Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою шляхом направлення засобами поштового зв`язку (надійшла до суду 04.01.2024), в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 277. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 14.08.2020 сторони уклали шлюб, зареєстрований Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Шлюбно-сімейні стосунки між подружжям не склались у зв`язку з відсутністю спільних інтересів, різними поглядами на життя, втратою почуття любові та взаємоповаги. Тривалий час вони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують відносин, притаманних подружжю. На переконання позивача, шлюб розпався остаточно та носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме інтересам позивача. Неодноразово вжиті спроби примиритись бажаного результату не дали, а тому доцільності у наданні строку на примирення не вбачає. 24.01.2024 матеріали позовної заяви надійшли до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю на підставі ухвали Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05.01.2024. Ухвалою суду від 25.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.16). Правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались, подавши заяви, кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] заперечень проти розірвання шлюбу та задоволення позовних вимог у направленій на електронну пошту суду заяві не вказав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, позицію сторін, відсутність заперечень з боку відповідача, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд доходить висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 14.08.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 277, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.08.2020 (а.с.4). Відомості про наявність у подружжя спільних дітей у матеріалах справи відсутні. Судовим розглядом встановлено, що шлюбні стосунки між подружжям не склались у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, втратою почуттів та взаємоповаги. Вони проживають окремо та не підтримують відносин, притаманних подружжю. Позивач доцільності у наданні строку на примирення не вбачає, відповідач правом на подання клопотання з цього приводу не скористався. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2019 у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує ст.111 СК України, яка є диспозитивною, адже у судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти надання строку на примирення, відповідач заперечень проти розірвання шлюбу не вказав. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.08.2020 (а.с.4) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу ніхто з подружжя дошлюбні прізвища не змінював, а тому доцільності у зміні прізвищ при ухваленні рішення немає. Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову (квитанція ID 4007-4463-1138-8253 від 22.12.2023 АТ «ТАСКОМБАНК», а.с.3) за рахунок коштів з Державного бюджету України, що становить 536 грн. 80 коп., а інші 50% судового збору (536 грн. 80 коп. відповідно) - стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved