Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" (далі Банк) звернувся в суд з позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 16 липня 2012 року в сумі 25269,76 гривень. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] звернувся в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 16 липня 2012 року, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг.Відповідно до виявленого відповідачем бажання Банк відкрив йому кредитний рахунок, видав кредитну картку та встановив початковий кредитний ліміт, який в подальшому був збільшений до 24000,00 гривень.Надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах і в межах встановленого кредитного ліміту, Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі.Відповідач своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавав, через що станом на 14 вересня 2021 року перед Банком має заборгованість в загальній сумі 25269,76 гривень, з яких: 19734,50 гривень - за простроченим тілом кредиту, 5535,26 гривень за простроченими відсотками. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому заявлені позовні вимоги заперечив в повному обсязі. Зазначив, що заявлена Банком сума заборгованості стосується коштів, які були викрадені сторонніми особами без його відому 13 жовтня 2020 року шляхом несанкціонованого доступу до його особистого кабінету «Приват24». У такий спосіб викрадено 20000,00 гривень. Цього ж дня відразу звернувся в Банк на «гарячу лінію» та його кредитну картку було заблоковано. Крім цього звернувся в кіберполіцію із заявою про шахрайство. По даному факту Любомльськоим відділом поліції було розпочате кримінальне провадження за ознаками ч.1 ст.190 КК України. Взамін заблокованої картки 15 жовтня 2020 року Банк відкрив йому нову. В подальшому виявив, що на погашення кредитного ліміту, а фактично викрадених коштів, Банк почав списувати кошти з його рахунків, у тому числі з пенсійної картки. За таких обставин вважає, що заявлена сума заборгованості створена штучно, оскільки про викрадення коштів відразу повідомив Банк. Крім цього Банк не надав доказів того, що коштами в сумі 20000,00 гривень була здійснена оплата в інтернет-магазинібезпосередньо за його участі або електронної ідентифікації, або як користувач своїми діями чи бездіяльністю посприяв незаконному використанню інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції. Представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву. У ньому зазначив, що заволодіння грошовими коштами відповідача [PERSON] відбулося через «Приват24», доступ до якого можливий тільки через мережу Інтернет, тому відповідальність Банку виключається, оскільки лише відповідачу була відома інформація про платіжну картку, номер платіжної картки, термін її дії та CVV код, мав у наявності мобільний телефон, який зареєстрований ним в банківській системі для отримання ОТП-паролю. Відповідач [PERSON] разом із відзивом на позов Банку подав зустрічний позов. У ньому просив стягнути з АТ КБ "Приватбанк" 948,95 гривень, які були незаконно списані з його пенсійної картки (для виплат) № [NUMBER] в рахунок погашення простроченої заборгованості по кредитній картці, яка утворилась внаслідок викрадення вищевказаних коштівшляхом несанкціонованого доступу до його особистого кабінету «Приват24». \~ \~ \~ \~Представник позивача подав відзив на зустрічний позов. У ньому вказав, що списання коштів з рахунків відповідача на погашення кредитної заборгованості передбачене умовами укладеного з відповідачем договору про надання банківських послуг (п.1.3.1.6 Умов та правил надання банківських послуг), що узгоджується з постановою НБУ від 29.03.2004 (п.1.4), тому є правомірним. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] цей позов підтримала, зустрічний позов не визнала. Підтримала наявні у справі письмові заяви по суті спору за обома позовами. Пояснила, що [PERSON] власними діями спричинив зняття коштів через систему « [INFO] ». Зокрема, таке зняття коштів відбулося з використанням програмного забезпечення AnyDesk, яке дозволяє можливість ділитись екраном комп`ютера через віддалений робочий доступ. Для цього [PERSON] по телефону повідомив третім особам ID-код, який дає можливість віддалено бачити екран його комп`ютера і керувати ним. Підключившись у такий спосіб до робочого столу комп`ютера [PERSON] , треті особи бачили і могли здійснювати будь-які операції в уже відкритій на робочому столі системі « [INFO] », у яку [PERSON] попередньо сам увійшов, тобто ввів логін та пароль, який відомий лише йому. Такі дії самого [PERSON] звільняють Банк від будь-якої відповідальності, оскільки зняття коштів третіми особами стало можливим виключно з його ж вини. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав. Пояснив, що на власному комп`ютері зайшов у систему «Приват24», щоб перевірити суму коштів на рахунку, та побачив, що курсор на екрані рухається без жодних його дій, тобто самовільно, тому відразу вийшов із системи «Приват24», а коли повторно зайшов побачив відсутність на рахунку коштів. Про це відразу повідомив банк. Про програмуAnyDesk йому нічого невідомо. В подальшому Банк на фактично викрадені кошти почав нараховувати відсотки та списувати заборгованість з його карткових рахунків, включаючи пенсійний. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] первісний позов не визнав з наведених у відзиві підстав, зустрічний позов підтримав. Звернув увагу на відсутність у справі документів первинного бухгалтерського обліку (виписки), що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог Банку, а також відсутність підпису [PERSON] на Умовах і правилах надання банківських послуг. Також вказав, що його довіритель дотримав необхідного алгоритму дій при виниклій ситуації, а саме звернувся в Банк, а потім згідно з роз`ясненнями оператора в кіберполіцію. Проведеним службовим розслідування служба безпеки Банку встановила, що мало місце віддалене користування персональним комп`ютером [PERSON] , тобто останній особисто цих коштів не знімав, а ними заволоділи шахрайським способом через віддалений доступ. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 16 липня 2012 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до умов якого останній отримав банківські послуги у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок ( а.с.18). В анкеті-заяві вказано, що відповідач згідний із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Згідно довідок Банку [PERSON] було видана всього шість кредитних карток, в останнє 15 жовтня 2020 року із терміном дії 07/24; при укладенні договору 16 липня 2012 року на кредитну картку відповідача був встановлений початковий кредитний ліміт в сумі 300,00 гривень, який в подальшому неодноразово збільшувався, зокрема 08.11.2019 до 17000,00 грн, 04.08.2020 до 24000,00 грн, після цього 20.04.2021 зменшений до 21820,07 грн, а 06.05.2021 до 0,00 грн (а.с.16-17). До кредитного договору Банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.21-45). Відповідно до розрахунку Банку за укладеним 16 липня 2012 року кредитним договором [PERSON] станом на 14 вересня 2021 року має заборгованість у розмірі 25269,76 гривень, з яких: 19734,50грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5535,26грн заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом (а.с.8-15). Із виписки за укладеним договором № б/н від 16.07.2012 за період з 16.07.2012 по 17.09.2021 вбачається, що [PERSON] активно користувався кредитними коштами (здійснював розрахунок у торгівельних закладах, поповнював мобільний телефон, оплачував кур`єрські та інші послуги), у тому числі через додаток «Приват24» (а.с.57-63). Із цієї виписки також вбачається зняття 13 жовтня 2020 року з карткового рахунку відповідача № [NUMBER] коштів в сумі 20000,00 грн як оплати в інтернет-магазині. Як пояснив в суді [PERSON] і це підтвердив представник Банку, після виявлення зникнення з рахунку коштів він відразу зателефонував на гарячу лінії АТ КБ «Приватбанк». Розмова між [PERSON] та оператором зафіксована на аудіо записі. Із цієї розмови встановлено, що [PERSON] повідомив оператору Банку про зняття з його кредитного рахунку невідомими особами шахрайським способом 20000 гривень. Пояснив, що орієнтовно пів року назад мав справу з однією фірмою, працівники якої пояснили, що він може мати прибуток від гри на біржі, при цьому замість нього будуть грати інші особи. Для цього перерахував 2000 грн та надіслав копію свого паспорта. Після цього до нього телефонували знову та говорили про необхідність перерахування ще 5000,00 грн, на що повідомив про відсутність у нього таких коштів. В подальшому захворів та припинив спілкування з цими особами. 13.10.2020 ці особи зателефонували та повідомили, що за цей період він заробив 20000,00 грн, які необхідно перерахувати на його рахунок. Для цього за вказівкою цих осіб, використовуючи ноутбук, зайшов у Приват 24. Побачив, що курсором керує хтось інший. Ці особи повідомили, що проходить перевірка їх Банку. всього таких перевірок три. Увесь цей час очікував. Вирішив зайти у додаток «Приват24» через телефон, де побачив зняття з рахунку 20000,00 гривень. Ці особи повідомили про успішність перевірки і, що через деякий час вони до нього перетелефонують. Через ноутбук повторно зайшов у «Приват24», де переконався у знятті з його рахунку цих коштів. Оператор Банку повідомила, що його картку буде заблоковано, для виготовлення нової необхідно звернутись в Банк та по даному факту необхідно обов`язково звернутись в поліцію (кіберполіцію) (а.с.205). Цього ж дня,13 жовтня 2020 року о 20:20 годині [PERSON] звернувся із заявою у кіберполіцію з приводу вчинення щодо нього шахрайських дій. У цій заяві повідомив, що близько року назад через Facebook прочитав про фірму AnyDesk. Працівники цієї фірми запевнили, що працюють на біржі та запропонували йому до цього долучитися. Від такої пропозиції відмовився, оскільки необхідно було перерахувати кошти на їх рахунок. 13 жовтня 2020 року біля 17 години до нього зателефонували з AnyDesk з номера [NUMBER] і повідомили, що у нього на рахунку находяться кошти та для того щоб їх перерахувати на його рахунок необхідно зайти в особистий кабінет «Приват24». Зайшовши в свій особистий кабінет, відразу відмітив, що на екрані діє інший курсор, тобто курсором на екрані його монітора керував хтось сторонній. Проте його запевнили, що вони не взмозі зняти його кошти, оскільки при знятті коштів [PERSON] дає згоду на зняття.Спочатку вони проводили йому незрозумілі маніпуляції, просили почекати хвилин десять, оскільки проходить перевірка їхнього банку. Через деякий час сказали, що перевірка пройшла успішно і йому передзвонять, однак в подальшому йому так і ніхто не передзвонив. О 17:48 годині зайшов у свій особистий кабінет і виявив зняття з кредитного рахунку 20000,00 гривень, які пішли на оплату в інтернет-магазині (а.с.168). По факту заволодіння грошовими коштами [PERSON] в сумі 20000,00 грн шахрайським способом шляхом доступу до його особистого кабінету «Приват24» в Єдиний реєстр досудових розслідувань 06 листопада 2020 року внесені відомості за ознаками ч.1 ст.190 КК України, досудове розслідування проводиться Любомльським відділом поліції ГУНП у Волинській області (а.с.80). Відповідно до довідки Банку перевипуск кредитної картки [PERSON] здійснений 15 жовтня 2020 року, видано картку № [NUMBER] (а.с.17). Як вбачається із банківської виписки зняті 13 жовтня 2020 року з карткового рахунку відповідача20000,00 гривень Банк зарахував у кредитну заборгованість, на яку нараховував відсотки та здійснював автоматичне списання заборгованості (а.с.57). Наданою [PERSON] випискою по картці № [NUMBER] , яка відкрита для зарахування його пенсії, стверджено і Банком не запечено автоматичного списання 10 лютого 2021 року з його пенсійної картки 948,95 гривень для погашення простроченої заборгованості по кредитній картці [NUMBER] . Відповідач за первісним позовом не оспорює укладення 16 липня 2012 року з Банком кредитного договору, як і факту користування кредитними коштами та їх погашення у встановленому порядку. Отже, між сторонами склалися договірні кредитні правовідносини. Разом із цим, відповідач за первісним позовом не згідний із включенням до кредитної заборгованості знятих 13 жовтня 2020 року з його кредитного рахунку 20000,00 гривень та подальших нарахованих на цю суму відсотків, оскільки цю операцію він особисто не здійснював і вона є шахрайською. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами на дату спірних правовідносин, а саме 13 жовтня 2020 року, встановлювалисьчинним на той час Законом України від 05 квітня 2001 року№ 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон № 2346-III). Пунктом 14.12. статті 14 Закону № 2346-III визначено, що користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Аналогічне положення було закріплене у пункті 1 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням»,затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05.11.2014 року, яке було чиннестаном на 13.10.2020 року (далі Положення № 705). Згідно із пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. За змістом пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Отже, за змістом наведених норм на відповідача за первісним позовом покладено обов`язок не лише нерозголошувати (нерозкривати) інформацію за рахунком, паролями, ПІН-кодами, CVV-кодами, а й вчиняти інші дії, які дають змогу ініціювати та/або санкціонувати платіжну операцію. В той же час саме на емітента платіжного засобу, яким в даному випадку є АТ КБ «Приватбанк», законодавством покладений обов`язок доведення факту порушення користувачем вимог нормативних актів, внаслідок якого ініційовано платіжну операцію, яку користувач не санкціонував та/або не здійснював. У зв`язку із цим відповідальність емітента платіжного засобу (АТ КБ «Приватбанк») презюмується, якщо не доведено протилежне. У справі встановлено, що кошти з картки [PERSON] в сумі 20000,00 грн були переведені за допомогою додатку «Приват24», яка функціонує в інтернет-мережі. [PERSON] під час розмови з оператором Банку та у заяві в кіберполіцію зазначив, що у додаток «Приват24» на ноутбуці він зайшов за вказівкою третіх осіб, які до нього зателефонували і повідомили про наявність у нього на рахунку виграних на біржі 20000,00 гривень, які необхідно перевести на його рахунок. Тобто, у додаток «Приват24» [PERSON] зайшов самостійно (санкціоновано), особисто використовуючи свій пароль і логін. [PERSON] бачив, що на моніторі його ноутбука, у відкритому додатку «Приват24», курсор рухається без його будь-яких дій, тобто ним керує стороння особа. Керування курсором сторонньою особою в додатку «Приват24» у присутності [PERSON] тривало не менше 15 хвилин, що є більш як достатнім часом для оцінки таких дій та реагування на них. В той же час [PERSON] жодних дій, спрямованих на припинення самовільного руху курсора у «Приват24» не вчинив. Внаслідок [PERSON] такими своїми діями надав третім особам можливість здійснити платіжну операцію шляхом перерахунку коштів на інший рахунок. Така поведінка [PERSON] вочевидь пояснюється його очікуванням перерахунку на його картковий рахунок зароблених від вкладених 2000 грн коштів. Пояснення [PERSON] в суді про те, що після того як він побачив самовільне керування курсором відразу вийшов із додатку «Приват24» суд відхиляє, оскільки вони не відповідають його первинно зробленій заяві в кіберполіцію та наданим оператору Банку усним поясненням під час розмови. Фактичні обставини свідчать, що керування курсором на моніторі ноутбука [PERSON] здійснювалось через віддалений доступ, а для цього обов`язково необхідно, щоб фактичний користувач ноутбука (іншого персонального комп`ютера) надав такий доступ, що можливо шляхом надання відповідного коду доступу. У заяві в [PERSON] зазначає, що через соціальну мережу Facebook прочитав про фірму AneDesk, де йому запропонували заробляти гроші грою на біржі. Саме представники цієї фірми13 жовтня 2023 року зателефонували до нього 13 жовтня 2020 року та, скориставшись його похилим віком та використовуючи всякі маніпуляції (саме так пояснював [PERSON] оператору Банку), шахрайським способом заволоділи його грошовими коштами. Із загально доступної мережі Інтернет за посиланням https://hende.kiev.ua/anydesk.html встановлено, що «AnyDesk» - це програма для керування віддаленим робочим столом. Ця програма дозволяє ділитись екраном без затримок, сприяє стабільному віддаленому керуванню, а також швидкій та безпечній передачі даних між пристроями. Для дистанційного підключення до комп`ютера, його користувачу необхідно повідомити особі, яка бажає підключитись, ID-номер (той, що у програмі на комп`ютері). Враховуючи положення про програмне забезпечення «AnyDesk» та опис подій, на які вказує сам [PERSON] , зокрема керування курсором через віддалений доступ, вбачаються підстави для висновку, що [PERSON] у телефонному режимі надав третім особам інформацію, яка необхідна для отримання віддаленого доступу до його ноутбука. Крім цього, проведеним службою безпеки Банку службовим розслідування встановлено, що кошти з карти [PERSON] 13.10.2020 о 17:48 год. через Приват24 були переведені на карту № [NUMBER] клієнта [PERSON] ,який пояснив, що здійснює діяльність з обміну криптовалюти. На вимогу банку [PERSON] надав скріншот згідно з яким за грошові кошти, переказані з карти [PERSON] було надано криптовалюту USDT. Аналізом логів входу в Приват24 встановлено, що в період зняття коштів з карти клієнта [PERSON] , вхід в аккаунт ( [NUMBER] ) [INFO] (мобільну та web-версії) даного клієнта здійснювався з пристрою Redmi 5A\(imei-5 [NUMBER] ) та з Personalcomputer (fmgerprint-b138f912d3f3ab360dba4c5cdb176d), які є типовими для входу в Приват24 [PERSON] . Дані входи були здійснені з ІР адрес: [NUMBER] (провайдер PJSC Ukrtelecom, Волинська обл.) та [NUMBER] (провайдер Kyivstar PJSC, Тернопільська обл.). При цьому, змін логіну і паролю входу в Приват24 [PERSON] , у період шахрайських дій, не зафіксовано. Таким чином, аналіз вищенаведених фактів та обставин дає достатні та обґрунтовані підстави вважати, що операція з переказу спірних коштів (20000,00 грн) була здійснена через додаток «Приват24» з вини самого [PERSON] , адже для цього він створив усі необхідні передумови, а саме надав третім особам віддалений доступ до особистого ноутбука, особисто зайшов у додаток «Приват24» та надав третім особам через віддалений доступ можливість упродовж досить тривалого часу здійснювати у цьому додатку необхідні для них дії з метою перерахування коштів. Той факт, що [PERSON] невідкладно звернувся в Банк та правоохоронні органи, тобто як вказує його представник виконав алгоритм необхідних дій, не впливає на вирішення цього цивільного спору, адже наявність кримінального провадження в силу презумпції невинуватостіне може свідчити про вчинення злочину щодо [PERSON] до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також з урахуванням вищенаведених фактів не може бути підставою для звільнення його від обов`язку виконання грошового зобов`язання. З наведених підстав доводи сторони відповідача за первісним позовом щодо безпідставності нарахованої кредитної заборгованості суд відхиляє. Разом із цим суд не вбачає підстав для стягнення з [PERSON] заявленої Банком суми заборгованості у повному обсязі, з наступних підстав. Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зо-бов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Банк заявляє до стягнення заборгованість в загальній сумі 25269,76 гривень, з яких: 19734,50 гривень - за простроченим тілом кредиту, 5535,26 гривень за простроченими відсотками. Заборгованість за відсотками є безпідставною з огляду на таке. Із анкети-заяви вбачається, що сторони не обумовили у ній розмір процентної ставки за користування кредитними коштами. Всупереч цьому, з розрахунку заборгованості та банківської виписки вбачається, що за користування відповідачем кредитними коштами Банк нараховував відсотки за різними ставками у різні періоди. Як на підставу проведення нарахувань по процентах Банк посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і Правила надання батьківських послуг в Приватбанку, які вважає невід`ємними частинами укладеного із відповідачем кредитного договору в силу положень ст.634 ЦК України. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Доданий до позову примірник Умов та Правила надання банківських послуг в Приватбанку не містить підпису [PERSON] , тому не може бути належним доказом, оскільки не свідчить про ознайомлення останнього з цими Умовами та Правилами. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17-ц. Інших достовірних підтверджень того, що саме додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку розумів [PERSON] , ознайомився і погодився із ними, підписуючи 16 липня 2012 року анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання цієї анкети-заяви взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитом, матеріали справи не містять. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» взагалі містить чотири види кредитних карт «Універсальна» і усі вони мають різні умови кредитування. За яким видом карти, відповідно на яких умовах повинно було здійснюватися кредитування відповідача, по справі не встановлено. З огляду на викладене надані Банком витяг з Тарифів, а також Умови та Правила надання батьківських послуг в Приватбанку, не можуть розцінюватись як невід`ємна частина укладеного з відповідачем кредитного договору. Стосовно заборгованості по тілу кредиту, суд, провівши власний розрахунок, встановив таке. Із банківської виписки вбачається, що до зняття з картки 13.10.2020 року 20000,00 грн у [PERSON] була наявна кредитна заборгованість в загальній сумі 2145,44 гривень. Після знаття 20000,00 грну період з 20.10.2020 по 01.09.2021 [PERSON] використав кредитних коштів в загальній сумі 8201,16 грн. Отже, загальна сума використаних коштів буде становити 30346,60 грн (2145,44 + 20000,00 + 8201,16). [PERSON] здійснив погашення кредитної заборгованості на загальну суму 11713,48 грн. При цьому до цієї суми суд не включив 948,95 гривень, які списані в рахунок погашення боргу з пенсійної картки [PERSON] , оскільки ця сума є окремим предметом зустрічного позову, про що буде зазначено нижче. Таким чином, сума заборгованості по тілу кредиту, яка підлягає стягненню з [PERSON] , становить 18633,12 гривень (30346,60 11713,48). Надана Банком виписка по кредитних картках відповідача відповідає наведеним у ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» критеріям, а тому в розумінні ст.ст.76-81 ЦПК України є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом у спірних правовідносинах (а.с. 57-63). У зв`язку із цим доводи представника відповідача за первісним позовом у цій частині є безпідставними. По зустрічному позову суд встановив таке. Банк не заперечує списання з пенсійної картки [PERSON] 948,95 гривень в рахунок погашення кредитної заборгованості. У пункті 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів», у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, було передбачено, що платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Інструкція № 22), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції № 22). Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання;номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання;найменування отримувача;номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника;перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі) (пункт 6.2 Інструкції № 22). Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції № 22). Отже, договірне списання - це списання грошових коштів з будь-якого рахунку клієнта у рахунок погашення зобов`язань перед банком, згідно з договором умовами якого передбачено подібне списання. Банк не надав суду жодного доказу, який би підтверджував домовленість [PERSON] на автоматичне списання коштів з рахунку № [NUMBER] . Підписана сторонами анкета-заява таких умов не містить, а додані до позову витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і Правила надання батьківських послуг в Приватбанку взагалі не є складовими укладеного кредитного договору з вище наведених підстав. Отже, оскільки Банком не доведено правомірності списання грошових коштів в сумі 948,95 гривень з пенсійної картки [PERSON] в рахунок погашення кредитної заборгованості, а відтак ці кошти списанні без законної на те підстави, тому зустрічний позов останнього підлягають повному задоволенню. Враховуючи вище наведене, судом встановлено підстави для часткового задоволення первісного позову (стягнення з [PERSON] в користь Банку 18633,12 гривень) та повного задоволення зустрічного позову (стягнення з Банку в користь Кривенчука 948,95 гривень). Згідно із ч.12 ст.265 ЦПК України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму. З огляду такі положення закону, суд вважає необхідним провести зустрічне зарахування стягнених даним рішенням сум за первісним і зустрічним позовами та стягнути різницю між ними в сумі 17684,17 гривень (18633,12 948,95) з [PERSON] в користь Банку. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судові витрати за первісним і зустрічним позовами покладаються на відповідачів пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 73,74 % вимог за первісним позовом, що становить 1673,90 гривень, та 100 % за зустрічним позовом, що становить 908,00 гривень. Враховуючи покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у відповідності до ч.10 ст.141 ЦПК України на [PERSON] , на якого покладено більшу суму судових витрат, слід покласти обов`язок сплатити різницю цих витрат в сумі 765,90 гривень на користь Банку.

Outcome: approved