Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

05.10.2022 представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» Дзундза О. звернулася в Миколаївський районний суд Львівської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. У позовній заяві покликається на те, що 17.01.2020 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» та [PERSON] укладено договір про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №000200119924. Зазначає, що договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на ве-сайті www.kf.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «К.Ф.ЮА» та акцептована [PERSON] 17.01.2020 шляхом підписання електронним підписом відповідачки заяви-формуляра про акцептування оферти №000200119924 від 17.01.2020 про прийняття пропозиції ТОВ «К.Ф.ЮА» укласти договір про надання позики у тому числі і на умовах фінансового кредиту. Згідно умов вказаного договору кредитодавець надав відповідачці грошові кошти у гривні на умовах передбачених договором позики №000200119924 у розмірі 4298,00 грн., а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 15.02.2020, процентна ставка в день за користування коштами кредиту становить 1,75 %, процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,5%. Як стверджує позивач, він є новим кредитором за вказаним вище кредитним зобов`язанням. 30.11.2020 ТОВ «ФК «ФОРЗА» (яка є правонаступником грошової вимоги за договором позики, згідно договору факторингу з ТОВ «КФ.ЮА») та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» ідентифікаційний код юридичної особи: 42655697 уклали договір факторингу №20201130-К від 30.11.2020. Згідно договору факторингу ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу кредитора та отримано право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФК «ФОРЗА», в тому числі і до [PERSON] . Позивач посилається на те, що відповідачка належним чином не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із чим станом на дату звернення до суду із цим позовом у неї існує заборгованість у загальному розмірі 12 282 грн. 54 коп., а саме: заборгованість по тілу кредиту - 4 298 грн. 00 коп.; заборгованість по відсотках - 2 256 грн. 60 коп..; заборгованість по прострочених відсотках за користування - 3 223,50 грн.; заборгованість за пенею - 0,00 грн.; інфляційне збільшення - 2 504 грн. 00 коп. Зважаючи на викладене позивач просив задовольнити позовну заяву, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» заборгованість за договором про надання позики у розмірі 12 282 грн., 50 коп. судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 2481 грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 грн. 00 коп. 19.10.2022 до Миколаївського районного суду Львівської області надійшла відповідь на запит про зареєстроване місце проживання відповідачки, відповідно до якого відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 19.10.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09.11.2023 від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Ознайомившись зі змістом позовної заяви та додатками до неї вважає викладенні у ній вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: в матеріалах справи відсутні докази, що саме їй належить телефонний номер [NUMBER] , з якого відбувався акцепт кредитного договору, та саме він акцептував кредитний договір. 28.10.2022 відповідачка отримала позовну заяву від позивача, про стягнення заборгованості, та дізналась, що вона зверталась до ТОВ «КФ.ЮА» та начебто отримала кредит в сумі 4298 грн., що не відповідає дійсності. Про укладений договір та борг який виник внаслідок цього дізналась лише в момент отримання позовної заяви від позивача. Раніше позивач пред`являв претензії, але нею було оскаржено виконавчий напис про неіснуючий борг. Наголошує, що їй не належить номер телефону [NUMBER] та ніколи не належав. Позивач вважає, що саме вона 17.01.2020 акцептувала кредитний договір шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 396257. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які підтверджують видачу їй коштів. Позивач в позовній заяві зазначає, що 17.01.2020 між [PERSON] та ТОВ «ФК «ФОРЗА» укладено договір, згідно з якого вона отримала 4292 грн. 00 коп., у вигляді переказу на картковий рахунок, на умовах зворотності, та сплати відсотків. При цьому позивач не надав належних доказів на підтвердження своїх аргументів. В позовній заяві, та в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази переказу на її картковий рахунок зазначеної суми коштів. В позовній заяві, представник позивача заявляє, що ТОВ «ФК «ФОРЗА» перерахували кредитні кошти на рахунок [NUMBER] , який на думку позивача належить [PERSON] . При цьому відсутні не тільки належним чином завірена копія платіжного доручення зі сторони банку і посадових осіб приймаючих участь у господарській операції згідно з п. 2 ст. 9 З.У. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а й докази того, що рахунок [NUMBER] належить саме [PERSON] . На підтвердження зарахування коштів, а саме в сумі 4298 грн. 17.01.2020 позивач не надав жодного документу. Таким чином в матеріалах справи відсутні належні докази надання ТОВ «ФК «ФОРЗА» кредиту у вигляді переказу на картковий рахунок в розмірі 4298 грн. Відсутні дані відносно номеру цієї карти, докази належності карти та первинні бухгалтерські документи підтверджуючи факт переказу кредитних коштів. Копія договору № 000200119924 від 17.01.2020, яка викладена на паперовому носії, не містить електронних підписів, в тому числі електронного підпису відповідача. Тому наданий позивачем документ не дозволяє встановити наявність електронного підпису відповідача і відповідно сам факт волевиявлення відповідача (його прийняття ним пропозиції про укладення договору, надання згоди на отримання суми у позику, і тим більше на умовах, викладених у даному документі), та як результат укладення сторонами договору про надання обумовленої договором суми позики. Нараховані позивачем суми боргу [PERSON] також вважає спірними з наступних підстав. Позивачем не вірно нараховано відсотки, а саме в позовну заяву внесена сума простроченої заборгованості по несплаченим процентам за користування кредитом 3223 грн. 50 коп. Відповідно до позиції ВП ВС проценти (відсотки), можуть нараховуватись виключно в межах визначеного договором строку кредитування. Пунктом 2.2 кредитного договору зазначено, що Товариство має право надати кредит на суму 4298 грн., строком з 17.01.2022 на термін 30 днів (розділ 9 «графік платежів» кредитного договору) під 1,75 % денна процентна ставка (розділ 5 «умови надання позики на умовах фінансового кредиту» кредитного договору). Тобто сума відсотків до сплати не повинна перевищувати 2256 грн.45 грн., виходячи із формули: 4298 грн.* 30 * 1,75 % , що становить 2256 грн. 45 коп. Це майже корелюється з даними зазначеними в розділі 9, та в додатку № 1 до кредитного договору сумі відсотків в розмірі 2256 грн. 50 коп. а також сума заборгованості за відсотками, яку вказує позивач в позовній заяві. Таким чином згідно з правовими висновками Великої палати Верховного Суду позивач не має нарахувати не більше 2256 грн. 50 коп. відсотків. Сума заборгованості за простроченими відсотками, яку нарахував позивач у розмірі 3223 грн. 50 коп. є більш ніж спірною. 05.01.2023 відповідачка подала заяву про витребування доказів у позивача, а саме: оригінали первинних бухгалтерських документів, щ підтверджують надання їй кредитних коштів, виписки з регістрів бухгалтерського обліку, проводки яких підтверджують надання кредиту від позивача , оригінал електронного кредитного договору, оригінал договору факторингу, докази того, що телефонний номер [NUMBER] , за допомогою якого проводилась ідентифікація належить їй та саме вона підписала кредитний договір аналогом цеп у формі одноразового ідентифікатора 396257, докази, що банківська карта, на яку начебто проводив кредит належить їй. 14.02.2023 суд розглянув клопотання [PERSON] про витребування доказів та задовольнив таке. 22.02.2023 від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» на виконання ухвали суду про витребування доказів долучено документи, а саме копію договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200119924 від 17.01.2020, копію договору факторингу та копію адвокатського запиту. 24.04.2023 від представника позивача надійшло клопотання про витребування у АТ «Універсал Банк» інформацію щодо руху коштів, а саме поступлення на картковий рахунок № [NUMBER] , вдень оформлення договору позики - 17.01.2020. 14.06.2023 суд розглянув клопотання представника позивача про витребування у АТ «Універсал Банк» інформації та задовольнив таке. 22.08.2023 від АУ « УНІВЕРСАЛ БАНК» надійшла інформація щодо руху коштів, а саме на картковий рахунок № [NUMBER] в день оформлення договору позики. 04.10.2023 від представника позивача адвоката Дзундзи О.В. надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Судом встановив: Згідно договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200119924 від 17.01.2020 укладеного між ТОВ «КФ.ЮА» та [PERSON] , а саме відповідно до п.3.1. товариство надає клієнту грошові кошти у сумі визначені п.5 договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити відсотки згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеного п.5.3 даного договору. Згідно п. 5 загальний розмір кредиту 6554 грн. 60 коп., строк дії договору з 17.01.2020 по 15.02.2020, процентна ставка в день 1, 75%, відсоткова ставка в день , у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,50% Відповідно до п. 4.1 договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі. У випадку оформлення Договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на Офіційному сайті Товариства, за допомогою засобів електронного зв`язку , електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом. Відповідно до вказаного договору сторонами погоджено графік платежів, згідно із яким дата платежу 17.01.2020, сума процентів 2256,00 грн., сума основного боргу 4298,00 грн. Договір та додаток до нього укладені сторонами шляхом їх підписання електронними цифровими підписами. Відповідачка підписала вказані документи з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 396257. Згідно договору факторингу №20201130-К від 30.11.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «ФК «Форза» (яка є правонаступником грошової вимоги за договором позики, згідно договору факторингу укладеного з ТОВ «К.Ф.ЮА») та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф». Згідно договору факторингу №20201130-К від 30.11.2020 набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб які були боржниками ТОВ «ФК «ФОРЗА», в тому числі і [PERSON] , що підтверджується договором факторингу від 30.11.2020, витягом з реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №20201130-К від 30.11.2020. Як стверджує позивач, відповідачка належним чином не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із чим станом на 27.09.2022 у неї виникла заборгованість у розмірі 12282,54 грн., з яких 4298 грн. заборгованість по тілу кредиту; 2256,00 грн. заборгованість по відсотках; 3223,50 грн. заборгованість по прострочених відсотках за користування; 2504,44 грн. інфляційне збільшення. Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Судом встановлено, що відповідачкою, як позичальником, укладено з ТОВ «КФ.ЮА» (кредитодавець) електронний кредитний договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200119924 від 17.01.2020, згідно із яким сума кредитування становить 4298,00 грн. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію» (надалі Закон №675-VIII), який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону №675-VIII зазначено, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч.ч.3, 6 ст. 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Як передбачено ч. 1 ст. 12 Закону №675-VIII якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У своїй постанові від 07.10.2020 у справі №127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. В абзаці 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Суд зазначає, що вказаний вище Договір підписаний сторонами електронними цифровими підписами. При цьому відповідачка підписала Договір з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 396257, який відображений у розділі договору щодо реквізитів сторін. Зважаючи на викладене вище, суд відхиляє посилання [PERSON] про те, що матеріали справи містять паперову копію електронного договору, за якою неможливо прослідкувати підписання Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Про укладення договору свідчить і те, що кредитор володіє інформацією про персональні дані відповідачки, які дають змогу її ідентифікувати (серія та номер паспорта, дата та орган його видачі; РНОКПП, адреса реєстрації місця проживання тощо). Вказані дані відповідають тим, що самостійно повідомлені відповідачкою у заявах по суті справи, а також тим, які вказані у копії її паспорта. Будь-яких пояснень стосовного того, яким чином відповідні дані були отримані кредиторами відповідачка не надала. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-979цсі 5. Судом встановлено, що у зобов`язаннях, що випливають з Договору, позичальником за яким є відповідачка, відбулася заміна кредитора. Новим кредитором у цих зобов`язаннях є ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф». Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи Договорами факторингу, витягом із реєстру прав вимоги. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як стверджує позивач, на виконання умов договору первинним кредитором було перераховано відповідачці обумовлену суму грошових коштів. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до п.5 кредит надається в безготівковій формі, дата видачі кредиту 17.01.2020. Отже, передумовою надання кредиту шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника є надання останнім інформації про банківський картковий рахунок, на який кредитодавець має перерахувати необхідні позичальнику кошти. Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі Закон №996-XIV) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом №996-XIV. Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц. За клопотанням позивача у АТ «Універсал банк» суд витребував інформацію про рух коштів по картці [NUMBER] . Банком надано інформацію по вказаній картці у період з 17.01.2020 по 17.01.2020. Відповідно до руху коштів по картці клієнтці [PERSON] зарахована сума 4000 грн. Відповідачка заперечує факт отримання вказаних коштів як фізично, так і шляхом перерахування на картку. Крім того зазначає, що про укладення ніби то від її імені договору їй стало відомо лише після надходження матеріалів позовної заяви. Суд зазначає, що інформація надана позивачем на підтвердження заявлених вимог є суперечливою та не підтверджується доказами наданими суду. Зокрема у договорі позики на умовах фінансового кредиту зазначено загальний розмір кредиту - 4298 грн., в той момент відповідно до інформації про рух коштів по картковому рахунку, який ніби то належить [PERSON] перерахованого кошти у розмірі 4000 грн. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №755/18920/18). Станом на момент ухвалення судом цього рішення, на підтвердження факту видачі кредиту та існування заборгованості відповідачки за договором позивачем надано лише виписку з особового рахунку видану самим позивачем та яке не узгоджується з інформацією про рух коштів по картці, яка начебто належить [PERSON] . Разом з тим, сама по собі виписка з особового рахунку без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником не є підтвердженням наявності заборгованості. Вона є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, така виписка не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не відповідає вимогам Закону №996-XIV. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з викладеного вище, суд, надавши належну оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги недоведеність позивачем видачі відповідачці кредитних коштів за договором, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за вказаним договором у загальному розмірі 12282, 54 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вимог ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, сума сплаченого судового збору та сума витрат на професійнуправничу допомогу покладається на позивача ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф».

Outcome: dismissed