Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

24.10.2023 до Оратівського районного суду Вінницької області з Липовецького районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа № 130/1084/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Северинівської сільської ради Вінницької області, орган опіки та піклування Липовецької міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є тіткою [PERSON] , [INFO] , котра проживає разом із позивачем та знаходиться її утриманні, оскільки [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , померла [INFO] . Відповідач [PERSON] , який є батьком [PERSON] , участі у вихованні та утриманні доньки не приймає та з грудня 2022 і по теперішній час перебуває під слідством в ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1». Бажання спілкуватись зі своєю донькою та приймати участь у її вихованні відповідач не виявляє, коштів на її утримання не надає. Викладені обставини, які свідчать про ухилення відповідача від виконання належним чином батьківських обов`язків, стали підставою для звернення до суду з даним позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 30.10.2023 відкрито провадження у справі № 130/1084/23, призначено підготовче судове засідання на 28.11.2023, а також до участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Северинівської сільської ради Вінницької області, орган опіки та піклування Липовецької міської ради. 27.11.2023 до суду надійшла заява начальника служби у справах дітей Липовецької міської ради від 27.11.2023, з якої убачається, що станом на 27.11.2023 орган опіки та піклування Липовецької міської ради отримав лише ухвалу Оратівського районного суду Вінницької області від 30.10.2023, а матеріали по даній справі позивачем їм подано не було. Також, оскільки [PERSON] , [INFO] , котрий відповідно до довідки, наданої старостою с. Очитків, зареєстрований в [ADDRESS] , за даною адресою не проживає, тому що знаходиться в місцях позбавлення волі, орган опіки та піклування Липовецької міської ради не може надати висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Підготовче судове засідання, призначене на 28.11.2023, не відбулось та було відкладено на 28.12.2023, у зв`язку з проходженням судді Климчука С.В. щорічної підготовки голів, заступників голів, місцевих загальних судів в Національній школі суддів України. У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 28.12.2023, оголошено перерву до 30.01.2024 з метою належного повідомлення відповідача про час, день та місце розгляду справи, а також вручення йому матеріалів позову та доданих до нього документів. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання 30.01.2024 не з`явилася. При цьому, 28.12.2023 до суду надійшла заява позивача про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання 30.01.2024 повноважного представника до суду не направив, правом на подачу відзиву не скористався. Натомість, згідно наявної у матеріалах справи № 130/1084/23 письмової заяви від 14.12.2022 [PERSON] відмовляється від батьківських прав, утримання і виховання доньки [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю батьківських почуттів до неї, а також просить суд розгляд справи проводити за його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача орган опіки та піклування Северинівської сільської ради Вінницької області, будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання 30.01.2024 не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. При цьому, згідно листа № 56 від 23.01.2024 орган опіки та піклування Северинівської сільської ради Вінницької області просить суд позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі, а розгляд справи № 130/1084/23 проводити без участі представника органу опіки та піклування. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача орган опіки та піклування Липовецької міської ради, будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання 30.01.2024 не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. Натомість, 29.01.2024 на електронну адресу суду надійшла заява представника органу опіки та піклування Липовецької міської ради від 29.01.2024 про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, при вирішення позовних вимог покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи № 130/1084/23, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.09.2014, [PERSON] народилася [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Бар Жмеринського району Вінницької області, про що 26.09.2022 складено відповідний актовий запис № 82, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Відповідно до витягу з Реєстру Северинівської територіальної громади № 2023/002078657 від 09.03.2023 [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області № 89 від 29.03.2023 [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом із тіткою [PERSON] , [INFO] , та знаходиться на її утриманні та піклуванні. Відповідно до рішення Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області № 145 від 08.12.2022, виконавчий комітет Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області вирішив встановити опіку над неповнолітньою дитиною - сиротою [PERSON] , [INFO] , та призначити громадянку [PERSON] , [INFO] , жительку с. Маньківці Жмеринського району опікуном над її племінницею [PERSON] , [INFO] . Згідно характеристики, виданої Маньковецькою гімназією Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , навчається у третьому класі Маньковецької гімназії та має навчальні досягнення середнього рівня, навчається не в повну міру своїх сил, оволодіваючи елементами навчальної діяльності має потребу у повторенні вказівок, скромна, стримана, врівноважена, фізичний розвиток відповідає віковим нормам. Тітка цікавиться успіхами дитини у школі, батьківські збори відвідує. Як убачається з довідки № 7/1820 від 03.08.2023, виданої ДУ «Літинська виправна колонія (№123)» Центрально - Західного Міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, [PERSON] , засуджений Оратівським районним судом Вінницької області 18.04.2023 за ч. 1 ст.162 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України строком на три роки позбавлення волі, прибув для подальшого відбування покарання в Літинську ВК (№123). Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області № 83 від 18.07.2023 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет на основі дослідження матеріалів справи встановив, що [PERSON] особливого бажання спілкуватись зі своєю дитиною та приймати участь у її вихованні не виявляє, коштів на її утримання не надає. На засіданні виконавчого комітету Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 18 липня 2023 року прийнято рішення затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Як убачається із заяви від 14.12.2022, [PERSON] , [INFO] , діючи добровільно, розуміючи українську мову, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, повністю усвідомлюючи значення своїх дій, відмовляється від батьківських прав, утримання і виховання доньки - [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю батьківських почуттів до неї. Отже, оскільки відповідач фактично усунувся від виконання батьківських обов`язків, знаходиться в місцях позбавлення волі, матеріальної допомоги не надає, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Визначаючись щодо встановлених обставин та спірних правовідносин, суд керується наступним. Згідно із ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Такий захід впливу повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Судом установлено та підтверджується матеріалами справи № 130/1084/23, що відповідач [PERSON] не виконує належним чином батьківські обов`язки по вихованню і утриманню [PERSON] , [INFO] , а саме не цікавиться її життям та розвитком, не забезпечує матеріально, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надає їй доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання нею освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займався та не займається вихованням та утриманням дитини, не задумується про долю дитини та її майбутнє, а також знаходиться в місцях позбавлення волі. За вказаних обставин, суд вважає, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки [PERSON] з відповідачем не проживає протягом тривалого часу, та, окрім того, даний захід не виключає можливість побачення батька з дитиною, за наявності у нього такого бажання. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між ним та донькою. У правовідносинах, що склались між сторонами, суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання доньки і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських прав та виконання батьківських обов`язків, діючи свідомо. Таким чином, враховуючи, що відповідач не здійснював жодних дій, які б могли свідчити про виявлення батьківського піклування до дитини, після звернення позивача з позовом до суду відповідач так і не вчинив будь-яких дій щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її виховання, при цьому, надав письмову заяву від 14.12.2022, якою відмовляється від батьківських прав на доньку, відзив на позов та заперечення до суду не подав, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову про позбавлення батьківських прав відповідача. Поряд з цим, суд зауважує, що згідно положень статтей 168, 169 Сімейного кодексу України у разі позбавлення батьківських прав, батько дітей не позбавлений права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, з урахуванням визнання позову відповідачем, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок), а решта 50 відсотків судового збору - підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved