Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

02.10.2023 року до суду звернулась позивач, [PERSON] , з позовом про стягнення аліментів до відповідача, [PERSON] 23.10.2023 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.10.2023 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи на 18.12.2023 року. 18.12.2023 року розгляд справи відкладений на 30.01.2024 за клопотанням представника відповідача. 09.01.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у відповідності до положень ст. 247 ЦПК України. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 25 відсотків всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 18 березня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Якимівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 17. 20.03.2012 року за рішенням Якимівського районного суду Запорізької області шлюб між ними розірваний. В період шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Станом, на дату подання позову в добровільному порядку вирішити питання про матеріальне утримання дитини з відповідачем позитивного результату не дало, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідачем поданий відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву відповідач позовні вимоги визнає частково та просить стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (прибутку) до досягнення дитиною повноліття. Свої заперечення обґрунтовує тим, що їх з позивачкою син фактично проживає не з матір`ю, а з її родичкою у м. Кропивницькому. Він або його дружина кожного місяця перераховує грошові кошти на розрахунковий рахунок позивача на утримання дитини знаючи, що дитина проживає окремо від матері. Він не впевнений, що грошові кошти будуть витрачатись позивачкою саме на утримання дитини. У його дружини є донька, яка є інвалідом з дитинства та потребує індивідуальної програми та постійного лікування, що потребує значних коштів, кім того він має захворювання, через що не має можливості сплачувати аліменти, у розмірі, визначеному позивачкою. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 березня 2006 року. Шлюб між сторонами був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Якимівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 17 . 20.03.2012 року за рішенням Якимівського районного суду Запорізької області шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується копією рішення суду. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому батьком дитини записаний відповідач. В позовній заяві позивач вказує, що домовитись з відповідачем щодо матеріальної допомоги на утримання сина не вдалось. Відповідачем заперечується даний факт та суду надані докази про перерахування грошових коштів на рахунок позивачки в середньому по 2000.00 грн., на місяць без визначення призначення даних коштів. Таким чином судом встановлено, що позивач надає матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку, визначаючи розмір такої допомоги на власний розсуд. Проте надання матеріальної допомоги в добровільному порядку не позбавляє позивачку праву ставити вимоги про стягнення аліментів в примусовому порядку. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для стягнення аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вирішуючи питання про розмір стягуваних аліментів судом враховується, що сторони є особами працездатного віку. Доказів про розмір отримуваних прибутків суду не надали. Відповідач заперечуючи проти розміру аліментів, який визначений позивачкою, посилається на те, що у його дружини є донька, інвалід з дитинства. Проте доказів, що вона знаходить на утриманні відповідача не надано, оскільки не надано доказів, про розмір допомоги, який вона отримує в зв`язку з інвалідністю, отримання нею матеріальної допомоги від батька. Згідно наданої довідки МСЕК [PERSON] , може продовжувати навчання та визначено яку роботу вона може виконувати, тобто не є повністю не працездатною. Відповідачем також надані докази про наявність у нього захворювання. Проте даний консультативний висновок датований 10.11.2022 року та згідно нього відповідач звільнявся від виконання службових обов`язків щодо несення з військової служби лише на 5-ть днів. Доказів того, що на час розгляду справи відповідач має захворювання, нездатний нести військову службу чи працювати суду не надано. Тому дані докази не можуть бути враховані судом, як підстава для зменшення розміру стягнення аліментів. В свою чергу позивачка просить стягнути на її користь з відповідача аліменти у розмірі 25% від всіх видів заробітку ( доходів) відповідача. Проте нормами Сімейного кодексу України не передбачено стягнення аліментів у відсотках від прибутку платника аліментів. Аліменти можуть бути стягнені судом або у частці від прибутку платника аліментів, або в твердій грошовій сумі, що визначено ст. 181 СК України. Проте 25 % від отриманого прибутку відповідає частці в розмірі частини заробітку (прибутку) платника аліментів, тому суд виходячи із заявлених позовних вимог вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на ім`я позивачки аліменти на утримання сина в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів в даному розмірі суд, з урахуванням обов`язку матері утримувати свою дитину, вважає, що стягнення аліментів в даній сумі буде необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини даного віку. Доводи відповідача про те, що дитина не проживає разом з матір`ю і позивачка буде витрачати аліменти не за призначенням, суд вважає несуттєвими для вирішення вимог про стягнення та розмір аліментів. Оскільки згідно до ч. 1, 2 ст. 179 СК України - Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Будь-яких доказів того, що дитина не проживає разом матір`ю, позивачем у справі, відповідачем не надано. Щодо витрати аліментів не за цільовим призначенням, то відповідач, як батько дитини, має право контролювати їх витрату за цільовим призначенням як особисто, так і шляхом звернення до органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до вхідного реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 02.10.2023 року. Тому аліменти на утримання дитини суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати. При цьому при виконанні рішення суду необхідно зарахувати в рахунок сплати аліментів, перераховані відповідачем грошові суми на рахунок позивачки. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць. На підставі чого суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в рахунок держави в сумі 1 211.20 грн., так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір». На основі ст. 180, 181, 182, 183 СК України.

Outcome: partial