Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] , шляхом застосування заходів тимчасового обмеження прав останнього та покладання на нього обов`язків: - заборонити [PERSON] наближатись до місця перебування, інших місць відвідування, в тому числі квартири [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватись з нею; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 (шість) місяців. Заявник та її представник в судовому засіданні підтримали заяву та просили видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] [PERSON] додатково пояснила, що її свекор [PERSON] вчиняє домашнє насильство по відношенню до неї, ініціює конфлікті ситуації, свариться, виганяє з квартири, кричить уві сні, не прибирає за собою, свідком таких подій часто стають діти, не оплачує комунальні послуги. Такі ситуації на тлі зловживання [PERSON] алкогольними напоями створюють в квартирі нестерпні умови для їх спільного проживання. У листопаді 2023 року поліцією був виданий тимчасовий обмежувальний припис, який [PERSON] виконував, до спільної квартири не наближався. Вважає, що видача заборонного припису попередить вчинення [PERSON] домашнього насильства. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні проти заяви заперечував, зазначив, що не може спокійно жити у власній квартирі, бо невістка його виживає, перша вчиняє сварки та кричить на нього; іншого житла він не має, піти йому нікуди. Він пенсіонер, учасник бойових дій. Заслухавши заявника, її представника, заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України«Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявниця посилається на неодноразове вчинення відносно неї домашнього насильства зі сторони свекра. В той же час, на підтвердження своїх доводів надає лише копію тимчасового заборонного припису від 18.11.2023 стосовно [PERSON] , при цьому, докази притягнення останнього до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП відсутні. Однак, вказане, за переконанням суду, не свідчить про існування ризику повторного вчинення домашнього насильства, більш того настання тяжких або особливо тяжких наслідків від такого. За таких обставин, суд не вбачає підстав для застосування спеціальних заходів, спрямованих на забезпечення безпеки постраждалої особи. Сам по собі факт тривалих неприязних стосунків між заявницею та заінтересованою сообою не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису. Крім того, заслуговує на увагу та обставина, що заявниця просить заборонити [PERSON] перебувати в місці їх спільного проживання, при цьому останній є власником 1/2 частини такого житла, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.10.2022, посвідченим приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Спановським М.П. за реєстровим № 1676. /а.с.16/ Заявниця ж дітьми проживає в квартирі за згоди на це власників житла, в тому числі і [PERSON] . При цьому, як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади, остання зареєстрована у вказаній квартирі лише з 02.11.2023, але вже через три місяці ініціює заборону власнику квартири наближатись до свого житла та користуватись ним. В цьому контексті слід зауважити, що стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. В той же час, доказів, які б свідчили про наявність у заінтересованої особи іншого житла придатного для проживання та/або наявність досягнутих домовленостей щодо порядку користування квартирою, що зумовлювало б можливість реалізації співмешканцями права користуватись квартирою окремо один від одного, без обмеження права власності, суду не надано. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Outcome: dismissed