Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості зі сплати аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 14 серпня 2010 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . 12 лютого 2013 року шлюб був розірваний на підставі рішення суду від 12 лютого 2013 року. Під час перебування у шлюбі колишнє подружжя уклало договір «Мід батьками про сплату аліментів на дитину» від 01 лютого 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Л. О., зареєстрований в реєстрі за номером 201. Внаслідок мінливості доходу [PERSON] колишнє подружжя погодило сплату аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 8 000,00 грн на місяць і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року у справі № 22ц/796/12470/2014 було вирішено зменшити розмір аліментів до 4 000,00 грн, які підлягають стягнення з [PERSON] щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З моменту продажу у 2016 році житлового будинку відповідач припинив сплачувати аліменти, цікавитися життям та здоров`ям доньки тощо. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2019 року у справі № 369/218/19 [PERSON] був позбавлений батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] . На підставі заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2020 року у справі № 369/3218/20 з відповідача була стягнута заборгованість зі сплати аліментів за період з 07 червня 2018 року до 07 березня 2020 року у розмірі 88 000,00 грн. Вказане рішення відповідач не виконав, в зв`язку з чим утворилася заборгованість зі сплати аліментів за період з 07 квітня 2020 року до 07 квітня 2023 року у розмірі 148 000,00 грн. Крім того, договором про сплату аліментів було передбачено сплату пені у разі прострочення виконання зобов`язання у розмірі 1% за кожен день прострочення, а тому загальний розмір заборгованості по пені на переконання позивача становить 139 200,00 грн. За таких обставин позивачка з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача: 1.заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 172 000,00 грн за період з 07 квітня 2020 року до 07 квітня 2023 року; 2.пеню за прострочення сплати аліментів за період з 07 квітня 2020 року до 07 квітня 2023 року у розмірі 160 900,00 грн; 3.вирішити питання про розподіл судових витрат. Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 24 квітня 2023 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання. У судове засідання позивач не з`явилася, про дату та час судового розгляду була повідомлена належним чином, у прохальній частині позовної заяви просила про розгляд справи у її відсутність. В судове засідання відповідач не з`явився, причини неявки суду невідомі, судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату час та місце розгляду справи. Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками не отримав, вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв`язку « за закінченням терміну зберігання». Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи представника позивача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що [PERSON] , та [PERSON] з 14 серпня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2013 року у справі № 760/727/13 шлюб між ними розірвано. 01 лютого 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір між батьками про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюрової Л. О. та зареєстрований в реєстрі за номером 201. Сторони погодили щомісячну сплату аліментів у розмірі 8 000,00 грн, який на день укладення договору був еквівалентний 1 000,00 дол. США, [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] до досягнення нею повноліття. Заочним рішенням від 07 липня 2014 року у справі № 760/11888/14-ц, зміненим рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року, Солом`янський районний суд м. Києва задовольнив позов [PERSON] та з моменту набрання законної сили рішенням суду зменшив розмір аліментів, які утримуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , до 4 000,00 грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням від 24 жовтня 2018 року у справі № 369/5356/18 Києво-Святошинський районний суд Київської області стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] за період з серпня 2016 року до травня 2018 року на суму 86 000,00 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат. 21 грудня 2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області заочним рішенням у справі № 369/218/19 позбавив батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Вирішив питання про розподіл судових витрат. Заочним рішенням від 23 червня 2020 року у справі № 369/3218/20 Києво-Святошинський районний суд Київської області стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] за період з 07 червня 2018 року до 07 березня 2020 року на суму 88 000,00 грн та пеню на суму 88 000,00 грн. Постановою від 03 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа № 369/3218/20, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 16 грудня 2020 року про стягнення заборгованості зі сплати аліментів на суму 88 000,00 грн. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень № [NUMBER] станом на 15 березня 2023 року заборгованість зі сплати аліментів разом з сумою виконавчого збору складає 97 169,00 грн і борг не сплачений. Постановою державного виконавця від 03 листопада 2021 року відкрите виконавче провадження № [NUMBER] на підставі виконавчого листа № 369/3218/20, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 16 грудня 2020 року, щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 88 000,00 грн. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень № [NUMBER] станом на 15 березня 2023 року борг [PERSON] також не сплачений. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. Згідно з положеннями статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вважає порушеним своє цивільне право внаслідок ігнорування відповідачем покладеного на нього обов`язку з утримання дитини шляхом сплати аліментів, яке може бути поновлене шляхом стягнення несплачених відповідачем коштів та пені за прострочення покладеного на нього зобов`язання. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 569/14819/19 сформульований правовий висновок щодо права на стягнення пені за прострочення сплати аліментів, порядок обчислення пені та її максимально можливий розмір. Зокрема, суд касаційної інстанції роз`яснив, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: ?заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; ?при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Суд встановив, що заочним рішенням суду Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість зі сплати аліментів та пеню за період з серпня 2016 року до травня 2018 року, а рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2020 року - з 07 червня 2018 року до 07 березня 2020 року. Доказів стягнення на користь позивачки аліментів з відповідача за період після березня 2020 року матеріали справи не містять, а відповідачем таких доказів не надано. Таким чином, звітний період, за який суд має обчислити розмір заборгованості, слід обчислювати, починаючи з 07 квітня 2020 року і закінчуючи 07 жовтня 2023 року відповідно до заявлених позовних вимог. Щомісячний розмір аліментів, який підлягав сплаті, становить 4 000,00 грн, в зв`язку з чим, враховуючи кількість платежів у звітному періоді - 43, загальна сума заборгованості становить 172 000,00 грн. Розмір пені за прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів слід обчислювати за період з 07 квітня 2020 року до 17 жовтня 2023 року (час подання заяви про збільшення позовних вимог). З огляду на те, що боржником не виконувалося зобов`язання протягом строку тривалістю 43 місяці (тобто більше 3-ох років), то загальна сума пені за кожним з прострочених платежів суттєво перевищує загальну суму заборгованості, оскільки розмір пені за першими платежами починає обчислюватися, водночас в силу вимог закону не може перевищувати 100% заборгованості за цей же період. Водночас, суд відповідно до вимог частини першої статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин суд позбавлений процесуальної можливості виходити за межі заявлених позовних вимог, в зв`язку з чим обґрунтованим вважає розмір пені - 160 960,00 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 872,00 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved