Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

У листопаді 2023 року позивачка звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 10.07.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління Міністерства, про що складено відповідний актовий запис №848. Крім того, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3 000 грн. на кожну дитину, тобто у загальному розмірі 6000, 00 грн. щомісячно, від дня пред`явлення нею позовної заяви до суду і до досягнення кожним з дітей повноліття. В обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу [PERSON] посилається на те, що сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, не ведуть спільне господарство, разом тривалий час не проживають, примирення між ними неможливе. Щодо стягнення на її користь аліментів [PERSON] зазначила, що від шлюбу у неї та [PERSON] народилося двоє дітей, які на даний час проживають разом з нею та перебувають лише на її утриманні. Добровільно відповідач їй не допомагає, матеріальний стан останнього їй невідомий, але, вважає. що його фізичний стан дозволяє сплачувати аліменти у визначеному в позові розмірі, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку та утримання дітей. З огляду на вищезазначене позивачка просила суд вимоги її позову повністю задовольнити, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати, понесені нею в зв`язку із розглядом справи. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 08 грудня 2023 року у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 12.01.2024 року відповідач - [PERSON] подав до суду відзив на позов, в якому вказав, що проти задоволення вимог [PERSON] про розірвання шлюбу він не заперечує, оскільки разом вони як чоловік та дружина не проживають, зберегти сім`ю неможливо. Щодо вимог про стягнення аліментів відповідач зазначив, що він працює на посаді торгового представника у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Рома", інших доходів не має, щомісяця добровільно надає позивачці на утримання дітей 1/3 частину від свого доходу. Також надав суду довідку, відповідно до якої отримав з 26.01.2023 року по 30.11.2023 року 101 757 грн. 56 коп. У зв`язку із вищевикладеним просить з нього стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки доходів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку, задовольнивши таким чином в цій частині позову вимоги частково. У судове засідання 22.01.2024 року позивачка та її представник не з`явились. Адвокат Фортуна Г.Г. подав письмову заяву про проведення судового засідання в його відсутність та у відсутність позивачки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у поданому до суду відзиві просив розглядати справу без його участі. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін. Також, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних, встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 10.07.2008 року, актовий запис №848. На теперішній час [PERSON] та [PERSON] шлюбних стосунків не підтримують, зберегти сім`ю не бажають. Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю. Відповідач достатньої матеріальної допомоги на їх утримання добровільно не надає, що змусило позивачку звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно із ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а статтею 181 ч. 3 Сімейного кодексу передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька) або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, тобто є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Слід зазначити, що прожитковий мінімум, визначений законом на дітей відповідного віку, не є сталим та постійно змінюється. Так, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 2563 гривні, а на дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. ч. 1-3 зазначеної статті СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку й ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. Враховуючи викладене, відповідач зобов`язаний утримувати своїх дітей та сплачувати визначені судом аліменти, підстав для звільнення його від такого обов`язку судом не встановлено, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню, при цьому їх слід стягнути у твердій грошовій сумі, оскільки спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором позивача. У той же час позивачкою не доведено можливість відповідача сплачувати аліменти в загальному їх розмірі 6 000,00 грн. на місяць. Таким чином, суд приходить до висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою дітей сторін у забезпеченні належного матеріального утримання, враховуючи також матеріальний стан позивачки, наявність доходів у якої судом не встановлено, особу відповідача, його працездатність, стан здоров`я та матеріальне становище, відсутність інших утриманців, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання їх двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі, по 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з моменту подачі позовної заяви, що найбільш повно відповідає вимогам законодавства, принципам розумності і справедливості та з врахуванням можливостей обох батьків щодо утримання дітей. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,60 грн., оскільки позивачка звільнена від його сплати за вимогу про стягнення аліментів згідно ЗУ «Про судовий збір», а також з нього на користь позивачки слід стягнути 50 % судового збору, сплаченого останньою при зверненні до суду з вимогою про розірвання шлюбу у розмірі 536,80 грн., оскільки в цій частині позов представником відповідача було визнано до початку розгляду справи по суті.

Outcome: partial