Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

07.04.2023\~до Московського\~районного суду\~м.\~Харкова надійшла\~справа за\~позовною заявою\~ [PERSON] ,\~в особі\~представника адвоката\~Мозгової Оксани\~Анатоліївни,\~до Харківської\~міської ради,\~третя особа,\~що не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору:\~Приватний нотаріус\~Харківського міського\~нотаріального округу\~Харківської області\~Молодчий Ігор\~Олександрович про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцями, визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з квітня 2012 року фактично проживала за адресою [ADDRESS] . [PERSON] є донькою померлої [PERSON] , постійно проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 170/400 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом восьмої Харківської державної нотаріальної контори 20.03.1998. Померла заповіту не залишила, позивач є спадкоємцем по закону першої черги, інших спадкоємців немає. 19.05.2023 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Молодчий І.О. відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 170/400 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , оскільки позивачка спадщину не прийняла, заяву про прийняття спадщини протягом встановленого строку до нотаріальної контори не подала, за однією адресою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини зареєстрована не була. Таким чином, позивачка вимушена звернутись до суду із позовною заявою про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем та визнання права власності на 170/400 частини домоволодіння в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 07.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 04.10.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] адвокат Мозгова О.А. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Представник відповідача Харківської міської ради Василенко І.Ю. в судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» подав письмові пояснення у справі, в яких щодо задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував, просив суд відмовити, оскільки [PERSON] померла [INFO] , отже позивачка повинна була звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців. Відповідно до постанови приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчого І.О. від 19.05.2023 №79/02-14/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] лише 19.05.2023. [PERSON] документів щодо спільного проживання з померлою [PERSON] на день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] не надала. Також в постанові зазначено, що спадкоємець за законом [PERSON] спадщину в установленому порядку не прийняла, спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась, що підтверджується інформаційною довідкою, сформованою 19.05.2023 ПН ХМНО ХО Молодчим І.О. за №72523306. Заповітів померла на випадок смерті також не складала, що підтверджується інформаційною довідкою, сформованою 19.05.2023 ПН ХМНО ХО Молодчим І.О. за №72523312. Отже, [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулась з пропущенням шестимісячного строку, спільно не проживала з померлою [PERSON] на день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , а тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Щодо відсутності підстав для встановлення факту спільного проживання позивача з [PERSON] з квітня 2012 року по дату смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Факт реєстрації та спільного проживання потребує документального підтвердження. Факт постійного проживання позивача з [PERSON] взагалі не доводиться жодним із долучених до справи документом щодо їх спільного проживання в розумінні Сімейного кодексу. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів існування станом на час звернення до суду житлового будинку по [ADDRESS] , як предмету спору з тими самими технічними характеристиками. Третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчий І.О. в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. На виконання ухвали суду надав копію спадкової справи за №47/2023, відкритої після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні 18.01.2024 в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що вона знає [PERSON] з 2012 року, дружина брата. Часто бувала у неї в гостях, знала її матір, яка з 2012 року проживала разом із [PERSON] за її місцем мешкання за адресою: [ADDRESS] . Їй відомо, що свою матір [PERSON] забрала до себе після смерті свого батька. В будинку у [PERSON] була окрема спальня, жили дружно. Остання померла у лютому 2022 року. Допитана у судовому засіданні 18.01.2024 в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що з 2014 року знайома з [PERSON] , бувала у них вдома в гостях, знала її маму [PERSON] , яка була дуже гостинна. Між ними були теплі стосунки і вона також називала [PERSON] мамою. Мешкали за адресою: [ADDRESS] , у мами [PERSON] була своя окрема кімната. На її погляд вони вели спільне господарство і у них був спільний бюджет. Допитана у судовому засіданні 18.01.2024 в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що [PERSON] є її подругою з 2010 року, вони разом працювали. Також вона була знайома з батьками [PERSON] . Батько останньої помер у 2011 році, мама залишилася одна. Після чого [PERSON] у себе вдома за адресою: [ADDRESS] зробила ремонт та облаштувала кімнату для своєї мами і з 2012 року вона переїхала проживати до [PERSON] . На всіх святах мама завжди була присутня. Настав момент, коли мама захворіла і «злягла». [PERSON] доглядала за нею, запрошувала лікаря невропатолога, оскільки хвороба була неврологічного характеру. В день смерті [PERSON] , [PERSON] зателефонувала їй та повідомила, що померла мама. Вона із своїм чоловіком приїхали до неї, викликали «Ритуал». Поховання було призначено на 27.02.2022, але розпочалася війна. Їй відомо, що урну з прахом з крематорію [PERSON] забрала у 2023 році, коли повернулася у м. Харків. Представник позивача [PERSON] адвокат Мозгова О.А. у судовому засіданні 18.01.2024 позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити. Позивачка у судовому засіданні 18.01.2024 підтримала свої позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Вказала, що після смерті батька вона забрала маму до себе і з вересня 2012 року та до самої її смерті мешкали разом. Представник відповідача ХМР Василенко І.Ю. у судовому засіданні 18.01.2024 проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував, просив суд відмовити у їх задоволенні, вказував, що відсутні документи, які б підтверджували факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] . Спадщина є неприйнята і повинна бути переданою до ХМР як виморочена. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, показання допитаних свідків, дослідивши письмові матеріали справи та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 12.06.1966 року, зареєстрованим Ленінським районним бюро ЗАГС м. Харкова (а.с.17). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 23.02.2022 та свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Харків (а.с.14, 15, 73). Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова місце мешкання [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.16, 93). Згідно договору купівлі-продажу від 20.03.1997, серія ААІ №290792, зареєстрованого в реєстрі за №2-1189 та посвідченого державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, [PERSON] купила 170/400 частин домоволодіння, що знаходиться за адерсою: [ADDRESS] (а.с. 25-26, 75). Згідно реєстраційного посвідчення Харківське міське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що домоволодіння, розташоване у [ADDRESS] в 170/400 частин, зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 20.03.1997 року реєстраційний №2-1189, та записано в реєстрову книгу під реєстром №1698 02.04.1997. (а.с. 27, 76). Згідно договору про надання благодійної допомоги від 19.04.2017 Благодійна організація «Харківський єврейський благодійний фонд Хесед-Шааре Тіква» надавала благодійну допомогу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.28-30). Згідно договору про надання благодійної допомоги від 14.03.2019 Благодійна організація «Харківський єврейський благодійний фонд Хесед-Шааре Тіква» надавала благодійну допомогу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.31-33). Згідно листа Благодійної організації «Харківський єврейський благодійний фонд Хесед-Шааре Тіква» №64/02-30 від 25.04.2023 [PERSON] була клієнтом їхньої організації з листопада 2001 року по 23 лютого 2022 року. [PERSON] надавалася допомога за програмами: «Патронажне обслуговування на дому», «Засоби особової гігієни», «Банківська картка». З квітня 2012 року до дати смерті [PERSON] отримувала патронажне обслуговування за фактичною адресою проживання [ADDRESS] . Догляд здійснювався соціальним працівником під керівництвом інструктора патронажу згідно з критеріями організації (а.с.24). Згідно індивідуального плану роботи по догляду за [PERSON] , останній такий догляд надавався за адресою: [ADDRESS] (а.с.34-41). Згідно довіреності від 17.09.2019 [PERSON] , [INFO] , місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , уповноважила [PERSON] бути її представником в АТ КБ «Приват Банк» (а.с.42-43). Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на 170/400 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як визначено ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст.ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї. Позивачка, як спадкоємець першої черги звернулася до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчий І.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] , на підставі якої була заведена спадкова справа № 47/2023. Як вбачається\~з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №79/02-14/02-31 від 19.05.2023 приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчий І.О., [PERSON] відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на 170/400 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] після смерті [INFO] її матері [PERSON] , оскільки серед іншого відповідно до даних інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 19.05.2023 на день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] , [INFO] , який не є спадкоємцем. Спадкоємець за законом [PERSON] , з 04.07.1997 по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується штампом в її паспорті серії [NUMBER] , виданому Червонозаводським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 23.06.2016 (а.с. 96-96зв). Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до абз.4 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Пунктом 12 частини 1 статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи. Суд виходить з того, що реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. На підставі вищевикладеного суд зазначає, що сама по собі реєстрація місця проживання спадкодавця за іншою адресою на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України про неприйняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини фактично проживав разом зі спадкодавцем у одному будинку за однією і тією ж адресою. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи все вищенаведене суд вважає встановленим той факт, що [PERSON] , [INFO] , на час смерті своєї матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , постійно проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] , хоча остання і була зареєстрована за іншою адресою. За таких обставин суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту її постійного проживання з померлою [INFO] [PERSON] на час відкриття спадщини, є обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] у встановлений законодавством шестимісячний строк з відповідною заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті її матері [PERSON] , не зверталася. Заява про видачу свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , [PERSON] була подана приватному нотаріусу лише 19.05.2023 (а.с. 72). Однак, як зазначалося вище, постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчий І.О., [PERSON] відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на 170/400 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] після смерті [INFO] її матері [PERSON] . Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі, за законом відповідно до ст.1217 цього ж Кодексу. Відповідно до положень ст.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З заявою про відмову від спадщини після смерті [PERSON] позивачка не зверталася та на підставі ст.1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину у встановленому законом порядку та набула право на спадкування спадкового майна, що залишилося після смерті її матері. Враховуючи те, що [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] постійно проживали разом за адресою: [ADDRESS] , але у встановленому законом порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначене нерухоме майно, суд приходить до переконання, що право позивача на спадкування спірного домоволодіння підлягає захисту в судовому порядку. Оскільки, [PERSON] в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на 170/400 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . При цьому, наведені у письмових поясненнях заперечення сторони відповідача в частині недоведеності позивачем факту її постійного проживання зі спадкодавцем, суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки вони є явно необґрунтованими. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1258, 1265, 1268, 1270, 1272, 1296 ЦК України та

Outcome: approved