Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

30.10.2020 року [PERSON] звернувся до Галицького районного суду м.Львова з позовною заявою до Державної Казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Львівській області, про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він відповідно до наказу в.о. директора регіонального сервісного центру МВС України у Львівській області № 100 о/с від 31.08.2016 року працював на посаді начальника територіального сервісного центру №4648. Зазначив, що 24.11.2016 року поблизу територіального сервісного центру № 4648 до нього підійшов старший слідчий в ОВС СУ ГУНП у Львівській області майор поліції [PERSON] та в супроводі працівників ОВС СП БКОЗ УСБУ у Львівській області запропонував пройти у його службовий кабінет, що розташовувався на першому поверсі територіального сервісного центру. У службовому кабінеті слідчим було повідомлено його про ухвалу суду на проведення обшуку в приміщенні територіального сервісного центру № 4648. Всупереч вимогам чинного КПК України йому дану ухвалу не вручено, про її отримання він не розписався. В цей момент двоє працівників ОВС СП БКОЗ УСБУ застосували до нього фізичну силу та почали утримувати за обидві руки та обмежувати його рухи. Такі зухвалі та протиправні дії викликали у нього стресовий стан та призвели по різкого погіршення самопочуття, а саме підвищення артеріального тиску, запаморочення в голові та сердечні спазми. Він неодноразово звертався до присутніх в кабінеті осіб з проханням викликати швидку медичну допомогу, проте вони з цим зволікали. Оскільки стан самопочуття весь час погіршувався він зробив спробу відкрити вхідні двері до кабінету, щоб покликати будь-кого із співробітників територіального сервісного центру, щоб ті викликали швидку. В цей час присутні особи почали застосовувати до нього фізичну силу, утримували та викручували йому руки за спину та нанісши декілька ударів по нирках та ззаду по ногах під коліна, повалили його на підлогу, знявши при цьому куртку та розбивши вазон в кабінеті. Після цього до кабінету зайшли двоє осіб та слідчий сказав, що вони будуть понятими і продовжив проводити обшук. При допомозі лампи з ультрафіолетовим світлом у нього просвічували долоні правої та лівої рук, а також робили змиви з долоней обох рук на спеціальні тампони. Слідів світіння на руках та на тампонах із змивами не було. В подальшому в зовнішній лівій кишені куртки були виявлені грошові кошти в сумі 2700,00 гривень, які були помічені спеціальним хімічним препаратом. Він пояснив, що вказані грошові кошти найбільш ймовірно були підкинуті в кишеню в момент коли група осіб застосовувала до нього фізичне насильство, поваливши на підлогу. Він особисто цих грошових коштів до кишені куртки не клав. На час проведення обшуку йому не було відомо хто саме був понятим, слідчий не повідомляв та не з`ясовував їх анкетні дані, також не було нічого відомо з приводу того хто з інших осіб приймав участь в проведенні слідчої дії. Коли його забрала швидка медична допомога, обшук в приміщенні службового кабінету слідчим проводився без запрошення та участі будь-кого з інших службових осіб територіального сервісного центру №4648. 28.12.2016 року йому було вручено підозру про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, а саме пропозиції та обіцянці здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави за неправомірну вигоду для себе, а також одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. 03.01.2017 року до Старосамбірського районного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт відносно нього. Відповідно до вироку Старосамбірського районного суду Львівської області від 02.11.2017 року його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України і виправдано. Ухвалою колегії судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 21.01.2019 року вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 02.11.2017 року залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора Бігуна А.О. без задоволення. Постановою Верховного суду від 30.10.2019 року ухвалу Львівського апеляційного суду від 21.01.2019 року залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції - без задоволення. Незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, прокуратури йому була завдана моральна шкода, яка виразилась у формі страждань, позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршенням відносин з оточуючими людьми, безпідставним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконними обшуками, зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості. Просить стягнути з Державного бюджету в свою користь, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 148\~837,00 гривень, та судові витрати. Ухвалою судді Галицького районного суду м.Львова від 03.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання для розгляду справи по суті на 19.11.2020 року на 10 годину 00 хвилин. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 12.01.2021 року цивільну справу передано за підсудністю до Старосамбірського районного суду Львівської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2021 року справа передана судді Пошиваку Ю.П. Ухвалою судді від 29.04.2021 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання\~на 12 годину 00 хвилин 28.09.2021 року, яке неодноразово відкладалося. Ухвалою суду від 29.11.2022 року призначено у справі судову-психологічну експертизу, провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. 03.01.2023 року до суду надійшло повідомлення в.о.директора Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Б.Лозинського про неможливість проведення експертизи, оскільки в Інституті відсутні експерти відповідної спеціальності для проведення судово-психологічної експертизи. Ухвалою суду від 04.01.2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 10 годину 00 хвилин 24.02.2023 року. Ухвалою суду від 24.02.2023 року призначено у справі судову-психологічну експертизу, провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. 11.04.2023 року до суду надійшов лист заступника директора Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Л.Лелюхіної та клопотання судового експерта Бойчук Ю.М. про надання додаткових матеріалів. Ухвалою суду від 12.04.2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 09 годину 30 хвилин 09.05.2023 року. Ухвалою суду від 09.05.2023 року клопотання судового експерта Бойчук Ю.М. про надання додаткових матеріалів задоволено. Надано на експертне дослідження: оригінали заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щодо емоційного стану [PERSON] ; характеристику №31/13-4648/80 від 03.03.2023 року та оригінал чеку №9303-9438-3696-6285 від 28.04.2023 року. Залишено перелік питань з яких призначена експертиза згідно ухвали суду від 24.02.2023 року незмінними. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено. 17.05.2023 року до суду надійшли клопотання експерта Бойчук Ю.М. №СЕ-19/114-23/5898-ПС від 02.05.2023 року про забезпечення явки [PERSON] для проведення психодіагностичної бесіди. 18.05.2023 року на електронну адресу суду надійшло клопотання експерта про забезпечення явки [PERSON] для проведення психодіагностичної бесіди без визначеної дати. Ухвалою суду від 18.05.2023 року поновлено провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 11 годину 30 хвилин 24.05.2023 року. Ухвалою суду від 24.05.2023 року в задоволенні клопотання судового експерта Бойчук Ю.М. про погодження явки [PERSON] на 18.05.2023 року для проведення психодіагностичної бесіди відмовлено. Клопотання судового експерта Бойчук Ю.М. про погодження явки [PERSON] на визначену судовим експертом дату та час для проведення психодіагностичної бесіди задоволено та погоджено явку [PERSON] на визначену судовим експертом Бойчук Ю.М. дату та час для проведення психодіагностичної бесіди та проведення судово-психологічної експертизи, яка призначена згідно ухвали Старосамбірського районного суду Львівської області від 24.02.2023 року. Залишено перелік питань з яких призначена експертиза згідно ухвали суду від 24.02.2023 року незмінними. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено. 14.06.2023 року до суду надійшов висновок експерта від 06.06.2023 року №СЕ-19/114-23/5898-ПС за результатами судово-психологічної експертизи, проведеної у цивільній справі №461/9008/20, провадження №2/455/199/2023. Ухвалою суду від 14.06.2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 10 годину 00 хвилин 25.07.2023 року, яке відкладено на 09 годину 00 хвилин 15.09.2023 року. 01.08.2023 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з Державного бюджету в свою користь, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 603000,00 гривень та судові витрати 15.09.2023 року до суду від представника Самбірської окружної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому прокурор Старосельська Т.С. зазначила, що обласна прокуратура не погоджується та просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки позивач в обгрунтування своїх позовних вимог посилається на висновок за результатами психологічного дослідження від 06.06.2023 року №СЕ-19/114-23/5898-ПС, втім такий висновок не може бути покладений в основу рішення при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. 15.09.2023 року підготовче засідання відкладено на 09 годину 30 хвилин 26.10.2023 року. Ухвалою суду від 26.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 годину 00 хвилин 05.12.2023 року, який відкладено на 11 годину 00 хвилин 16.01.2024 року та на 09 годину 00 хвилин 31.01.2024 року. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Столяренко В.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та в додаткових поясненнях (а.с.166-16, том 27), просили позов задовольнити. Представник відповідача\~Головного управління Національної поліції у Львівській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причина неявки суду не відома. Представник відповідача\~Львівської обласної прокуратури Гавриляк Т.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача\~Державної Казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причина неявки суду не відома. Заслухавши пояснення позивача, його представника та прокурора Гавриляка Т.М., дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.12.2016 року прокурором Львівської області державним радником юстиції 3 класу Квятківським Ю.В. було винесено повідомлення про підозру позивачу [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.369-2 КК України, за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12016140000000888 від 05.10.2016 року (а.с.21-22, том 1). Вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 02.11.2017 року у справі №455/2/17, \~ [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України і виправдано (а.с.46-56, том 1).\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 21.01.2019 року вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 02.11.2017 року відносно [PERSON] залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора Бігуна А.О. без задоволення (а.с.57-62, том 1). Постановою Верховного Суду від 30.10.2019 року ухвалу Львівського апеляційного суду від 21.01.2019 року щодо [PERSON] залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції без задоволення (а.с.64-68, том 1). Таким чином, позивач перебував під слідством з моменту оголошення підозри правоохоронними органами (28.12.2016 року) до моменту набрання законної сили рішенням Верховного Суду, яким його було виправдано (30.10.2019 року), що становить 34 місяців та 2 календарні дні. Висновком експерта від 06.06.2023 року №СЕ-19/114-23/5898-ПС встановлено, що у [PERSON] внаслідок безпідставного обвинувачення пред`явленого у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016140000000888, виникли негативні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості. Ситуація, що досліджувалася за справою, є психотравмувальною для [PERSON] і такою, внаслідок якої йому завдані психологічні страждання як основа правового поняття моральної шкоди. [PERSON] спричинені психологічні страждання як основа правового поняття моральної шкоди. За умов ситуації безпідставного звинувачення та проведення розслідування провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016140000000888, що досліджуються у справі - орієнтовно-рекомендований розмір відшкодування (у грошовому еквіваленті) спричинених [PERSON] психологічних страждань (моральної шкоди) становить 90 МЗП (мінімальних заробітних плат на момент винесення рішення судом). Рішення, щодо визначення грошового розміру компенсації завданих [PERSON] моральних страждань, є прерогативою суду. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із частиною першою\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має правов порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша\~статті 15 ЦК України). Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Положеннями частин першої, другої, сьомої\~статті 1176 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~(далі - Закон № 266/94-ВР). Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 2 цього Закону\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим\~Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно зі\~статтею 3 Закону № 266/94-ВР\~у разі незаконного засудження громадянинові відшкодовується: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР). Частинами першою та другою\~статті 12 Закону № 266/94-ВР\~передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4\~статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону № 266/94-ВР). Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного суду України від 24.04.2017 року №760/23169/14-ц, яка в силу вимог статті 360-7\~ЦПК України\~повинна враховуватися судом під час прийняття рішення. У відповідності до п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімум доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У відповідності з ч.3\~ст.23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 5 ст.\~23\~ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім цього, відшкодування моральної шкоди в даному випадку передбачено спеціальним законом «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в який зміни Законом від 06.12.2016 № 1774-VIII щодо розміру відшкодування моральної шкоди не внесені та відповідно до положень якого розмір моральної шкоди розраховується з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позивач зазнав моральних страждань внаслідок незаконного перебування під слідством та судом. Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року (справа №686/23731/15-ц), законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнала позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Відповідно до правової позиції, висвітленої в постанові Верховного Суду від 10.04.2020 року у справі № 161/13343/18, провадження № 61-13483св19 зазначено «…Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.» Згідно\~ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік»\~у 2024 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 7100,00 гривень. Таким чином, виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи, [PERSON] підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 241873,34 гривні, з розрахунку 7100,00 гривень (мінімальна заробітна плата станом на час винесення рішення) за повних 34 місяців та 2 календарні дні перебування під слідством і судом, та враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, тривалість характеру немайнових втрат та можливості їх відновлення, приймаючи до уваги, тяжкість вимушених змін у його життєвих зв`язках і стосунках з оточуючими, ступінь зниження престижу і ділової репутації, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи з засад розумності та справедливості, беручи до уваги висновок експерта, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути в його користь 300000,00 гривень. Суд звертає увагу, що відшкодування моральної шкоди не може бути джерелом збагачення позивача і має виключно компенсаційний характер. Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845. Згідно п.35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно- розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Згідно\~ст. 43 Бюджетного кодексу України, при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно з пунктом 8 частини першої статті\~7, частини другої статті\~23 БК України\~бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Статтею 25 Бюджетного кодексу України\~установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку. Враховуючи викладене, хоча Державна казначейська служба України прямо не порушувала права [PERSON] , законодавством України передбачений порядок відповідальності органу державної влади, відповідно до якого кошти списуються з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають частковому задоволенню. Згідно з вимогами\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи\~мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до\~ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. Позивачем при звернення до суду судовий збір не сплачено відповідно до п. 13 ч. 2ст. 2 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Суд вирішуючи питання про судові витрати, керується положеннями ст.141 ЦПК України та вважає необхідним компенсувати їх за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Окрім того, згідно\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 6\~ст. 139 ЦПК України\~розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Згідно чеку (а.с.42, том 2) від 28.04.2023 року позивачем оплачено 12006 (дванадцять тисяч шість) гривень 62 копійки за проведення судово-психологічної експертизи №СЕ-19/114-23/5898-ПС від 06.06.2023 року, а тому з Державного бюджету України на користь [PERSON] слід стягнути такі витрати. На підставі\~ст.ст.15, 23, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»,

Outcome: partial