Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми на частку з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилалася, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02 березня 2018 року розірвано. [INFO] в них з відповідачем народилася дочка [PERSON] . Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 30 листопада 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1800,00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 31 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Посилалася, що на час пред`явлення до суду даної позовної заяви про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача, у відповідача існує борг зі сплати аліментів. Зазначила, що станом на теперішній час матеріальний стан позивача змінився, витрати на утримання дочки збільшилися через зростання цін на продукти та одяг, прожитковий рівень на дитину збільшився, має місце інфляційне здешевлення гривні. За вказаних обставин вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Аргументи учасників справи Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, будь-яких клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило. Рух справи Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 13 грудня 2023 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, наведених у пред`явленому позові. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку\~ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей, отриманих судом з Реєстру територіальної громади міста Харкова згідно з вимогами ч. 6\~ст. 187 ЦПК України. За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Судові повістки, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулися до суду, як неотримані відповідачем із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України суд розглядає справи у спрощеному позовному провадженні протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Суд,\~беручи до\~уваги,\~що відповідач\~належним чином\~та своєчасно\~сповіщений про\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справи, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача, проти чого у судовому засіданні не заперечувала позивач. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до\~статті 280 ЦПК України\~суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 березня 2018 року розірвано (а.с. 3-5). У шлюбі в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження батьками дитини записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що знаходить своє підтвердження належним чином засвідченою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 квітня 2008 року Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с. 2). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1800,00 гривень щомісячно, починаючи з 31 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). Як убачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19 червня 2019 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, 19 червня 2019 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №324, після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 8). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 23.11.2023, виданим головним державним виконавцем Бойко О.О., заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , станом на 01.11.2023 становить суму 37800,00 гривень (а.с. 7). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду За правилами ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Вимогами ч. 2 ст. 141 СК України унормовано, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч. 3 ст.\~11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Отже, можна дійти висновку, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України\~від 17\~травня 2017\~року №\~2037-VIII\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо посилення\~захисту права\~дитини на\~належне утримання\~шляхом вдосконалення\~порядку стягнення\~аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Такий припис доводить факт підвищеного захисту прав дитини. Згідно з ч. 1 ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Положеннями ст.\~51 Конституції\~України та ст.\~180\~СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України). Положеннями ст. 182 СК України унормовано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Правилами ч. 1 ст.\~192\~СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вимоги Сімейного кодексу\~України передбачають підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Положення ст. 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягають застосуванню не тільки положення ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, як то вимоги ст. 182 СК України - «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», вимоги ст. 183 СК України - «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», правила ст. 184 - «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу наведених вище правових положень, які регламентують спірні правовідносини, вбачається, що саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). При цьому, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Отже, звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів є правом позивача і не залежить від зміни матеріального становища відповідача. У ході судового розгляду справи відповідачем не доведено, що присуджений за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2018 року розмір аліментів у сумі 1800,00 гривень залишається достатнім для гармонійного розвитку неповнолітньої дитини на теперішній час, з огляду на збільшення вартості проживання, харчування та одягу для дитини, на які посилається у своєму позові [PERSON] . Також відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження свого матеріального становища, які б свідчили про те, що зміна способу стягнення аліментів фактично призведе до збільшення їх розміру, доказів, що визначений судом розмір аліментів у частці від його доходу є для нього непосильним тягарем з огляду на існування обставин, визначених у статті 182 СК України, а також доказів, які б свідчили про недоцільність зміни способу стягнення аліментів та що така зміна способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача призведе до порушень інтересів дитини. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст. 12, 81\~ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати. Виходячи з наведених обставин, суд вважає наявними підстави для зміни способу стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 30 листопада 2018 року. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, окрім наведених вище обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений Законом України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2024\~рік» для дітей віком від 6 до 18 років який станом на 05 лютого 2024 року становить 3196,00 гривень. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від 05.10.2000 №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Крім зазначеного, суд також бере до уваги, що з огляду на положення п. 4 ч. 1\~ст. 161 ЦПК України, аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину можуть стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні). При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів, про що зазначено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17. За правилами ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, як це закріплено ч. 5 ст. 81 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Правилами ст.\~89\~ЦПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду\~на викладене,\~беручи до\~уваги наведені\~вище обставини,\~а також,\~враховуючи баланс\~інтересів дитини\~та матеріальних\~можливостей матері,\~суд вважає\~за необхідне\~встановити розмір\~аліментів на\~утримання неповнолітньої\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~який підлягає\~стягненню з\~відповідача [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] у\~частці від\~заробітку (доходу)\~відповідача у\~розмірі 1/4\~частки заробітку\~(доходу)\~відповідача,\~але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~щомісячно,\~починаючи з\~дня набрання\~рішенням законної\~сили до\~досягнення дитиною\~повноліття,\~що,\~на думку\~суду,\~є необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Зміна способу стягнення аліментів у такому порядку буде відповідати інтересам усіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності. При вирішенні питання щодо моменту, з якого розмір аліментів підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] у частці від заробітку (доходу) відповідача у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, суд враховує положення ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, згідно з якими від дня пред`явлення позову стягуються лише аліменти на дитину, що присуджуються за рішенням суду. Водночас, заява про зміну способу стягнення аліментів не є первісною заявою про стягнення аліментів, а відтак, рішення суду про зміну способу стягнення аліментів підлягає виконанню після набрання відповідним рішенням законної сили. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звернулася до суду з позовом 12 грудня 2023 року, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору з у розмірі 1073,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved