Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

18 грудня 2023 року до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , що зареєстрований 15 листопада 2017 року Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №179; після розірваня шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » та стягнути з відповідача на її користь судові витрати зі сплати судового збору та за надану професійну правничу допопогу. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 15 листопада 2017 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народися син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. За час перебування у шлюбі між ними виникали непорозуміння, склалися неприязні стосунки та непереборні протиріччя, відсутнє взаєморозуміння, взаємопідтримка та спільні життєві інтереси. Сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими. У зв`язку з чим, позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та вона наполягає на розірванні шлюбу. За даними з Єдиного державного демографічного реєстру №370280 від 19 грудня 2023 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 24 червня 2015 року. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 20 грудня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Анісімова А.М. у судове засідання не з`явилися, але позивачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі її представника, у заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо винесення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, у заяві зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує. Правову допомогу визнає частково у сумі 1 000 грн. та у зв`язку із визнання ним позову, просив суд повернути позивачці з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору. Згідно ч.4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2017 року, який було зареєстровано Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що складено відповідний актовий запис за №179, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 15 листопада 2017 року Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с.7). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 07 лютого 2018 року Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с.8) Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частин 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Право на подачу позову одним із подружжя передбачено ст.110 Сімейного кодексу України, ст.111 Сімейного кодексу України на суд покладено обов`язок вживання заходів щодо примирення подружжя, що може бути можливим у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, за ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони вважають подальше спільне проживання в шлюбі неможливим, зважаючи, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Також, згідно з положеннями ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. У відповідності до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України) та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат за заявленими [PERSON] позовними вимогами в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків. Так, з матеріалів справи вбачається, що між позивачкою [PERSON] та адвокатом Анісімовою А.М. 11 грудня 2023 року укладено Договір про надання професійної правничої допомоги №11/12-1, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.13), також повноваження представника у даній справі підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги від 14 грудня 2023 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.11). Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4). Позивачка [PERSON] на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу надано наступні документи: Акт виконаних робіт до договору про надання професійної правничої допомоги №11/12-1 від 14 грудня 2023 року (а.с.13), квитанцію №14/12-1-23 від 14 грудня 2023 року на оплату надання професійної правничої допомоги за №11/12-1 від 11 грудня 2023 року від [PERSON] на суму 2 000 грн. 00 коп. (а.с.12). Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачкою [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу. Одночасно з цим, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним з складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, невеликий обсяг досліджуваних доказів), та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 1 500 грн. 00 коп. За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно положень ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Судом встановлено, що 12 лютого 2024 року відповідачем [PERSON] була подана заява про визнання ним позову [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки дана заява була подана не до початку розгляду справи по суті в першому судовому засіданні, призначеному на 11 січня 2024 року, суд не вбачає підстав щодо повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та суд вважає, що судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved