимог від 16.12.2019. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.01.2021 клопотання представника відповідача Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Симоненко В.В. про призначення судової будівельно-технічної експертизи - задоволено. Призначено у справі № 752/1774/19 за позовом [PERSON] до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ЖЕД-103 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок залиття приміщення, судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6). 20.05.2021 року на адресу суду від директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Олександра Рувіна надійшов лист про залишення без виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 28.01.2021 року, оскільки попередня оплата експертизи не виконана. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.05.2021 відновлено провадження по даній цивільній справі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Постановлено викликати і допитати свідків: провідного інженера [PERSON] (місце роботи: ЖЕД № 103 КП «КК з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва»); старшого майстра [PERSON] (місце роботи: ЖЕД № 103 КП «КК з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва»); майстра тех. дільниці № 3 [PERSON] (місце роботи: ЖЕД № 103 КП «КК з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва»); слюсаря-сантехніка [PERSON] (місце роботи: ЖЕД № 103 КП «КК з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва»); оцінювача [PERSON] , попередивши їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду відповідно до ст.ст. 384, 385 КК України. В судове засідання з`явився представник позивача, який просив продовжити розгляд справи без допиту свідків, оскільки двічі їм вручалися повістки, проте в судове засідання вони не з`явилися. Зазначив, що підтримує уточнену позовну заяву в повному обсязі та просить її задовольнити. В судове засідання з`явився представник відповідача, який зазначив, що заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Зауважив, що Акт залиття складався без участі без участі відповідача, тому нічого не підтверджує. В матеріалах справи не має жодного підтвердження щодо виклику відповідача для складання акту. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В судовому засіданні представник третьої особи зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Пояснив, що залиття сталося після опалювального сезону, тому гарантійні листи не діяли на той період. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між Приватним підприємством «Авторитет» (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення 01.08.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погорілою О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 9004. Пунктом 1 вказаного договору визначено, що продавець продав, а покупець купила, належні продавцю нежилі приміщення з № 1 по № 5 (груп приміщень № 37) (в літері А) загальною площею 70,80 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Між [PERSON] та [PERSON] 02.08.2008 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 02.08.2008, про що зроблений відповідний актовий запис за № 220. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Таким чином, [PERSON] належать нежилі приміщення з № 1 по № 5 (груп приміщень № 37) (в літері А) загальною площею 70,80 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів. Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду голосіївського району» перейменовано в Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та віднесено його до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. На виконання рішення Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва», з 01.05.2015 Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» приступило до виконання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинкам. Які передані до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, в тому числі по будинку за адресою: [ADDRESS] . У письмових поясненнях, третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» в особі ЖЕД-103 зазначили, що залиття нежитлового приміщення у житловому будинку [ADDRESS] сталося внаслідок пориву зовнішнього трубопроводу гарячого водопостачання, який знаходиться на обслуговувані Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Відповідно до Акту про залиття від 23.05.2018, затвердженим начальником ЖЕД-103, комісія склала акт про те, що ними було проведено обстеження нежитлового приміщення, розміщеного в житловому будинку [ADDRESS] з приводу залиття. В результаті обстеження встановлено пошкодження: кабінет - 5 кв.м.: стеля (підвісна плитка армстронг) - 5 кв.м., стіни (гіпсокартон, шпалери) - 20 кв.м.; коридор - 4 кв.м.: стеля (підвісна плитка армстронг) - 4 кв.м., стіни (гіпсокартон, шпалери) - 15 кв.м., кабінет - 35 кв.м.: стеля (підвісна плитка армстронг) - 2 кв.м., стіни (гіпсокартон, шпалери) - 5 кв.м., кімната - 12 кв.м.: стеля (підвісна плитка армстронг) - 2 кв.м., стіни (гіпсокартон, шпалери) - 3 кв.м., коридор - 10 кв.м.: стіни (гіпсокартон, шпалери) - 4 кв.м. Зазначено, причиною, що трапилося є порив трубопроводу гарячого водопостачання, який знаходиться на обслуговуванні КП «Київтеплоенерго». 06.09.2018 позивач направила відповідачу претензію від 28.08.2018 про відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок залиття приміщення. У відповідь на претензію відповідач направив лист від 28.09.2018 № 40/27/2038, відповідно до змісту якого зазначили, що офіційного звернення щодо скликання комісії для з`ясування причин та обставин завдання збитків внаслідок залиття нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] до КП «Київтеплоенерго» не надходило, представники підприємства були відсутні при складанні Акту від 23.05.2018 про залиття, а тому, підстави для відшкодування збитків в розмірі 90067,28 грн - відсутні. Відповідно до Звіту про оцінку, складеного ТОВ «Гарант-експертиза» від 23.05.2018 вартість матеріального збитку завданого власнику нежилих приміщень з № 1 по № 5 (групи приміщень № 37) (в літері А) загальною площею 70,80 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , внаслідок пориву трубопроводу гарячого водопостачання, який знаходиться на обслуговуванні КП «Київтеплоенерго», станом на дату оцінки становить (без ПДВ): 90067,28 грн. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про необхідність відхилення та неприйняття, як неналежного доказу Акту про залиття від 23.05.2018 та висновку ТОВ «Гарант-Експертиза» від 13 липня 2015 року, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналізуючи висновок ТОВ «Гарант-Експертиза» від 23 травня 2018 року, суд покладає його в обґрунтування рішення, оскільки останній є таким, що не суперечить матеріалам справи та логічно узгоджується як з поясненнями сторін, так і з іншими доказами дослідженими в ході судового розгляду. Приймаючи до уваги і допускаючи в якості доказу саме зазначений висновок ТОВ «Гарант-Експертиза» від 23 травня 2018 року, суд дійшов висновку, що він є повним, всестороннім, об`єктивним, проведеним компетентним фахівцем з використанням необхідної кількості методичної літератури і таким, що логічно узгоджується та не суперечить матеріалам цивільної справи, дослідженим в ході судового розгляду. Не приймаючи інші твердження представника відповідача з приводу неналежності зазначеного висновку як доказу, суд вважає, що представником відповідача не надано буд-яких фактичних даних, на підставі яких суд міг би встановити наявність протилежних висновків, які б спростовували висновки наданого звіту. Жодного доказу в обґрунтування таких доводів, представником відповідача, окрім його особистих міркувань висловлених у формі припущень, суду надано не було і в ході розгляду справи такі обставини не знайшла свого відображення у доказах, досліджених судом. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суд виходить із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Даний висновок зроблено КЦС ВС у постанові від 13.11.2019 року у рамках розгляду цивільної справи 757/31418/15-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. За статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно приписів ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25 серпня 2005 року за № 927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено. Суд вважає доведеним факт того, що залиття приміщення позивача сталося у зв`язку з винним діями відповідача, оскільки дана обставина повністю підтверджується матеріалами справи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що залиття нежилого приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , сталося з вини відповідача Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом приймаються зазначені вище докази на підтвердження розміру заподіяної шкоди внаслідок залиття квартири в розмірі 90067,28 гривні. Згідно приписів ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачем [PERSON] підтверджено факт заподіяння їй матеріальної шкоди в розмірі 90067,28 грн. А тому, суд доходить висновку, що з урахуванням уточнених позовних вимог, даний позов [PERSON] до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» в особі Житлово-експлуатаційна дільниця-103 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок залиття приміщення, -підлягає задоволенню. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як видно із матеріалів справи, позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 925,67 грн. Крім того, позивач зазнала витрат, пов`язаних із залученням експертів, в розмірі 2500 грн, що підтверджується договором про надання послуг щодо проведення незалежної оцінки № 1-23.05.2018 від 23.05.2018, актом прийому-передачі робіт по незалежній оцінці майна від 24.05.2018 за договором від 23.05.2018 № 1-23.05.2018. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 925,67 грн. за подання позовної заяви та витрат, пов`язаних із залученням експертів, в розмірі 2500 грн.

Outcome: approved