Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Придніпровської товарної біржі про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. 25 грудня 2023 року позивач надала уточнену позовну заяву до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Придніпровської товарної біржі про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . За життя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON] на Придніпровській товарній біржі, придбав садовий будинок [ADDRESS] . З питання оформлення спадщини позивач звернулася до нотаріуса, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендовано звернутись до суду з приводу визнання договору купівлі-продажу дійсним. У зв`язку з неможливістю належним чином оформити свої спадкові права після смерті чоловіка у позасудовому порядку, позивач змушена звернутись до суду із цією позовною заявою. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та наполягає на його задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Від третьої особи будь-яких клопотань або письмових пояснень по суті спору до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 18.11.2021. Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 25.04.1992. За життя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного з [PERSON] на Придніпровській товарній біржі, придбав садовий будинок [ADDRESS] . Договір 15.10.1999 зареєстровано у Криворізькому БТІ, реєстраційний №274-н/99, запис у книзі №505 про що видано реєстраційне посвідчення. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.11.2022, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендовано звернутись до суду з приводу визнання договору купівлі-продажу дійсним. Аналізуючи норми права, на які посилалася позивач у позові, а також норми права, які слід застосувати, мотиви їх застосування суд приходить до таких висновків. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Нормою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (ст. 392 ЦК України) Відповідно до ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, враховуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності,

Outcome: approved