Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ « Краснолиманське» про визнання припиненим трудового договору, стягнення заборгованості по заробітній платі, зобов`язання безоплатно надати вугілля на побутові потреби. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем по справі ТОВ «Краснолиманське» перебуває у трудових відносинах по теперішній час, працював гірником очисного забою 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті. 03.10.2023р. позивачем була подана заява про звільнення його за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Оскільки станом на 20.10.2023р. заява про його звільнення не розглянута, позивач, посилаючись на ст. 21 КЗпП України, ч. 3 ст. 38 КЗпП України ч.1 ст. 39 КЗпП України, просить визнати припиненим трудовий договір за п. 2 ст. 40 КЗпП з 03 жовтня 2023 року. Оскільки відповідач ТОВ «Краснолиманське» не сплачував йому заробітну плату, не забезпечував його безоплатним вугіллям просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі та зобов`язати безоплатно надати вугілля на побутові потреби за весь час роботи у кількості 5,9 тон за кожен рік, яке має відповідати вимогам Національного стандарту України « Вугілля кам`яне та антрацит для побутових потреб « ДСТУ 7146:2010. Від представника відповідача ТОВ « Краснолиманське» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що наказом по підприємству № 72 к від 03.03.2023р. [PERSON] був прийнятий на посаду гірника очисного забою 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, на дільницю № 1-1. З 03.10.2023р. відповідно до доповідних заступника начальника дільниці № 1-1 та начальника відділу кадрів [PERSON] був відсутній на робочому місці, обов`язки покладені на нього трудовим договором не виконував. Законних підстав його відсутності на робочому місці керівництву дільниці та відділу кадрів не повідомляв. На виконання вимог ст. 149 КЗпП України начальником відділу кадрів для встановлення причини відсутності [PERSON] на робочому місці з 03.10.2023р. були направлені відповідні листи через Укрпошту: від 03.10.2023р. вих № 215/1 та від 23.11.2023р. вих № 236/1, які були отримані позивачем, що підтверджується трекінгом відстеження листів. На зазначені листи позивач відповіді не надав, на підприємство не прибув. У зв`язку з чим керівництво ТОВ « Краснолиманське» не мало можливості отримати письмові пояснення [PERSON] про відсутність його на робочому місці. За порушення трудової дисципліни позивач був звільнений з підприємства відповідно до наказу від 25.01.2024р. № 32к, за п. 4 ст. 40 КЗпП України Позивачем не надано доказів щодо подання заяви про звільнення за власним бажанням і документів , які підтверджують, що він має право на звільнення за станом здоров`я. Відповідно до бухгалтерської довідки від 25.01.2024р. вих № 58 ТОВ «Краснолиманське» не має заборгованості по заробітній платі перед позивачем. ТОВ «Краснолиманське» є вугледобувним підприємством, яке діє на підставі Статуту, приватної форми власності, не підпорядковується Міністерству енергетики України. Підприємство відповідача не є підписантом Галузевої угоди, тому умови цієї угоди для відповідача не є обов`язковими. Наказом по підприємству від 30.06.2023р. № 369, на підставі ст. 11 Закону « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» були внесені зміни до ст. 8.1 Колективного договору в частині забезпечення вугіллям працівників на підставі поданої заяви визначеного зразка. Положення , які відображені у заяві, є обов`язковими для працівника при отриманні вугілля. Заяв від позивача про отримання вугілля на адресу підприємства не надходило. Підприємство відповідача має в запасах та розробляє кам`яне вугілля загальнодержавного значення категорії В+ С1 марок Г та Ж, а поклади вугілля антрациту є лише у східній частині Донецького басейну.Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. ( а. с. 77-83). Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що директор ТОВ « Краснолиманське» був повідомлений про заяву позивача про його звільнення за станом здоров`я, про що свідчать квитанції за № 250203 та № 250204 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС [PERSON] ( дата, час доставки 03.10.2023р. 11:18), які містили заяву позивача про звільнення від 03.10.2023р. та довідку ЛКК № 1719/з. Проте, зазначені документи були проігноровані відповідачем. Відповідач перебуває у вимушеному простої, та не забезпечує позивача та інших працівників роботою, про що свідчать рапорти про відрядні та погодинні роботи, де у всіх робітників кількість відпрацьованих годин за вказаний період 0. Оскільки відповідач перебував у вимушеному простої, то зобов1язаний сплатити позивачу 2/3 тарифної ставки. Згідно його розрахунку за час вимушеного простою відповідач заборгував позивачу 40449,48 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 44 КЗпП з відповідач необхідно стягнути 10738,80 грн. вихідної допомоги та 33761,14 грн. компенсації за невикористану відпустку. Наказ № 369 від 30.06.2023р. про встановлення заяв відповідного зразка на отримання безоплатного вугілля вважає незаконним, оскільки не був доведений до позивача та інших працівників. Позивач просить визнати припиненим трудовий договір [PERSON] з ТОВ « Краснолиманське» за п. 2 ст. 40 КЗпП з 03.10.2023р.; стягнути з ТОВ « Краснолиманське» на користь [PERSON] заборгованість : в сумі 10738,80 грн. вихідної допомоги, 40449,48 грн. за час вимушеного простою та 33761,14 грн. компенсацію за невикористану відпустку. Зобов`язати ТОВ « Краснолиманське» безоплатно надати [PERSON] вугілля на побутові потреби за весь час роботи у кількості 5,9 тон за 2023 рік, яке має відповідати вимогам Національного стандарту України « Вугілля кам`яне та антрацит для побутових потреб» ДСТУ 7146:2010 ( а. с. 142). Представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що за період з березня 2023р. по грудень 2023р. включно по підприємству не видавався наказ про оголошенню простою, підприємство відповідача працювало у штатному режимі. З 28.07.2023р. по 02.10.2023р. позивач перебував на лікарняних, що підтверджується електронною роздруківкою, а з 03.10.2023р. був відсутнім на робочому місці. Документи : заява про звільнення та довідка ЛКК, на які посилається представник позивача , були направлені останнім в системі «Електронний суд» на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ по справі № 204/8719/23 в якості доказів та не є підтвердженням про факт його звільнення із заявою про звільнення. 25.01.2024 р. підприємство виплатило [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку за 41 календарний день у розмірі 33761,14 грн, що підтверджується довідкою за № 64 від 26.01.2024р. Позивачем не реалізоване його право на отримання вугілля відповідно до п. 8 Колективного договору, у новій редакції відповідно до наказу від 30.06.2023р. № 369. Зазначив, що в діях представника позивача вбачається зловживання правом. ( а. с. 149-151). Позивач, представник позивача, представник відповідача в судове засідання не з`явились, просили справу розглядати без їх участі ( а.с. 83,156). Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач по справі [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ « Краснолиманське» з 03.03.2023р. по 25.01.2024 р. ( а. с. 95, 102) З 03.10.2023 р. позивач був відсутнім на роботі , у зв`язку з чим листами начальника відділу кадрів підприємства за № 215/1 від 25.10.2023 р. та № 236/1 від 23.11.2023р. йому було запропоновано повідомити про причини своєї відсутності, надавши відповідні документи ( а. с. 88,107). Листи були отримані позивачем по справі, що підтверджується трекінгом Укрпошти ( а. с. 88-91,108-110). На ім`я директора ТОВ « Краснолиманське» [PERSON] начальником відділу кадрів ТОВ « Краснолиманське» та заступником начальника дільниці № 1-1 були направлені доповідні про факт відсутності [PERSON] на робочому місці з 03.10.2023р., та повідомлено, що із заявою про звільнення [PERSON] не звертався, для встановлення причин відсутності були направлені відповідні листи, які ним отримані . Станом на 24.01.2024 р. причини неявки [PERSON] на роботу невідомі. ( а. с. 100-101). Наказом № 32к від 25.01.2024 р. за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме за скоєння прогулів з 03.10.2023 р. по теперішній час , без поважних причин, звільнено з 25.01.2024 р. гірника очисного забою 5 розряду дільниці № 1-1 [PERSON] т. № 49813 за пунктом 4 статті 40 КЗпП України. ( а.с.95). Згідно довідки ТОВ « Краснолиманське» за № 58 від 25.01.2024 року на дату складання довідки заборгованості по заробітній плати перед [PERSON] за період з 03.03.2023р. по 02.10.2023р. підприємство не має. Заробітна плата виплачена у повному обсязі. ( а. с. 86). Згідно довідки ТОВ « Краснолиманське» № 59 від 25.01.2024 р. [PERSON] працював на підприємстві з 03.03.2023р. по 25.01.2024р. Був звільнений 25.01.2024 р. за наказом № 32 від 25.01.2024р. за прогули з 03.10.2023р. За цей період йому була нарахована компенсація за невикористану відпустку за 41 календарний день у розмірі 33761,14 грн, яка буде виплачена найближчим часом. Сума компенсації зазначена після утримання всіх обов`язкових податків і зборів ( а. с. 87). Відповідно до довідки ТОВ « Краснолиманське» № 64 від 26.01.2024р. [PERSON] таб № 49813 при звільненні була нарахована компенсація за невикористану відпустку за 41 календарний день у розмірі 33761,14 грн., яка була виплачена 25.01.2024р. в повному обсязі. На момент видачі довідки підприємство не має ніякої заборгованості перед [PERSON] ( а.с. 153). В матеріалах справи міститься заява позивача на ім`я директора ТОВ «Краснолиманське» про звільнення його за станом здоров`я на підставі висновку ЛКК № 187 від 02.10.2023р. відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України з проведенням повного розрахунку ( а. с. 7). Згідно довідки про стан здоров`я № 1719/3 ЛКК [PERSON] згідно рішення ЛКК від 02.10.2023р. протипоказано фізичне перенавантаження, праця в підземних умовах, переохолодження ( а. с. 8). Згідно довідки головного геолога ТОВ « Краснолиманське» географічно основні вугільні запаси України зосереджено у Донецькій, Луганській та Дніпропетровській областях, це так званий Донецький вугільний басейн, в якому добувають кам`яне вугілля, кам`яне вугілля, що коксується та антрацит. Поклади вугілля антрациту в Україні є лише у східній частині Донецького басейну, а саме у Луганській та північно-східній частині Донецької області. Всі антрацитові шахти наразі перебувають на окупаційних територіях. На решті Донецької області залягають кам`яне вугілля марок Г,Ж,К. ТОВ « Краснолиманське» розробляє кам`яне вугілля пластів m (4) 2 , L3 та k5 , k5b на підставі спеціального дозволу № 3316 від 19.12.2003 р.. На балансі підприємства станом на 01.10.2020р. Державною комісією України із запасів корисних копалин затверджено 33370 т.т кам`яного вугілля загальнодержавного значення категорії В+ С1 марок Г та Ж. ( а.с. 138). Наказом № 369 від 30.06.2023р. для забезпечення соціальних потреб працівників ТОВ « Краснолиманське» у зв`язку оголошений та введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 р., внесені зміни до п. 8.1 Колективного договору в частині забезпечення безоплатним вугіллям у кількості 2950 кг працівників, які працюють на підприємстві не менше як 7 місяців, за поданою ними заявою. Положення, які відображені у заяві, є обов`язковими для працівника, при отриманні вугілля. Затверджено зразок заяв на отримання вугілля ( а.с. 98). Згідно доповідної головного бухгалтера ТОВ « Краснолиманське» від 22.01.2024 р. відповідно до наказу № 360 від 30.06.2023р. за період з листопада 2023р. по січень 2024 р. 159 працівників ТОВ « Краснолиманське» було забезпечено вугіллям на побутові потреби, з них 90 працівників дільниці № 1-1. Працівник дільниці № 1-1 [PERSON] т. № 49813 з відповідною заявою щодо забезпечення його вугіллям до відділу бухгалтерії не звертався. ( а. с. 99). Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. \~Згідно\~ст. 139 КЗпП України\~працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір Підстави припинення трудового договору встановлено\~статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями\~38\~і\~39\~цього\~Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 43-1 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника)\~статтею 45 цього Кодексу. Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (п. 1\~ст. 36 КЗпП України). Припинення трудового договору за п. 1\~ст. 36 КЗпП України\~застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення. Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. Серед підстав припинення трудового договору є і розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті\~38\~та\~39 КЗпП). Так, зокрема, за загальним правилом працівник має право припинити трудові відносини, повідомивши про це роботодавця заявою за два тижні до відповідної дати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Натомість ч. 3\~ст. 38 КЗпП України\~визначено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.\~ Заява про звільнення за власним бажанням повинна містить вимогу про проведення остаточного розрахунку в строки, передбачені ст. 116 КЗпП, та повинна бути подана до адміністрації підприємства. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності волевиявлення двох сторін на припинення трудового договору за угодою сторін. ( ст. 36 КЗпП Укураїни) Так само відсутні докази на підтвердження наявності належно оформленої заяви позивача про розірвання трудового договору за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. \~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява [PERSON] про припинення трудового договору за п. 2 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 7). Дана заява правового значення для вирішення спору не має, оскільки, по-перше, нормою п. 2 ст. 40 КЗпП України визначені підстави розірвання трудового договору з ініціативи саме роботодавця, а не працівника, тобто ініціатором розірвання трудового договору за п. 2 ст. 40 КЗпП України може виступати лише роботодавець, а не працівник, по -друге, його заява від 03.10.2023р. не оформлена належним чином, не подана в установленому законом порядку, тому посилання представника позивача на факт подання такої заяви про звільнення в системі ЕСІТС, судом не приймаються до уваги. Жодного доказу на підтвердження розірвання трудового договору між позивачем та відповідачем за п. 2 ст. 40 КЗпП України за ініціативою роботодавця, матеріали справи не містять. Більш того, як встановлено судом, позивача за порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме за скоєні прогули 03.10.2023 р. без поважних причин, наказом № 32 к від 25.01.2024р. було звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України з 25.01.2024р. Вказаний наказ на момент розгляду даної справи не скасовано, є дійсним. Суд при цьому зауважує, що позивач, у зв`язку з неможливістю виконувати роботу за станом здоров`я, не був позбавлений права звернутися до відповідача з відповідною заявою про розірвання трудового договору за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України або за угодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України. \~ \~ \~ \~ \~ Оскільки в матеріалах справи міститься наказ підприємства № 32 к від 25.01.2024 р. про звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України, який на момент розгляду справи є діючим, а заява позивача від 03.10.2023 р. належним чином не оформлена та не подана , як того вимагають норми КЗпП, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання припиненим трудового договору за п. 2 ст. 40 КЗпП з 03.10.2023р. задоволенню не підлягають. Відповідно до положень\~ст. 115 КЗпП України,\~ст. 24 Закону України "Про оплату праці"\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~116\~КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Оскільки відповідачем ТОВ « Краснолиманське» було повністю проведено розрахунок з позивачем по справі, станом на 25.01.2024 року у відповідача не має заборгованості по заробітній платі перед позивачем , що підтверджується довідкою № 64 від 26.01.2024 року, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі слід відмовити. Що стосується вимоги про забезпечення вугіллям на побутові потреби, то суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, третьої статті 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи. Угода укладається на національному, галузевому, територіальному рівнях на двосторонній або тристоронній основі: на національному рівні - генеральна угода; на галузевому рівні - галузеві (міжгалузеві) угоди; на територіальномурівні - територіальні угоди. Частиною першою статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Відповідно до частин першої та одинадцятої статті 9 Закону України «Про колективні договори та угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Пунктом 8.1 Колективного договору визначено право на безоплатне забезпечення вугіллям працівників підприємства , які пропрацювали на даному підприємстві не менше 5 місяців. ( а. с. 94). Наказом № 369 від 30.06.2023 р. було запроваджено звернення за забезпечення вугіллям на побутові потреби за заявою працівника встановленого зразка. Як вбачається з матеріалів справи за період з листопада 2023р. по січень 2024 р. 159 працівників ТОВ « Краснолиманське» було забезпечено вугіллям на побутові потреби, з них 90 працівників дільниці № 1-1. Працівник дільниці № 1-1 Сороковий В.О. т. № 49813 з відповідною заявою щодо забезпечення його вугіллям до відділу бухгалтерії не звертався ( а.с.99). Сторона позивача навпаки вважає зазначений наказ № 369 незаконним, таким, що порушує його права, проте будь-яких доказів на підтвердження не чинності цього наказу, а також будь-яких його звернень з приводу забезпечення безоплатним вугіллям до адміністрації ТОВ « Краснолиманське» суду не надано, так само і не надано доказів на підтвердження відмови відповідача у вирішення цього питання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Оскільки правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем його права, правомірність набуття якого встановлюється нормами законодавства. Враховуючи той факт, що предметом даного спору є вимоги про забезпечення безоплатним побутовим вугіллям, тобто порушення, як вважає позивач права на отримання гарантованих державою соціальних пільг, тобто відповідно до норм діючого законодавства не було доведено позивачем , що його право на отримання безоплатного вугілля було порушено з боку відповідача. Як вбачається з матеріалів справи за період з листопада 2023р. по січень 2024 р. 159 працівників ТОВ « Краснолиманське» було забезпечено вугіллям на побутові потреби, з них 90 працівників дільниці № 1-1. Працівник дільниці № 1-1 Сороковий В.О. т. № 49813 з відповідною заявою щодо забезпечення його вугіллям до відділу бухгалтерії не звертався ( а.с.99). За таких обставин позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача надати безоплатне вугілля за весь час роботи у кількості 5.9 т. за 2023 рік, яке має відповідати вимогам Національного стандарту України « Вугілля кам`яне та антрацит для побутових потреб» ДСТУ 7146:2010 задоволенню не підлягають за недоведеністю позивачем порушення його прав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed