Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

[PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та у період шлюбу у них народилася донька [PERSON] . Однак, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2014 року шлюб між ними було розірвано. Крім того, вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки у розмірі 1\~000,00 грн., щомісячно. починаючи стягнення з 26.05.2014 року і до досягнення донькою повноліття. Виконавчий лист пред`явлено до примусового виконання. На даний час розмір аліментів у сумі 1\~000,00 грн. є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, забезпечення всіх її потреб. При цьому, відповідач є здоровою працездатною особою, який працює та оримує дохід. Враховуючи, що визначений розмір аліментів є нижчим ніж мінімальний розмір аліментів, виникла необхідність у зміні способу стягнення аліментів та збільшення його розміру. Таким чином, позивачка просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, який стягується з відповідача на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2014 року по справі №127/10608/14-ц на користь позивачки на утримання дитини з 1\~000,00 грн. на 1/4 частку всіх доходів відповідача. Крім того, стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 6\~000,00 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.08.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. На адресу суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи у його відсутність, просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. На підставі\~ст. 280 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 19.11.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області за актовим записом № 3442. Вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , уродженець м. Запоріжжя, який проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, в розмірі 1000,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 26.05.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.41-42). [PERSON] та її донька [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-6,14). Згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень статей\~183,\~184 СК України\~суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру та способу стягнення аліментів визначених за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя\~статті 181 СК України). У частині першій\~статті 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну розміру і способу їх стягнення\~може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Суд дослідивши надані докази прийшов до висновку, що рішенням суду від 11.09.2014 стягнено з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі 1000,00 грн., при цьому, наразі 50 %\~прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку становить значно більше вказаної суми. Тому беручи до уваги звичайні потреби дитини, рівність обов`язку батьків в утриманні дитини, відсутності обставин за яких слід було би зменшити розмір аліментів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та зміни розміру аліментів стягнення із 1000,00 грн. на 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) платника аліментів. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовій збір в розмірі 1073,60 грн. Крім того, відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Право сторони на відшкодування понесених витрат на оплату послуг адвоката вбачається з рішень Європейського суду з прав людини, практика якого в силу ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України має використовуватись судами як джерело права, зокрема, п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 року, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна та інші проти України" від 10.12.2009 року, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 року, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 року. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 ЩЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таку правову позицію щодо застосування норм права висловив Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано Договір про надання правової допомоги укладений між АО «Захист у криміналі», в особі голови Покоєвича А.О. та Головань К.О., розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 6\~000,00 грн., та Квитанцію на суму 6\~000,00 грн. Тому, суд вважає, що представником позивача надано необхідні докази про понесення судових витрат в загальному розмірі 6 000,00 гривень. З огляду на зазначене, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката у цьому випадку є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних робіт (наданих послуг), а також часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг). За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з чим, слід стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати у сумі 6 000,00 гривень на відшкодування витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved