Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

У червні 2023 року Акціонерне товариство «Комерційний Банк «Глобус» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 77046 грн. 81 коп. Обґрунтовано позов тим, що 05 жовтня 2017 року між сторонами укладено договір на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки, за умовами якого відповідачу відкрито картковий рахунок за програмою кредитування «Запасочка» з сумою ліміту овердрафту 60000 грн. строком на 63 місяці з 05.10.2017 по 30.12.2022. Оскільки відповідачем не було здійснено своєчасне погашення (повернення) грошових коштів за овердрафтом після завершення пільгового періоду та не сплачено проценти за користування дозволеним овердрафтом, позивачем були нараховані проценти у розмірі 46,80% річних на суму існуючої заборгованості за овердрафтом. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим існує заборгованість, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14.06.2023 справу передано на розгляд до Деснянського районного суду м. Чернігова за підсудністю. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27\~листопада 2023 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 вересня 2023 року у даній справі задоволено. Скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 вересня 2023 року у справі № 748/2301/23 за позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» до [PERSON] про стягнення боргу та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач відзив на позов не подав. У заяві про перегляд заочного рішення суду відповідач посилався на те, що із прийнятим заочним рішенням в частині нарахованих відсотків в розмірі 28237 грн. 05 коп. (процентна ставка в розмірі 46,8% не узгоджувалась ним) та сумою боргу поза межами строків позовної давності він не згоден. Зокрема, у заяві зазначено, що у підписаній сторонами Анкеті-заяві № 12/199 від 22.12.2017 міститься інформація про відсоткову ставку на рівні 36% на період дії строку кредитування, а саме з 22.12.2017 по 31.12.2018, а тому відсутні підстави про стягнення відсотків у розмірі 46,8%. Крім того, на підтвердження своїх вимог позивач посилається на Заяву-анкету № 2625/40181/376/UAH/1 від 05.10.2017, проте, така заява у матеріалах справи відсутня, натомість міститься анкета-заява № 12/199 від 05.10.2017 на приєднання до Договору на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки ПАТ КБ «Глобус» без будь-якого зазначення номера договору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов підтримує. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у заяві про перегляд заочного рішення суду. Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 05 жовтня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Глобус» (змінило назву на Акціонерне товариство «Комерційний банк «Глобус») та [PERSON] було укладено договір на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки шляхом подачі заяви-анкети № 12/199 на приєднання до вказаного договору, яким встановлено ліміт овердрафту в розмірі 10000 грн., строком дії на 24 місяці з 05.10.2017 по 03.10.2019, фіксована процентна ставка у разі непогашення кредитної заборгованості - 36% річних, процентна ставка в пільговий період кредитування (річних) - 0,000001%. (а.с. 10). Відповідно до умов договору банком відкрито позичальнику картковий рахунок № [NUMBER] за програмою кредитування овердрафт для фізичних осіб «Запасочка». Відповідач підписанням заяви-анкети на приєднання до договору на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки підтвердив, що акцептує публічну пропозицію банку на укладення цього договору, яка розміщена на сайті банку www.globusbank.com.ua і беззастережно приєднується до умов цього договору. Договір вважається укладеним з дня отримання банком заповненої та підписаної нею заяви-анкети на приєднання до договору. Згідно п. 5.11 Договору на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки, договір набуває чинності в день отримання банком від клієнта письмової заповненої та підписаної заяви на приєднання і діє до закриття рахунку та виконання сторонами всіх належних за договором зобов`язань. Таким чином,\~сторони 05\~жовтня 2017\~року уклали договір шляхом підписання заяви-анкети, у зв`язку з чим між ними виникли договірні зобов`язання. У подальшому позичальником додатково підписано заяву-анкету на приєднання до договору на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної карти № 12/199 від 22 грудня 2017 року, якою встановлено ліміт овердрафту в розмірі 52000 грн., строком дії на 13 місяців з 22.12.2017 по 31.12.2018, фіксована процентна ставка у разі непогашення кредитної заборгованості - 36% річних, процентна ставка в пільговий період кредитування (річних) - 0,000001%. (а.с. 11). Крім того, факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема: випискою за Договором № 2625/40181/376/UAH/1 за період з 05.10.2017 по 01.04.2021, рахунок № , [NUMBER] , власник договору [PERSON] (а.с. 26-35). Згідно Виписки за Договором № 2625/40181/376/UAH/1 вбачається, що у вказаний період відповідач користувався кредитними коштами, зокрема, отримував кредитні кошти, розраховувався карткою (кредитними коштами) за товари, частково погашав заборгованість за кредитом. В той же час, у повному обсязі отримані від банку кошти не повернув, у зв`язку з чим, у нього утворилась заборгованість. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління\~Національного банку\~України від\~04\~липня 2018\~року №75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитом, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Щодо посилання представника відповідача на відмінність номеру рахунку, який вказаний в заяві-анкеті, банківській виписці та детальному розрахунку заборгованості, то суд зазначає наступне. Постановою Правління\~Національного Банку\~України від\~11.09.2017\~№ 89\~«Про затвердження\~нормативно-правових\~актів Національного\~банку України\~з бухгалтерського\~обліку затверджено\~План рахунків\~бухгалтерського обліку\~банків України» та Інструкцію про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України. Частиною 5 постанови визначено, що банкам України забезпечити до 01 січня 2019 року поступовий перехід на здійснення операцій з використанням платіжних карток із застосуванням балансових рахунків 2600 АП «Кошти на вимогу суб`єктів господарювання» групи рахунків 260 «Кошти на вимогу суб`єктів господарювання», 2620 АП «Кошти на вимогу фізичних осіб» групи рахунків 262 «Кошти на вимогу фізичних осіб», 2650 АП «Кошти на вимогу небанківських фінансових установ» групи рахунків 265 «Кошти небанківських фінансових установ» розділу 26 класу 2 Плану рахунків. Оскільки, виписка за Договором № 2625/40181/376/UAH/1 за період з 05.10.2017 по 01.04.2021 сформована після 01.01.2019, відповідно на початку виписки відображено новий рахунок. Згідно пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Фактично отримані відповідачем кошти у добровільному порядку банку повернуті не були, тому наявні підстави вважати, що права кредитора порушені. Отже останній має право вимагати виконання обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, яка згідно розрахунку наданого банку та виписки по договору становить 48809 грн. 76 коп. Вказаного розміру заборгованості за тілом кредиту в розмірі 48809 грн. 76 коп. відповідачем не заперечується. Щодо стягнення простроченої заборгованості по процентам в розмірі 28237 грн. 05 коп., суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1\~ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 зроблено висновок, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Умовами Заяви-анкети № 12/199 передбачені фіксована процентна ставка у разі непогашення кредитної заборгованості у пільговий період кредитування (річних) 36,00%; процентна ставка в пільговий період кредитування (річних) 0,000001%. Разом з тим, погодження фіксованої процентної ставки у разі непогашення кредитної заборгованості у пільговий період кредитування (річних) у розмірі 46,8%, на які посилався банк у позові щодо нарахування простроченої заборгованості за нарахованими процентами, матеріали справи не містять, як і не містять розрахунку такої заборгованості з урахуванням відсоткової ставки у разі непогашення кредитної заборгованості у пільговий період кредитування 36,00% річних. Крім того, із заяви-анкети № 12/199 від 05.10.2017 вбачається, що сторони погодили строк дії ліміту овердрафту по 03.10.2019, а згідно заяви анкети № 12/199 від 22.12.2017 по 31.12.2018. Проте, розрахунок заборгованості по кредитному договору, зокрема, щодо простроченої заборгованості по процентах, надано починаючи з 11.05.2021. До матеріалів справи не було подано розрахунків заборгованості щодо простроченої заборгованості по процентах станом на 31.12.2018 та на 03.10.2019, тобто на кінець строку дії ліміту овердрафту, що було погоджено сторонами при укладенні договорів. Таким чином позивачем не доведено наявності підстав для стягнення з відповідача на його користь 28237 грн. 05 коп. простроченої заборгованості по процентах. Водночас, враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не повернув фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти, що свідчить про порушення прав позивача, суд вважає за можливе стягнути з відповідача фактично отримані грошові кошти (тіло кредиту) в сумі 48809 грн. 76 коп., у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Доводи представника відповідача щодо спливу позовної давності суд відхиляє з огляду на таке. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена ст. 258 цього Кодексу. До вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором застосовується загальна позовна давність. 30 березня 2020 року був прийнятий Закон України №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Крім того, 15.03.2022 був прийнятий Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», відповідно до якого «Прикінцеві та перехідні положення»\~Цивільного кодексу\~України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, з викладеного слідує, що АТ «КБ «Глобус» звернулося до суду в межах строку позовної давності. У зв`язку з наявністю підстав для часткового задоволення позову, позивачу мають бути відшкодовані понесені у справі судові витрати на правничу допомогу. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59\~Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137\~ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно п. 3 частини другої ст.\~141\~ЦПК судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Прохоренко В.П. на підставі договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 051222 від 05 грудня 2022 року (а.с. 21). Відповідно до акту № 12/199 прийому передачі послуг за договором № 051222 від 05.12.2022 адвокатом були надані послуги на загальну суму 6000 грн., які були сплачені відповідно до платіжної інструкції № 5122 від 06.06.2023 (а.с. 24, 25). Згідно частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції\~прозахист правлюдини\~і основоположних\~свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у даній справі. Проте, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн. витрат на правничу допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial