Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

23.02.2022 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що позивач свою дитину жодного разу не бачив, не спілкувався з нею, не цікавився нею взагалі. Батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, що виражається, у тому, що він не бере участі у її вихованні та утриманні, не піклується та не цікавиться про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд і лікування, не надає кошти на її утримання та оздоровлення. Ухвалою Заводського районного суду від 28.10.2022 року прийнято справу до свого провадження та призначено справу до загального позовного провадження. Ухвалою Заводського районного суду від 12.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Ухвалою Заводського районного суду від 11.07.2023 року залучено Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в якості третьої особи. Позивач в судове засідання не з`явився, надала заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи неодноразово повідомлявся судом належним чином, подав заяву про визнання позову. Третя особа повідомлялася належним чином про слухання справи, висновок не надала. Представник третьої особи подала заяву, в якій підтримала позов, надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. З 20.01.2017 року позивач по справі [PERSON] , знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано Корабельним відділом РАЦС Миколаївського міського управління юстиції. Від даного шлюбу народилася дитина син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.11.2018 року (цивільна справа № 488/3696/18-ц) шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до рішення суду позивачу відновлено дошлюбне прізвище. З 2018 року відповідач свою дитину жодного разу не бачив, не спілкувався з нею, не цікавився нею взагалі. Аліменти на утримання нашої дитини [PERSON] не сплачу, судовий наказ Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.03.2018 року (цивільна справа № 488/321/18-ц) не виконує. На підтвердження вказаної інформації та про наявність заборгованості позивачкою був направлений запит до Центрального відділу ДВС. Відповідно до відповіді заборгованість за аліментами складає станом на грудень 2021 р. 89992 грн. 00 коп. Відповідно до довідки від 17.01.2022 року під № 3, виданої ДНЗ м. Миколаєва комбінованого типу, дитина [PERSON] - 2017 року народження, відвідує навчальний заклад № 103 з 27.10.2017 року. Його вихованням займається та здійснює оплати за харчування дитини мати [PERSON] . Батько не приймає участі у вихованні дитини. Згідно довідки від 19.01.2022 року під № 03/14-06, виданої Закладом дошкільної освіти № 7 м Миколаєва, дитина [PERSON] - 2017 року народження, відвідував навчальний заклад № 7 з 01.08.2020 р по 26.10.2021 рр. Його вихованням займається та здійснювала оплати за харчування дитини мати [PERSON] . Батько не приймає участі у вихованні дитини. До жовтня 2021 року позивач постійно проживала за місцем своєї реєстрації в житлі батьків за адресою реєстрації: [ADDRESS] . Відповідно до договору довгострокового найму житлового приміщення від 14.10.2021 року позивач разом з дитиною проживаю з жовтня 2021 року у винайманому житлі - трьох кімнатній квартирі, а саме за адресою : [ADDRESS] . В квартирі є окрема кімната для дитини, умови для проживання задовільні. Всі ці обставини підтверджуються актом обстеження умов проживання сім`ї від 11.02.2022 року , складеного завідуючим сектору захисту прав та законних інтересів дітей служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради [PERSON] та головним спеціалістом сектору захисту прав дітей [PERSON] на підставі моєї заяви та в моєї присутності. Висновок Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради не надав. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо не виконує свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.І ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За такого, позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved