Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Постановою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 05.05.2022 по справі № 322/182/22, що набрала законної сили 17.05.2022, до [PERSON] було застосовано адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. Постановою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 05.05.2022 по справі № 322/182/22 встановлено, що 11.04.2022 о 06 год. 40 хв. в смт. Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області по вул. Соборності, 121 [PERSON] , керуючи автомобілем ЗАЗ 11030742, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по другорядній дорозі, не надала переваги в русі автомобілю Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався по головній дорозі, чим порушила вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення вищезазначених транспортних засобів та їх пошкодження. Відповідно до звіту від 25.05.2022 № 82-D/10/71 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 174 427,83 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 76 996,00 грн. (з врахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали) та 68101,92 грн. (без врахування ПДВ на запасні частини та матеріали). Відповідачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ЮНІВЕС» позивачу було виплачене страхове відшкодування в розмірі 65 501,92 грн., (68101,92 грн. - 2600,00 грн. франшизи) що підтверджується платіжною інструкцією від 05.07.2022 № 482. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, в частині вимог про стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] 84 862,31 грн. та з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» 130 000,00 грн. в рахунок відшкодування позивачу майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд виходить з такого. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України, під час розгляду даної справи суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 15.10.2020 по справі №755/7666/19(реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 92363395), та зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року по справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року по справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача [PERSON] , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з неї, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. При визначенні розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу, суд не бере до уваги наданий позивачем висновок експертного транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню вартості збитку, завданого власнику КТЗ, № 66 від 29.07.2022 у зв`язку з його невідповідністю вимогам ч. 7 ст. 102 ЦПК України, а відтак визнає цей висновок експерта недопустимим доказом. Натомість, суд бере до уваги наданий відповідачем приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ЮНІВЕС» звіт від 25.05.2022 № 82-D/10/71 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, з яким погодилися представники сторін під час судового розгляду справи. Так, згідно із звітом від 25.05.2022 № 82-D/10/71, вартість відновлювального ремонту склала 174 427,83грн., а вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) 76 996,00грн. Страховиком виплачено позивачу 65 501,92 грн. (із розрахунку 76 996,00грн. майнового збитку з урахуванням зносу - 2600 грн. франшизи - 8894,08 грн. ПДВ). Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. Отже ПДВ в сумі 8894,08 грн. входить до суми страхового відшкодування та може бути повернуто позивачу страховиком після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту. Таким чином, розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача мав би становити: 100 031,80 грн. із розрахунку 174 427,83грн. - 65 501,92 грн. - 8894,08 грн. Водночас, суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, а відтак визнає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача відшкодування майнової шкоди в розмірі, заявленому позивачем - 84 862,31 грн. Позовні вимоги в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь позивача 130 000,00 грн. суд визнає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, а правильність розміру виплаченого цим відповідачем страхового відшкодування в сумі 65 501,92 грн. позивачем та іншим відповідачем не спростована. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, в частині вимог про стягнення на користь [PERSON] солідарно з [PERSON] та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» 50 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі ст. 26-1 Закону № 1961-ІV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і »ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Нормами Закону № 1961-ІV не передбачено відшкодування страховиком потерпілому моральної шкоди, що полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Враховуючи відсутність у даній справі обставин, передбачених ст.ст. 26-1, 27 Закону № 1961-ІV, страховик - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС» не несе обов`язку з відшкодування моральної шкоди, а відтак позовні вимоги про стягнення з цього відповідача моральної шкоди є необґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пошкодження майна, в даному випадку автомобіля Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] , безумовно само по собі спричинило власнику певних душевних страждань. Водночас позивачем не доведено, що внаслідок пошкодження його майна, у нього також погіршився стан здоров`я, про що ним зазначено у позовній заяві. Отже, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача, в сумі 10 000,00 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у вищезазначеній частині. Стосовно вимоги про стягнення витрат по сплаті оцінки пошкоджень транспортного засобу та виїзд до місця огляду автомобіля 4 620,00 грн. суд зазначає таке. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом першим частини третьої статті 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Наданий позивачем висновок експертного транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню вартості збитку, завданого власнику КТЗ, № 66 від 29.07.2022 судом визнано недопустимим доказом, а відтак витрати на його проведення не є такими, що пов`язані з розглядом цієї справи, отже не підлягають відшкодуванню позивачу. Щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд зазначає таке. Позивачем при зверненні до суду було сплачено 4832,62 грн. судового збору, що підтверджено квитанціями від 24.02.2023. Водночас ціна позову у цій справі становить 264 862,30 грн., а відтак належна сума судового збору, що підлягала сплаті за подання цього позову становить: 264 862,30 * 1% = 2648,62 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку з частковим задоволенням позову на суму 84 862,31 + 10 000,00 = 94 862,31 грн., що становить 35,82% від ціни позову, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2648,62 * 35,82% = 948,74 грн. На підтвердження витрат на правову допомогу в розмірі 25000,00 грн. представником позивача надано: договір про надання правової допомоги від 11.04.2022; опис робіт від 24.01.2024; розписка про отримання гонорару за надання правової допомоги від 24.01.2024. Відповідно, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог становить: 25000,00 * 35,82% = 8955,00 грн. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial