Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 26.05.2017 року вона перебуває із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо, діти проживають разом із матір`ю та знаходяться на її повному матеріальному забезпеченні. Позивачка на теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х років та не має можливості працювати. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання та на утримання дітей не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу, працездатний та отримує дохід, а тому позивачка просила суд стягнути із відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, справу просила слухати за її відсутності, проти заочного рішення не заперечувала, про що зазначила у позовні заяві. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.05.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 26.05.2017 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільног8о стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №231. На даний час шлюб не розірваний (а.с.3). Від спільного життя сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 28.05.2020 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №576 (а.с.4), та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 01.03.2023 року Органом реєстрації актів цивільного стану міста Кельна, запис №G (Ґ) 5975/2022 (а.с.9-13), а також довідкою про реєстрацію особи громадянином України №53498-2023, від 18.08.2023 року, виданою Генеральним консульством України в Дюссельдорфі (а.с.15). Як вказано у позові, шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені незважаючи на зареєстрований шлюб, подружжя спільно не проживають, діти проживають з матір`ю та знаходяться на її повному матеріальному забезпеченні. Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х років, відповідач добровільно матеріальної допомоги ані на її утримання, ані на утримання дітей не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу, є працездатним та отримує дохід. Відповідач [PERSON] не надав заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та не скористався правом надання відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів на спростування вказаних у позові обставин. Положеннями ч. 1 ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Суд не може погодитися з посиланнями позивачки у позовній заяві щодо можливості відповідача сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, оскільки стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження цих обставин, не надано доказів з чого виходила позивач зазначаючи саме такий розмір аліментів, не надано жодного доказу витрат позивача на утримання дитини в місяць, тоді як обов`язок доказування статтею 81 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини, як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що відповідач [PERSON] є працездатним, офіційно працевлаштований, не є інвалідом, не має на утриманні інших осіб, суд вважає позовні вимоги задовольнити частково та стягувати щомісяця із [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 01.12.2023 року, до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору на користь держави.

Outcome: partial