Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від шлюбу у сторін є спільна дитина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого було стягнуто аліменти до досягнення дитиною повноліття. Син досяг повноліття, а тому аліментні виплати припинились, відповідач не приймає участі у житті сина, добровільно відмовляється сплачувати аліменти, і у зв`язку з тим, що син продовжує навчання на денній формі навчання, потребує матеріальної допомоги. Раніше звернутися до суду не було можливості, у зв`язку з початком військових дій в Україні. А тому, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня досягнення сином повноліття [INFO] до досягнення дитиною двадцяти трьох років за умови, що він буде продовжувати навчання. Ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 02.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 06.12.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася. При цьому, 31.01.2024 до суду подала заяву, у якій заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розгляд справи здійснити за її відсутності. Заперечень щодо заочного розгляду справи не висловила. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася. При цьому, 31.01.2024 на адресу суду надав заяву, у якій просить суд розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 12.06.2004 між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18.12.2008, який було розірвано Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 03.02.2010. У зареєстрованому шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.11.2004. Як зазначає позивач, до досягнення сином повноліття на її користь з відповідача стягувались аліменти на його утримання. З огляду на дату народження [PERSON] , [INFO] , останній досягнув повноліття, отже стягнення аліментів на його утримання припинилось. Відповідно до довідки, виданої Київським національний університетом технологій та дизайну №4/4770 від 25.08.2023, [PERSON] є студентом 2 курсу денної (стаціонарної) форми навчання факультету управління та бізнес дизайну. Навчається з 01.09.2022, термін навчання до 30.06.2026. Згідно із договору №БДМР-46 від 30.08.2022 про надання освітніх послуг, укладеним між Київським національним університетом технологій та дизайну та [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 95 600,00 грн, оплата послуг здійснюється кожного семестру. У зв`язку з навчанням третя особа - [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Судом встановлено, що син проживає з матір`ю - позивачем у справі. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимальною можливістю урахування інтересів дитини. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У силу ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, якщо: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року справа №346/103/17-ц. Відповідно до наведених норм сімейного законодавства України, суд аналізує обставини виникнення спору з урахуванням необхідності встановлення справедливого та розумного розміру аліментів на утримання повнолітніх дітей на період їх навчання. Статтею 81 ч.1 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, не надає. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При визначенні розміру аліментів, суд виходить з наступного. [PERSON] досягнув віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років та навчається, при цьому навчається на денній формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи, а отже дитина об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, адже сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину сторін можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. Відповідач є особою працездатного віку, обмежень щодо його працевлаштування судом не встановлено. У спростування зазначеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано. Відтак, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає, що аліменти слід встановити у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] - двадцяти трьох років. Такий розмір аліментів, на думку суду, є достатнім та таким, що відповідає потребам дитини. Приймаючи саме таке рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дитини, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дітей, а також загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності та моральності. Відповідно до частини першої ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовну заяву [PERSON] пред`явлено до суду 16.09.2023, тому суд присуджує стягнення аліментів саме з цього дня. Ураховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, підлягають частковому задоволенню. Пунктом 1 частини першої ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 858,88 грн в дохід держави.

Outcome: partial