Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до Фонду соціального страхування України, в якій просила: 1) визнати незаконним та скасувати наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 20.03.2021 № 51-к про її звільнення; 2) поновити її на роботі на посаді головного спеціаліста відділу звітності та планування доходів управління по роботі зі страхувальниками виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України; 3) стягнути з Фонду соціального страхування України на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 21.03.2023 по день ухвалення рішення по справі з розрахунку 1170,19 грн. за кожен день; 4) стягнути з Фонду соціального страхування України на користь позивача 98 873,04 грн. відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним звільненням; 5) визнати незаконним та скасувати наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 16.01.2023 № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України». В обгрунтування позову зазначила, що наказом від 01.08.2017 № 130-к вона була призначена на посаду головного спеціаліста відділу обліку, аналізу та планування доходів управління обліку страхування та доходів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в порядку переведення з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України № 23-к від 28.05.2020 позивача з 01.06.2020 переведено на посаду головного спеціаліста відділу звітності та планування доходів управління по роботі зі страхувальниками виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. З 01.01.2023 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.09.2022 року № 2620 (надалі - Закон № 2620), яким викладено в новій редакції Закон «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». У пункті 2 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону зазначено про припинення Фонду соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду шляхом їх приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Крім того, положеннями цього Закону постановлено Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону. На виконання Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», 27 грудня 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову «Питання припинення Фонду соціального страхування України» № 1442, якою визначено припинити з 01 січня 2023 року реорганізувавши шляхом приєднання до Пенсійного фонду (далі - ПФ) України Фонд соціального страхування України та його робочі органи. 02.01.2023 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис про перебування Фонду соціального страхування України у стані припинення. Наказом голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України [PERSON] «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» від 16.01.2023 № 9-ОД прийнято рішення про скорочення всього штату та всієї чисельності працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023. Повідомленням від 20.01.2023 позивача було попереджено про звільнення із займаної посади з 18.04.2023, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 14.03.2023 позивач звернулася до голови комісії з реорганізації Фонду [PERSON] з заявою про скорочення терміну попередження про звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України № 51-к від 20.03.2023 позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу звітності та планування доходів управління по роботі зі страхувальниками виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівник, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки, у разі реорганізації підприємства (злиття, приєднання, перетворення) дія трудового договору працівника та трудові відносини мали продовжуватися з правонаступником - Пенсійним фондом України. Разом з тим, у порушення вимог ст. 36, ч.3 ст. 49-2, ч. 2 ст. 40 КЗпП України, жодної пропозиції вакантної посади або будь-якої іншої роботи у Фонді соціального страхування України або у його правонаступнику - Пенсійному фонді України, вона не отримувала, незважаючи на наявність вакантних посад як у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України, так і у Пенсійному фонді України. При цьому, позивач зазначає, що розірвання трудового договору було проведено без попередньої згоди Професійної спілки працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. Таким чином, вважає, що роботодавець незаконно припинив трудові відносини з нею, чим порушив норми КЗпП України, а тому Наказ про її звільнення № 51-к від 20.03.2023 є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а також, що наявні підстави для стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у розмірі 98 873,04 грн. Також, вказує, що наказ «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» від 16.01.2023 року № 9-ОД є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки виданий не у порядку та не у спосіб, визначенні чинним законодавством, з перевищенням повноважень, оскільки рішення про скорочення чисельності та штату працівників належить до виключної компетенції колегіального органу управління - правління Фонду. Крім того, вказаний наказ не містить положення про організаційні зміни в структурі виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, про зміни в організації виробництва і праці тощо, які обумовлюють необхідність скорочення чисельності та штату. Ухвалою судді від 08.05.2023 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19.07.2023 замінено первісного відповідача - Фонд соціального страхування України на його правонаступника - Пенсійний фонд України. 02.08.2023 представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. З 01.01.2023 набрав чинності Закон України від 21 вересня 2022 року № 2620-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-V, яким Закон України № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» викладено у новій редакції. Пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 (в редакції Закону № 2620, що діє з 01 січня 2023 року) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФСС України припинено 20.06.2023 року. Таким чином, законодавцем в особі Верховної Ради України прийнято рішення про припинення ФСС України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації ФСС України. Наказом Голови комісії з реорганізації від 16.01.2023 № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» скорочено увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві з 18.04.2023. На думку представника відповідача, позовні вимоги в частині скасування наказу від 16.01.2023 № 9-ОД є неналежним способом захисту, оскільки питання щодо визначення структури підприємства чи установи про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників відносяться до виключної компетенції власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу. Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 27.12.2022 установлено, що до Голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України переходять повноваження щодо управління справами Фонду на період до завершення їх реорганізації. З урахуванням наведеного, наказ від 16.01.2023 № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» видано головою комісії з реорганізації Фонду в межах своїх повноважень. Посилання позивача на те, що їй не було запропоновано вакантні посади, наявні у ВД ФСС у період з 20.01.2023 по 20.03.2023 є необґрунтованими, оскільки усі посади виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України підлягали скороченню з 18.04.2023, так само, як і посада позивача. Таким чином, поновлення позивача на займаній посаді є неможливим, оскільки ані посади, яку остання займала до звільнення, ані юридичної особи не існує. Тож, вимога позивача про поновлення її на посаді у ФСС України, тобто в юридичній особі, яку припинено, є неефективним способом захисту прав, оскільки не дозволить у подальшому позивачу реалізувати свої права (приступити та виконувати роботу, отримувати заробітну плату за виконану роботу, тощо). Крім того, законодавчо визначений механізм щодо поновлення позивача на роботі у ФСС України Пенсійним фондом відсутній. Разом з тим, штат працівників апарату Пенсійного фонду України складають посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом України «Про державну служб» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.21 даного Закону вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Посади Фонду соціального страхування України на відміну від посад Пенсійного фонду України не належать до посад державної служби, на яку передбачається вступ за результатами конкурсу, а без проведення конкурсу може бути переведений лише державний службовець, а отже переведення працівника Фонду на посаду державної служби у Пенсійного фонду України не передбачена чинним законодавством. Таким чином, законодавчо відсутній механізм щодо переведення працівників Фонду соціального страхування України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби у Пенсійному фонді України або його територіальних управліннях. Крім того, представник відповідача зазначила, що позивачем 14.03.2023 було подано заяву про скорочення терміну попередження про наступне вивільнення, що стало підставою для видання оскаржуваного наказу про звільнення. При цьому, незважаючи на те, що позивач була попереджена про звільнення з посади з 18.04.2023, за бажанням останньої її звільнення відбулось 20.03.2023, тобто на 28 календарних днів раніше. Жодних доказів погіршення стану здоров`я у зв`язку із звільненням позивачем не надано, а отже й підстав для стягнення моральної шкоди на користь останньої. Крім того, за даними Державної податкової служби позивач на даний час працює у Національній службі здоров`я, тобто отримує дохід, а відтак сума, заявленого позивачем середнього заробітку підлягає перегляду. Щодо надання згоди профспілки на звільнення представник відповідача зазначила, що у період дії воєнного стану норми ст. 43 КЗпП, якою врегульовано розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. 07.08.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача - адвоката Феклістова О.В., у якому останній зазначає, що, у випадку встановлення судом незаконного звільнення позивача, порушене право [PERSON] повинно бути відновлене шляхом поновлення на попередній роботі (посаді), з якої її було протиправно звільнено, в тому підприємстві, де збереглося її попереднє місце роботи. Представник позивача серед іншого вказує на те, що позивача не було ознайомлено з переліком вакантних посад, не було запропоновано зайняти вільні вакантні посади, які були наявні у Пенсійному фонді України як на час вручення попередження про майбутнє звільнення, так і на час звільнення. Відповідач не надав доказів того, що позивач відмовилась від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за її згоди на іншу роботу. При цьому, на думку представника позивача, посилання відповідача на неможливість переведення [PERSON] на роботу у Пенсійному фонді України, у зв`язку з приналежністю працівників вказаного органу до державних службовців на відміну від працівників Фонду соціального страхування України є безпідставним, оскільки Законом України «Про правовий режим воєнного стану» передбачена спрощена процедура вступу на державну службу без проведення відповідних конкурсів та жодним законодавчим актом не заборонена можливість переведення працівника, який знаходиться в трудових відносинах з юридичною особою недержавної служби на посаду юридичної особи державної служби при приєднанні, яке здійснюється в наслідок реорганізації. Також представник позивача зазначив про безпідставність доводів представника Пенсійного фонду України про працевлаштування [PERSON] у Національну службу здоров`я, оскільки законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, з підстав, викладених у позові, а також відповіді на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Третя особа - Голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України [PERSON]., будучи повідомленим в установленому порядку про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. В попередні судові засідання надіслав письмові пояснення, в яких зазначив, що наказ від 16.01.2023 № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» був винесено ним в межах своєї компетенції. Вказав, що рішення про припинення Фонду соціального страхування України, прийняте Верховною Радою України, є чинним та в установленому порядку не визнавалось неконституційним. Крім того, пояснив, що відповідач не може нести відповідальність у вигляді виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.03.2023 по 19.04.2024, адже саме з ініціативи позивача були припинені трудові відносини. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Наказом № 130-к від 01.08.2017 [PERSON] була призначена на посаду головного спеціаліста відділу обліку, аналізу та планування доходів управління обліку страхування та доходів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в порядку переведення з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. 28.05.2020 наказом в.о. директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Михайленко Т. № 23-к [PERSON] з 01.06.2020 переведено на посаду головного спеціаліста відділу звітності та планування доходів управління по роботі зі страхувальниками виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. Наказом голови комісії з реорганізації виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 16.01.2023 року № 9-ОД [PERSON] скорочено увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві з 18.04.2023 року. 26.01.2023 позивачем отримано повідомлення за підписом голови комісії з реорганізації [PERSON] від 20.01.2023 про скорочення всього штату та чисельності працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, в тому числі й посади, яку обіймала позивач, на підставі наказу голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України від 16.01.2023 року №9-ОД, та про наступне звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 18.04.2023 року. 14.03.2023 [PERSON] на ім`я Голови комісії з реорганізації [PERSON] подано заяву про скорочення терміну попередження про скорочення її посади та звільнення її з займаної посади головного спеціаліста відділу звітності та планування доходів управління по роботі зі страхувальниками виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 20.03.2023 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. На підставі вказаної заяви від 14.03.2023 Наказом Голови комісії з реорганізації [PERSON] від 20.03.2023 № 51-к [PERSON] 20.03.2023 звільнено з посади головного спеціаліста відділу звітності та планування доходів управління по роботі зі страхувальниками виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпусток. Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Частиною 2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. З 01.01.2023 набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 2620), яким Закон України від 23.09.1999 року № 1105- XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105) викладено в новій редакції. Пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 (в редакції Закону № 2620, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Таким чином, законодавцем в особі Верховної Ради України прийнято рішення про припинення Фонду соціального страхування України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації Фонду соціального страхування України. Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Частиною 5 статті 104 ЦК України визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Згідно із ч. 3 ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Згідно з ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Пунктом 12 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 Верховна Рада України зобов`язала Кабінет Міністрів України, зокрема: забезпечити передачу коштів Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду України; привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити набрання чинності нормативно-правовими актами, зазначеними у підпунктах 2-4 цього пункту, одночасно з набранням чинності цим Законом тощо. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 року № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», зокрема: утворено комісію з реорганізації Фонду соціального страхування України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України; установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на період до завершення їх реорганізації; зобов`язано Голову комісії з реорганізації Фонду та головам комісій з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду забезпечити здійснення заходів з припинення Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом України від 21 вересня 2022 р. № 2620-IX "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно з частиною 2 пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при реорганізації підприємства або його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Отже, навіть при реорганізації підприємства допускається звільнення працівників, проте обов`язковою умовою для цього є скорочення чисельності або штату працівників. На виконання п. 2 Розділу VII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України»,

Outcome: dismissed