Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить встановити факт прийняття спадщини шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном спадкоємцем [PERSON] , [INFO] після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , який є батьком [PERSON] та дідусем позивача [PERSON] . [PERSON] фактично мешкав разом з батьком, доглядав за ним, вів спільне господарство. Після смерті [PERSON] - [PERSON] вступив в управління та володіння належними йому спадковим майном, а саме жив в будинку, вчасно сплачував земельний та інший податок, зберігав у себе оригінали сертифікатів на право на земельну частку (пай). [INFO] [PERSON] помер. При зверненні до державного нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про видачу\~ свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 березня 2022 року, оскільки [PERSON] не вчинив дії, які передбачені ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року) Прикінцевих і перехідних положень ЦК України (2003 року), тобто не вступив в управління або володіння спадковим майном та не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Зазначені обставини стали підставою для звернення позивачем до суду з вказаним позовом. Позивач в судове\~ засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, на вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. На адресу суду від відповідача надійшла\~ заява про згоду з позовними вимогами позивача\~ та з проханням розглянути справу без її участі. Представник відповідача Бородінської селищної ради Болградського району Одеської області у судове засідання не з`явився. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі. Відзив на позов не надав. Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частина 1 статті\~ ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, відповідачі на стадії підготовчого провадження звернулись до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.\~ Згідно із ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України №00019034124 від 14 листопада 2017 року. [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] , що підтверджується: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24 квітня 1990 року; свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 24 серпня 2006 року. [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01 квітня 2002 року. Тож, в судовому засідання встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є спадкоємцями майна померлого [PERSON] як його діти. На підставі рішення Тарутинської районної державної адміністрації від 12 січня 1998 року №03/98 [PERSON] отримала Сертифікат на право на земельну частку (пай) №0533498, в тому що їй належить право на земельну частку (пай) у землі яка перебуває у колективній власності ВАТ «Сонячне» розміром 4,04 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). На підставі рішення Тарутинської районної державної адміністрації від 12 січня 1998 року №03/98 [PERSON] отримав Сертифікат на право на земельну частку (пай) №0533497, в тому що йому належить право на земельну частку (пай) у землі яка перебуває у колективній власності ВАТ «Сонячне» розміром 4,04 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). 09 жовтня 2001 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Миколаївської сільської ради Тарутинського району Одеської області, яким належний йому сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0533497, виданий 20 січня 1998 року заповів своєму сину [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 23 листопада 2001 року Миколаївською сільською радою Тарутинського району Одеської області. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05 березня 2003 року Миколаївською сільською радою Тарутинського району Одеської області. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 10 жовтня 2005 року Миколаївською сільською радою Тарутинського району Одеської області. При зверненні до державного нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про видачу\~ свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 березня 2022 року, оскільки [PERSON] не вчинив дії, які передбачені ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року) Прикінцевих і перехідних положень ЦК України (2003 року), тобто не вступив в управління або володіння спадковим майном та не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно з п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Статтею 526 ЦК УРСР 1963р. визначено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо вононевідоме, місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ч.1 ст.17 даного Кодексу місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійноабо переважно проживає. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно ч. 2 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Відповідно до рекомендацій листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. З довідки Миколаївського старостинського округу Бородінської селищної ради Одеської області №373 від 27 червня 2022 року вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] на день смерті проживав в будинку [ADDRESS] . Головою домогосподарства, а саме будинку [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] був [PERSON] , що підтверджується випискою з погосподарської книги №06. З довідки Миколаївського старостинського округу Бородінської селищної ради Одеської області №194 від 20 квітня 2023 року вбачається, що [PERSON] на момент відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] \~ померлого [INFO] дійсно проживав разом з ним в будинку [ADDRESS] , здійснював за ним догляд, вів спільне господарство, з моменту відкриття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме проживав за вказаною адресою, вчасно сплачував земельний податок. З показів свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] на момент відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] \~ померлого [INFO] дійсно проживав разом з ним в будинку [ADDRESS] , здійснював за ним догляд, вів спільне господарство, з моменту відкриття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме проживав за вказаною адресою, вчасно сплачував земельний податок. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, враховуючи, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , надані позивачем докази у контексті положень статей 77-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, а також приймаючи до уваги, що метою встановлення такого факту є врегулювання позивачем\~\~ юридичних питань в сфері правовідносин спадкування, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту прийняття [PERSON] \~ спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі викладеного

Outcome: approved