Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

07 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, Державної казначейської служби України у Харківській області про відшкодування шкоди, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 100000 грн, та покласти судові витрати на відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30 листопада 2021 року старшим сержантом відділу реагування патрульної поліції Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області Решетніковим О. С. прийнята постанова серії БАВ № 407125 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП України. Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 31 січня 2022 року у справі № 628/5076/21 позовні вимоги [PERSON] про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 407126 від 30 листопада 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили. Зазначає, що внаслідок неправомірних дій співробітників поліції йому, як позивачу, була заподіяна моральна шкода, він був змушений захищати свої права в суді, витрачати час на відновлення порушених прав, що призвело до порушення усталеного перебігу його життя, життєвих планів та перспектив, це негативно позначилося на його психологічному стані у виді підвищеної тривожності, дратівливості, емоційній напруженості, погіршення настрою та самопочуття та інше. Перелічені негативні явища викликають переживання, страждання, стрес та депресію. Відтак, просить стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2023 року справу за позовною заявою [PERSON] до Управління патрульної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, Державної казначейської служби України у Харківській області про відшкодування шкоди передано на розгляд до Київського районного суду м. Харкова за підсудністю. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 жовтня 2023 року вищевказану цивільну справу передано в провадження суді Київського районного суду м. Харкова Демченко С. В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. 28 листопада 2023 року від представника Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області Пузікова В. на адресу суду надійшов відзив, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Державна казначейська служба України та Головне управління Державної казначейської служби України не порушували інтересів та охоронюваних законом прав позивача. Вказав, що позивач помилково визначив, що Казначейство та Головне управління є відповідачами у цій справі, враховуючи, що положеннями ч. 1 ст. 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, на що неодноразово у своїх рішеннях наголошувала Велика Палата Верховного Суду. Акцентував увагу на тому, що кошти на відшкодування шкоди державою, підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення. 29 листопада 2023 року від представника УПП в Харківській області ДПП Андерсон Анна-Елізабет надійшов відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що постанова серії БАВ № 4707125 від 30 листопада 2021 року, на підставі якої був позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП України, винесена поліцейським ВРПП Куп`янського ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції Решетніковим О. С. При цьому територіальним органом поліції у Харківській області є Головне управління Національної поліції в Харківській області. Куп`янське районне управління поліції ГУНП в Харківській області відповідно до Наказу Національної поліції України № 1 від 06 листопада 2015 року є структурним підрозділом ГУНП в Харківській області. Таким чином, [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ГУНП в Харківській області. Разом з тим УПП в Харківській області ДПП є територіальним (відокремленим) підрозділом ДПП, який в свою чергу є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції. Зауважила на тому, що ДПП складається із структурних підрозділів апарату Департаменту, його територіальних (відокремлених підрозділів та інших підрозділів патрульної поліції з штатним розписом Національної поліції України). За таких обставин УПП в Харківській області ДПП та ВРПП Куп`янського ГУНП в Харківській області не є підрозділами тотожних органів Національної поліції. Враховуючи, що поліцейський ВРПП Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області старший сержант поліції [PERSON] не перебуває у трудових відносинах з УПП в Харківській області ДПП, тому ДПП не може нести відповідальність за дії поліцейського [PERSON] . За таких обставин УПП в Харківській області ДПП не є належним відповідачем у вказаній справі. 17 січня 2024 року на адресу суду від [PERSON] надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача, в якому просив замінити неналежного відповідача УПП в Харківській області ДПП на належного відповідача - Головне управління Національної поліції в Харківській області. Ухвалою Київського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~17\~січня 2024\~року задоволено\~клопотання позивача\~та замінено в даній адміністративній справі відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції належним відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Харківській області. 06 лютого 2024 року від представника Головного управління Національної поліції в Харківській області Корнєєвої Я. Ю. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Вказала, що поліцейським ВРПП Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області Решетніковим О. С. була винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП України. Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 31 січня 2022 року у справі № 628/5076/21 позовні вимоги [PERSON] задоволено та скасовано постанову серії БАВ № 407126 від 30 листопада 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 6 ст. 121, ч.2 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень. Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121, ч.2 ст. 126 КУпАП закрито. Зазначила, що під час ухвалення вказаного рішення, суд не взяв до уваги відеозапис як доказ по справі, з огляду на те, що в оскаржуваній постанові відсутня інформація про будь-яку фіксацію правопорушення. З огляду на викладене можна зробити висновок, що позивач дійсно вчинив адміністративне правопорушення, при цьому постанова серії БАВ № 407126 від 30 листопада 2021 року була скасована у зв`язку з порушенням поліцейським правил складання постанови про адміністративну відповідальність. Зауважила на тому, що у службовій діяльності співробітників поліції трапляються випадки, коли поліцейський виявляє правопорушення, після чого складає постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, однак з незалежних від нього підстав чи неуважності, не може зазначити докази його вчинення. При цьому відсутність доказів вчинення правопорушення не є беззаперечним доказом його не вчинення. Отже, дії поліцейського були спрямовані на виконання вимог законодавства, однак докази порушення не було зазначено у процесуальному документі (постанові), що і стало підставою для її скасування. На переконання сторони відповідача, викладені в позовній заяві доводи, якими позивач обґрунтовує спричинення йому моральної шкоди, внаслідок винесення поліцейським протиправного рішення у вигляді постанови є необґрунтованими, з огляду на те, що позивач лише посилається спричинення йому моральних страждань, однак не зазначає, у чому конкретно вони полягають та внаслідок чого вони виникли. Вказала, що зі змісту позовної заяви та долучених до неї матеріалів не вбачається безспірних доказів протиправності рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб ГУНП в Харківській області. Крім того, позивач не надав доказів щодо спричинення йому моральних страждань, а також жодним чином не обґрунтував розмір завданої йому моральної шкоди. Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що розмір моральної шкоди визначений позивачем на підставі особистих переконань, без належного обґрунтування. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача ГУНП в Харківській області Тищенко В. В. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності представника відповідача, щодо задоволення позову заперечувала з підстав викладених у відзиві. Представник Державної\~казначейської служби\~України у\~судове засідання\~не з`явився,\~у відзиві\~на позовну\~зазначено розглядати\~справу за\~відсутності представника\~Державної казначейської\~служби України. Представник Державної казначейської служби України у Харківській області у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну зазначено розглядати справу за відсутності представника Державної казначейської служби України у Харківській області. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, оцінивши ці докази в сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 31 січня 2022 року позов [PERSON] до Управління патрульної поліції в Харківській області, третя особа - поліцейський відділу реагування патрульної поліції Куп`янського РВП ГУ НП в Харківській області ст. сержант поліції Решетніков Олександр Сергійович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 407126 від 30 листопада 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 6 ст. 121, ч.2 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень. Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121, ч.2 ст. 126 КУпАП. Зі змісту рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 31 січня 2022 року вбачається, що 30 листопада 2021 року поліцейським ВРПП Куп`янського РВП ГУ НП в Харківській області старшим сержантом поліції Решетніковим Олександром Сергійовичем стосовно [PERSON] винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 407126 за ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 31 січня 2022 року набрало законної сили 18 лютого 2022 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З аналізу викладеного слідує, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Суд зазначає, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказаний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, від 5 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20. З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 31 січня 2022 року скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 407126 від 30 листопада 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 6 ст. 121, ч.2 ст. 126 КУпАП та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121, ч.2 ст. 126 КУпАП. На переконання суду, між скасуванням постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та завданням йому моральної шкоди є причинний зв`язок, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, скасування постанови про адміністративне правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Разом з тим суд акцентує увагу на тому, що ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Підставою для відшкодування шкоди у зазначеній справі є скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 6 ст. 121, ч.2 ст. 126 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. За таких обставин відсутні підстави для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, а завдана позивачу шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як зазначалося раніше підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення рішенням суду, порушення порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим було скасовано постанову на підставі якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, а провадження по справі закрито. З урахуванням того, що судовим рішенням встановлено факт неправомірності дій посадової особи патрульної поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, вказане свідчить про те, що позивач від таких дій переніс негативні емоції, оскільки був вимушений доводити свою правоту в суді. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки він був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспектора. Разом з тим визначений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень у даній конкретній справі суд вважає завищеним та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Очевидним та таким, що не потребує доказуванню, є те, що протиправне складення стосовно особи постанови про адміністративне правопорушення, навіть якщо особа у межах провадження про притягнення її до адміністративної відповідальності не понесла певних матеріальних втрат, фізичних ушкоджень, провокує у неї негативні моральні переживання, занепокоєння, для відновлення порушеного права особа має витрачати час, у зв`язку з чим змінюється сталий спосіб та ритм життя. Суд враховує тривалість душевних страждань позивача, а саме, що від дня складення постанови про адміністративне правопорушення (30 листопада 2021 року) до дня ухвалення судового рішення (31 січня 2022 року) про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, пройшло більш, ніж два місяці, позивачем дійсно затрачено чимало часу та зусиль для доведення своєї невинуватості та безпідставності складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, відтак для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану потрібний був тривалий час, що свідчить про зміни його звичайного ритму життя та душевні переживання та страждання. На підставі викладеного та з урахуванням обставин справи, які мають істотне значення, з урахуванням вимог розумності та справедливості суд вважає, що на користь позивача у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 5000 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу. Суд вважає доведеним наявність у позивача певних моральних страждань, що виявились у переживаннях через ухвалення незаконного рішення працівником поліції, а також позивач був змушений докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав, шляхом звернення до суду із позовами про скасування неправомірних рішень, докладання додаткових зусиль для закриття проваджень, тобто всі ці фактори тягнуть за собою моральні страждання. При цьому, суд зазначає, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав, у даному випадку ГУНП в Харківській області. Положеннями ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 170 ЦК України передбачено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 викладений висновок, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляє державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц зроблено висновок про те, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. У справах про відшкодування шкоди державою, остання бере участь як відповідач через той орган, діями якого заподіяно шкоду. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). У свою чергу, Державна казначейська служба України є самостійною юридичною особою, до обов`язків якої входить списання коштів з Державного бюджету України, і не може нести відповідальність за неправомірні рішення, дії чи бездіяльність державних органів чи їх посадових осіб. За викладених обставин, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача до Державної казначейської служби України, Державної казначейської служби України у Харківській області про відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позов задоволено частково та позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати у вигляді судового збору слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial