Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

17 січня 2024 року від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла позовна заява до [PERSON] про розірвання шлюбу з огляду на втрату почуття поваги й любові один до одного. При цьому, позивач просив розгляд справи проводити у його відсутність. З огляду на те, що позивач являється особою з інвалідністю ІІ групи, останній у відповідності з вимогами п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір » звільнений від сплати судового збору. Ухвалою суду від 17 січня 2024 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику ) сторін. Разом з цим, зазначеною ухвалою суду повідомлено учасників справи про розгляд справи у порядку письмового провадження о 08 год. 00 хв. 08 лютого 2024 року та роз`яснено учасникам справи їх права ( а.с. 13 ). Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи. 19 січня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову та розгляд справи у її відсутність. Після розірвання шлюбу просила залишити за нею прізвище « [PERSON] ». Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав без поважних причин відзив, суд у відповідності з вимогами ч.8 ст.178 ЦПК України розглядає справу за наявними матеріалами. Перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній, доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, з урахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову та ухвалення рішення відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, виходячи з наступного. Так, сторони 27 червня 1989 року у Ковалівській сільській раді Шишацького району Полтавської області зареєстрували шлюб, про що цього ж дня складено відповідний актовий запис за № 10 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ( а. с. 11 ). Відповідно до вимог ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або їх неповнолітньої дитини, що має істотне значення. Враховуючи, що сторони шлюбних стосунків не підтримують через виниклі між ними непорозуміння та втрату почуття поваги й любові один до одного, у зв`язку з чим їх подальше життя в складі однієї сім`ї є неможливим, так як це суперечило б інтересам кожного із них, суд вважає за необхідне розірвати їх шлюб. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved