Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

12.09.2023 року до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за розпискою. Свої вимоги мотивує наступним. 12.05.2022 року у приміщенні офісу приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Коваленко Л.О. в [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт № [NUMBER] , виданий 13.02.2020 року взяв у позивача кошти у розмірі 2\~200 доларів США, взявши на себе зобов`язання повернути йому кошти у розмірі 2\~200 доларів США в повному обсязі у разі форс-мажору із написанням власноручно [PERSON] даної істотної умови строку повернення коштів. Одразу після отримання від позивача коштів у розмірі 2\~200 доларів США [PERSON] надано оригінал власноручно написаної ним розписки від 12.05.2022 року про отримання ним від позивача коштів у розмірі 2\~200 доларів США із наданням позивачу задля відкритості та прозорості угоди, укладеної між ними своєї копії паспорту № [NUMBER] , виданого 13.02.2020 року, Орган, що видав № 1234, унікальний номер запису: 19921026-02257. Позивач вказує, що з огляду на те, що на території України офіційно засвідчено настання форс-мажорних обставин з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією рф проти України, обумовленою між позивачем і відповідачем та власноручно написану [PERSON] у розписці від 12.05.2022 року істотну умову, станом на 13.05.2022 року вже відбулось настання цієї істотної умови. Позивачем 31.05.2023 року на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення йому коштів у розмірі 2\~200 доларів США, відповідно до розписки. Однак, відповідач свідомо не отримував листа з вимогою, у зв`язку з чим відправлення було повернуто позивачеві за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання. 14.06.2023 року позивачем було повторно направлено на адресу відповідача вимогу про повернення йому коштів, проте відповідач повторно та свідомо не отримував листа із вимогою, у зв`язку з чим відправлення було також повернуто позивачу за зворотною адресою, у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Станом на 06.07.2023 рік узяті відповідачем кошти у розмірі 2\~200 доларів США позивачу повернуті не були. Також, позивач вказує, що з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України. Відтак, у даних правовідносинах, що склалися між сторонами можна встановити, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача є законним та необхідним стягнути на його користь суму неповернутих грошових коштів, переданих за договором позики, тобто 2\~200 доларів США з урахуванням 3% річних, згідно ст. 625 ЦК України, а всього 2\~275,94 доларів США. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 12.05.2022 року у розмірі 2\~200 доларів США, а також 3% річних від простроченої суми за договором позики від 12.05.2022 року у розмірі 75 доларів США 94 центи, а всього 2\~275 доларів США 94 центи. Ухвалою про відкриття провадження від 03.10.2023 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала з копією позову та додатками до нього була направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с.48-49). До суду повернувся конверт як не вручений відповідачу [PERSON] , у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.57). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до оригіналу розписки, наданої позивачем, [PERSON] , [INFO] взяв у [PERSON] , [INFO] кошти у розмірі 2\~200 доларів США, та у разі форсмажору зобов`язався повернути кошти в повному обсязі (а.с.67). [PERSON] , незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови (строк) повернення грошових коштів уникає від виконання взятого на себе зобов`язання. Відповідачу неодноразово на його поштову адресу позивачем направлялися вимоги про повернення йому коштів у добровільному порядку, взятих відповідно до розписки від 12.05.2022 року, однак відповідач свідомо не отримував листи, вимоги були проігноровані (а.с.16-33). Станом на 06.07.2023 року взяті відповідачем кошти у розмірі 2\~200 доларів США позивачу не повернуті, що підтверджується наявністю оригінала розписки від 12.05.2022 року. Відповідно до\~ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 1046 ЦК України\~передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку, відповідно до вимог\~ст.1047 ЦК України, договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1\~ст.207 ЦК). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до\~ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Положеннями ч.1-2\~ст. 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. Отже, згідно з чинним законодавством гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення ч. 1\~ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України (такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 16.01.2019 № 373/2054/16-ц). Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Оскільки сторони визначили в договорі позики валюту боргу в доларах США, суд вважає за доцільне стягнути борг саме в доларах США, тобто до стягнення з відповідача у примусовому порядку підлягає сума коштів у розмірі 2 200 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до\~ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти за несвоєчасне виконання ним зобов`язання за розпискою від 12.05.2022 року за період з 13.05.2022 року по 06.07.2023 рік, а саме: 3% річних у розмірі 75,94 доларів США. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором позики від 12.05.2022 року. Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 2 200 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, що становить 420 днів (за період з 13.05.2022 року по 06.07.2023 рік), помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто, 2 200 доларів США х 420 днів х 3: 100: 365 = 75,94 доларів США (а.с.34-35). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума коштів у розмірі 2\~275,94 доларів США, з яких: 2\~200 доларів США - основна сума боргу; 75,94 доларів США 3% річних. Статтею 545\~ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З огляду на вищевикладене вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. На підтвердження неповернутого [PERSON] боргу за позикою, [PERSON] було долучено до матеріалів справи оригінал розписки, що і свідчить, з урахуванням вимог ст.\~545\~ЦК України про невиконання [PERSON] боргового зобов`язання перед [PERSON] . Виходячи з викладеного, суд вважає, що оскільки відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань, добровільно заборгованість за розпискою не сплачує, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved