Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення\~заборгованості за\~теплову енергію,\~обґрунтувавши свої\~вимоги тим,\~що відповідачі\~мешкають за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~є абонентами\~Обласного комунального\~підприємства «Донецьктеплокомуненерго»\~в місті\~Слов`янськ та\~користуються послугами з опалення, однак не в повному обсязі оплачують вартість спожитих послуг з опалення, що порушує право позивача на отримання оплати за надані послуги з теплопостачання у встановлений законодавством строк. Таким чином у відповідачів виникло зобов`язання сплатити грошові кошти за спожиту послугу, а у позивача право вимагати від відповідачів виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. З 01 листопада 2020 року по 01 липня 2023 року сума заборгованості за особовим рахунком відповідачів склала 7\~698,69 грн. Протягом періоду, під час якого утворилася заборгованість, відповідачі користувалися послугами з опалення. Між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальної послуги на підставі відкритого особового рахунку, оскільки позивач фактично надавав відповідачам послуги з теплопостачання, а відповідачі використовували дану послугу для задоволення власних потреб та не відмовлялися від неї. Багатоквартирний будинок, де мешкають відповідачі, приєднаний до централізованої мережі з теплопостачання. Протягом зазначеного вище періоду скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуги позивачем від відповідачів не надходило. Відповідачі несвоєчасно оплачують спожиті комунальні послуги, оскільки згідно п. 35 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21 серпня 2019 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. Крім того, відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми. Таким чином, боржникам нараховані індекс інфляції за період з 01 листопада 2020 року по 01 лютого 2022 року у сумі 336,46 грн. та 3% річних 97,00 грн. Крім того, до плати виконавцю комунальної послуги за договором входить плата за абонентське обслуговування. Нарахування здійснюється щомісяця протягом року у фіксованому розмірі. Заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2020 року до 01 липня 2023 року по особовому рахунку № [NUMBER] складає 797,70 грн. Обласне комунальне\~підприємство «Донецьктеплокомуненерго»\~просить суд\~стягнути з\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~на свою\~користь заборгованість\~за теплову\~енергію в\~розмірі 7\~698,69\~грн.,\~заборгованість за\~абонентське обслуговування\~в розмірі\~797,70\~грн.,\~інфляційні втрати\~у розмірі\~336,46\~грн.\~та три\~відсотки річних,\~що складають\~97,00\~грн.,\~а також\~\~\~витрати по\~сплаті судового\~збору у розмірі 2 147,20 грн. та поштові витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачу документів в сумі 100,00 грн. та витрати, пов`язані з формуванням Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно в сумі 35,00 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , повідомлялися належним чином про розгляд справи у спрощеному провадженні, в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Чередниченко Ю.В., який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АН №1061042 від 02 листопада 2023 року, в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином. 29 січня 2024 року відповідачі надали відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що між ними та відповідачем договір на теплопостачання не укладався і будь-які умови постачання даної комунальної послуги між ними не обговорювались. З 2006 року в квартирі [ADDRESS] встановлено індивідуальне опалення. 15 жовтня 2006 року Міжвідомчою комісією з розгляду питань відключення від мереж центрального опалення і ГВП був складений акт про відключення квартири [ADDRESS] від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення та ГВП. Відповідачі зазначили, що з 2006 року по теперішній час послуги з постачання теплової енергії через внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення та ГВП не отримували. До 2020 року відповідною міжвідомчою комісією регулярно складались акти з метою підтвердження факту відключення вищезазначеної квартири, яка належить відповідачам на праві власності в рівних частках, від внутрішньобудинкової системи централізованого опалення та ГВП. В під`їздах будинку [ADDRESS] відсутні відповідні регістри (батареї) централізованого опалення впродовж багатьох років, в тому числі, в період часу: з 1 листопада 2020 року по теперішній час. Труби централізованого опалення, які мають місце у підвалі даного будинку, утеплені за рахунок коштів, які сплачувались співвласниками даного багатоквартирного будинку (за рахунок коштів квартирної плати). Таким чином, вищезазначені труби централізованого опалення, які знаходяться в підвалі даного будинку, зовні не виділяють тепло і не обігрівають даний будинок. В зв`язку з викладеним, відповідачі просили відмовити в задоволенні позову. 07 лютого 2024 року позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що в опалювальний період 2020-2023р.р. позивач забезпечив постачання теплоносія споживачам житлового будинку [ADDRESS] (в томі числі відповідачам) відповідно до норм та стандартів в обсязі відповідно до теплового навантаження будівлі (житлового будинку). Квартира відповідачів з 15 жовтня 2006 року обладнана індивідуальним опаленням та знаходиться у багатоквартирному житловому будинку, який в опалювальний період 2020-2023 роки було підключено до мереж централізованого теплопостачання. Житловий будинок опалюється котельнею, що знаходиться на балансі підприємства позивача. Житловий будинок [ADDRESS] обладнано приладом обліку теплової енергії, який по теперішній час знаходиться в технічно справному стані та є комерційним. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства. Позивачем у листопаді 2022 року було проведено перерахунок вартості послуг з постачання теплової енергії відповідачам починаючи з січня 2022 року відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 №358. Алгоритм нарахувань/розподілу детально визначено Методикою 315 зі змінами. Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, а також приміщень, обладнаних окремим вводом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами рухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування та функціонування внутрішньобудинкових мереж опалення (загальнобудинкові потреби опалення) повинні сплачуватись всіма співвласниками багатоквартирних будинків незалежно від наявності вузла комерційного обліку теплової енергії та незалежно від наявності опалювальних приладів в таких місцях будинку. Позивач забезпечує постачання теплової енергії централізовано до вводу в житловий будинок. Межею розподілу балансової належності та відповідальності є зовнішня стіна будинку та місцем передачі послуги є прилад обліку теплової енергії, встановленого у житловому будинку. Житловий будинок [ADDRESS] знаходиться на балансі ОСББ «Аркона», який відповідно до ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» забезпечує належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до вимог та правил. Здійснюючи нарахування за послуги з постачання теплової енергії, витраченої на забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення будинку, позивач не робить жодних додаткових нарахувань, а виставляє нарахування за ту частку теплової енергії, яка надійшла до будівлі (врахована вузлом комерційного обліку) та всередині будівлі була витрачена на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення житлового будинку. В результаті функціонування внутрішньобудинкової системи опалення за рахунок тепловиділень від ізольованих розподільчих трубопроводів, які розташовані в будівлі, створюються сприятливі умови для нормальної роботи інших інженерних комунікацій будівлі, зокрема, мереж водопостачання та водовідведення, електричних та газорозподільних мереж. Відсутність приладів опалення в окремому під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Враховуючи викладене, позивач просив задовольнити позовні вимоги. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] , яка їм належить на праві власності, є абонентами\~ Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» та мають особовий рахунок № [NUMBER] . 15 жовтня 2006 року Міжвідомчою комісією з розгляду питань відключення від мереж центрального опалення і ГВП був складений акт про відключення квартири [ADDRESS] від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення та ГВП. ОКП «Донецьктеплокомуненерго»\~в особі\~ВО «Слов`янськтепломережа»в опалювальний період 2020-2023р.р. забезпечив постачання теплоносія споживачам житлового будинку [ADDRESS] (в томі числі відповідачам) відповідно до норм та стандартів в обсязі відповідно до теплового навантаження будівлі (житлового будинку), що підтверджується наданими актами про підключення житлового будинку до мереж централізованого теплопостачання. Житловий будинок [ADDRESS] обладнано приладом обліку теплової енергії, який по теперішній час знаходиться в технічно справному стані та є комерційним. Позивачем у листопаді 2022 року було проведено перерахунок вартості послуг з постачання теплової енергії відповідачам починаючи з січня 2022 року відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 №358, про що зазначено у виписці з особового рахунку та у наданих детальних розрахунках вартості послуг. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (далі - Правила), Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року №358). Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК України дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Положеннями частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до пункту 14 Правил відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315. Незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Пунктом 24 Правил визначено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком. Згідно з пунктами 35-38 Правил розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Відповідно до\~п.п.12\~пункту 42\~Правил споживач\~має правовідключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 р. № 169; це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року №358) затверджена Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, якою встановлений порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг. Згідно з пунктом 3 Методики розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30.03.2001 року № 82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Зазначивши про відсутність заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідачі не надали суду доказів на підтвердження цього і не спростували розрахунок позивача. Вирішуючи спір, суд на підставі належним чином оцінених доказів приходить до висновку про те, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. ОКП «Донецьктеплокомуненерго» у період з 01 листопада 2020 року по 01 липня 2023 рік надало відповідачам послугу на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи індивідуального (автономного) та централізованого опалення, які мають оплатити надані послуги. Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18. Між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з опалення, оскільки позивач фактично надавав відповідачам послуги з опалення, а відповідачі користувалися даними послугами для задоволення власних потреб та не відмовлялися від них. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року у справі №334/2789/15-ц зазначено, що ні ЦК України, ні Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання» не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з п. 35 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21 серпня 2019 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, але відповідач несвоєчасно оплачує спожиті комунальні послуги. Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 13 ЦК України, а саме цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, відповідач ними користується. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно\~ ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 76 ЦПК України «Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи». Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання відповідачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Тобто, докази, які відповідач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу невизнання позовних вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Стаття 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом. Тобто, законодавець передбачив чіткий алгоритм дій споживачів для фіксування фактів ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг. Матеріали справи не місять письмових доказів ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг позивачем відповідачам. У порушення вимог чинного законодавства України, [PERSON] , [PERSON] не здійснюють оплату за надані комунальні послуги та мають заборгованість у розмірі 7\~698,69 грн. за період з 01 листопада 2020 року по 01 липня 2023 року. Позивачем доведено наявність заборгованості у відповідачів за надані комунальні послуги та надано детальні розрахунки про нарахування вартості наданих послуг з урахуванням того факту, що квартира відповідачів обладнана індивідуальним опаленням. Наявна у відповідачів заборгованість нарахована за опалення місць загального користування та функціонування внутрішньобудинкових мереж опалення, яке має сплачуватись всіма співвласниками багатоквартирних будинків. Таким чином, заперечення відповідачів, викладені у відзиві, суд не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують встановленого законом обов`язку співвласників багатоквартирного будинку здійснювати оплату на постачання теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та функціонування внутрішньобудинкових мереж опалення. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню та на користь позивача необхідно стягнути заборгованість з [PERSON] , [PERSON] за спожиті комунальні послуги у розмірі\~ 7\~698,69 грн. Статтею 625 ЦК України передбачена цивільна-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.\~\~\~\~ Розрахунок розміру інфляційний нарахувань здійснюється наступним чином: (інфляційні нарахування за попередній місяць + сальдо на початок місяця заборгованість за попередній місяць) х індекс інфляції / 100 (інфляційні нарахування за попередній місяць + сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць). Якщо індекс інфляції за місяць менше 100%, показник інфляційних витрат за даний місяць не нараховується. 3 % річних нараховуються наступним чином: (сальдо на початок місяця заборгованість за попередній місяць) х 3 х (кількість прострочених днів) 365 днів / 100. Розрахунки 3% річних та інфляційних втрат проведені на заборгованість, яка виникла виключно до 24 лютого 2022 року. Відповідачам надавались послуги з опалення, але вони не в повному об`ємі вносили плату за користування зазначеними послугами, тобто прострочили\~ виконання грошового зобов`язання, внаслідок чого за особовим рахунком № [NUMBER] утворилася заборгованість за постачання теплової енергії, яка підлягає стягненню з відповідачів з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за період з 01 листопада 2020 року по 01 лютого 2022 року. Отже, у зв`язку з не виконанням обов`язків щодо сплати спожитих послуг, боржникам нараховані за період\~ з 01 листопада 2020 року по 01 лютого 2022 року, індекс інфляції у сумі 336,46 грн., та 3% річних у сумі 97,00 грн., які слід стягнути з відповідачів на користь позивача. Згідно з п.11 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання\~ інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та\~ поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхнє приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до вимог постанови КМУ від 21 серпня 2019 року №808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами». Розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для послуг з постачання теплової енергії, що надаються ОКП «ДТКЕ» споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами з 01 жовтня 2020 року складає 26,42 грн. з ПДВ; з 01 жовтня 2021 року складає 33,74 грн. для споживачів, які мешкають у будинках, обладнаних вузлами обліку теплової енергії, та 23,04 грн. для споживачів, будинки яких не обладнано лічильниками обліку теплової енергії; з 01 жовтня 2022 року складає 29,15 грн. Нарахування здійснюється щомісяця протягом року у фіксованому розмірі. Заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2020 року до 01 липня 2023 року по особовому рахунку № [NUMBER] складає 797,70 грн., яку слід стягнути з відповідачів на користь позивача. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2023 року складає 2684,00 грн. Дана позовна заява сформована в системі «Електронний суд», тому розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить 2\~147,20 грн. (2\~684 х 0,8), який сплачений позивачем. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідачів. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 2147 грн. 20 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів і тому з відповідачів слід стягнути на користь позивача Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 2\~147,20 грн., по 1\~073,60 грн. з кожного. Відповідно до п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем по справі понесені витрати,\~пов`язані з\~формуванням Інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно в\~сумі 35,00\~грн.,\~що підтверджується\~квитанцією №RMM5-R36F-45LE\~від 04\~липня 2023\~року,\~та витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачам документів у справі на суму 100,00 грн., на підтвердження чого надано фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 24 листопада 2023 року на загальну суму 800,00 грн. та загальною кількістю відправлених пакетів документів 16 штук (800 грн. : 16 х 2 = 100,00 грн.), тому ці витрати слід стягнути з відповідачів на його користь в сумі 35,00 грн. по 17,50 грн. з кожного та в сумі 100,00 грн. по 50,00 грн. з кожного. На підставі\~викладеного і\~

Outcome: approved