Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №50108, вчинений приватним нотаріусом Горай О.С. від 25 вересня 2020 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №50108, яким запропоновано звернути стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», заборгованість, що виникла згідно кредитного договору №AG9415306 від 13 вересня 2018 року з ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро». Стягнення заборгованості проводиться за період з 01 липня 2019 року по 11 березня 2020 року. Загальна сума заборгованості становить 14608,99 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив безспірність заборгованості, а стягувачем не було надано приватному нотаріусу документів, які б давали можливість вчинити виконавчий напис у встановленому законом порядку. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2023 року позовну заяву передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач позовну заяву з додатками отримав, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст.181 ЦПК України, не подали. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 25 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис № 50108, відповідно до якого було звернуто стягнення із [PERSON] за кредитним договором №AG9415306 від 13 вересня 2018 року, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», правонаступником усіх прав та обов`язків є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за період з 01 липня 2019 року по 11 березня 2020 року. Загальна сума, що підлягає стягненню становить 14608,99 грн. З оспорюваного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №01072019 від 01 липня 2019. В провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання зазначеного виконавчого напису, та вчиняються дії щодо його примусового виконання. З матеріалів справи вбачається, що позивач у справі є боржником за вказаним виконавчим написом, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - стягувачем, однак, позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню було пред`явлено до відповідача - ТОВ «Фінансова компанія Дінеро». Позивач вважає, що наявні підстави для визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з огляду на відсутність безспірності заборгованості, та не подання товариством нотаріусу належних та достатніх документів для його вчинення. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. У частині 1 статті 42 зазначено, що у спорах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. У частині 3 статті 58 ЦПК України зазначено, що юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц, у справі №727/1561/16-ц від 15 травня 2019 року. В роз`ясненнях, викладених в інформаційному листі ВССУ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», затверджених постановою від 7 лютого 2014 № 2 у шостому пункті зазначено, що справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса), мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Таким чином, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається на особу, яка зверталася за виконавчим написом. З позовних вимог вбачається, що між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» існує спір про заборгованість за кредитним договором, на користь зазначеного товариства було вчинено спірний виконавчий напис, однак, позивачем було зазначено відповідачем у справі - ТОВ «Фінансова компанія Дінеро». Будь-яких клопотань про заміну відповідача на належного стороною позивача до суду подано не було, а суд, в силу вимог цивільного процесуального закону, позбавлений можливості здійснювати заміну неналежного відповідача належним без відповідної вимоги позивача у справі. У п. 16 Постанови пленуму ВССУ № 3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Отже, справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Фактично позивач звернулася до суду із позовом до неналежного відповідача ТОВ «Фінансова компанія Дінеро» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, оскільки, за спірним виконавчим написом стягувачем є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Таким чином, враховуючи вищевикладені роз`яснення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд вважає, що дана справа щодо оскарження вчиненого нотаріусом виконавчого напису має розглядатись судом за позовом боржника до стягувача. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, шо позивачем пред`явлено позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до відповідача, який не є стягувачем за спірним виконавчим написом, а належного відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» стороною позивача в ході розгляд справи залучено не було, а відтак відповідач ТОВ «ФК «Дінеро» у спірних правовідносинах є неналежним, а тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed