Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача 10.05.2023 надійшла до Харківського районного суду Харківської області позовна заява [PERSON] до дочірнього підприємства «Санаторій «Високий» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 100\~000 (сто тисяч) гривень 98 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 02.01.1999 року до 31.05.2021 року перебувала в трудових відносинах з дочірнім підприємством «Санаторій «Високий» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця». 31.05.2021 її було звільнено з посади\~за угодою сторін, зазначене підтверджується записами у трудовій книжці. На день її звільнення з роботи 31.05.2021 та по теперішній час з боку відповідача не виплачена заробітна плата в розмірі 100\~000 (сто тисяч) гривень 98 копійок. З дня звільнення та на день подачі до суду позовної заяви до суду відповідач не ознайомив та не видав позивачці на руки копію наказу (розпорядження) про звільнення, не провів з нею розрахунок по заборгованості по заробітній платі, та іншим розрахункам, які відбуваються після звільнення працівника. У зв`язку із чим позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, заперечень, пояснень, доказів на позов. Рух справи Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2023 вищевказану цивільну справу передано в провадження судді Карасави І.О. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15.05.2023 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного провадження. Відповідачеві направлені копії позовної заяви з доданими до неї документами із ухвалою про відкриття провадження у справі та визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив зі всіма доказами, що підтверджують заперечення проти позову, відповідно до положень\~статті 178 ЦПК України, не надав, зустрічний позов не пред`явив. Відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку статті 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем знаходження відповідно до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомляв, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав. Позивач та його представник подали до суду заяву про винесення заочного рішення та просили розгляд справи проводити за їх відсутності. У зв`язку з неодноразовою повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив суд про причини неявки та не подав відзив, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, відповідно до\~статті 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до частини 2\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановлені обставини, застосовані норми права та мотиви суду Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивачки, встановлено, [PERSON] 02.01.1999 наказом №1 від 02.01.1999 була прийнята на роботу в Пансіонат Високий на посаду повара. 01.07.2000 наказом №19 від 01.07.2000 позивачку було переведено на посаду кондитера. 01.12.2000 пансіонат Високий перейменовано в санаторій Високий. 04.02.2003 санаторій Високий перейменовано в ДП «Санаторій Високий» ЗАО «Укрпрофоздоровниця». 08.09.2004 наказом №33-к від 08.09.2004 позивачку переведено на посаду шеф повара. 03.01.2006 наказом № 02 к від 03.01.2006 позивачку переведено на посаду завідуюча виробництва. 19.03.2015 ДП «Санаторій Високий» ЗАО «Укрпрофоздоровниця» перейменовано на дочірнє підприємство «Санаторій «Високий» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця». 31.05.2021 наказом №11-к від 31.05.2021 позивачку звільнено за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивач, стверджує, що на час припинення трудових відносин станом на 31.05.2021 року борг відповідача з невиплаченої заробітної плати становить 100 000 (сто тисяч) гривень 98 коп. З матріалів справи судом встановлено, що адвокатом позивача на адресу дочірнього підприємства «Санаторій «Високий» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» направлявся адвокатський запит про надання інформації та копій документів щодо, зокрема, нарахування та виплати заробітної плати [PERSON] . З пояснень представника позивача, вбачається, що відповідь на вказаний адвокатський запит надана не була. Факт того, що в період з грудня 2019 року по день звільнення 31 травня 2021 року відповідач не здійснював виплату [PERSON] заробітної плати підтверджується надані позивачкою разом з позовною заявою: відомостями з Пенсійного фонду України з державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 від 10.04.2023, довідкою про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) надану Пенсійним фондом України від 04.05.2023 та банківською випискою по картці/рахунку Позивача від 10.04.2023 року №Т91QHB0UH10G7135 сума заборгованості із виплати заробітної плати становить 100 000 (сто тисяч) гривень 98 копійок. Згідно статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. У статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява № 38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно із статтею 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. За змістом статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму(ст. 116 КЗпП України). Разом з цим, із матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що дочірнє підприємство «Санаторій «Високий» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», як роботодавець, порушуючи вимоги трудового законодавства в частині оплати праці працівника, має заборгованість перед позивачкою по заробітній платі, і не здійснив виплату цієї заборгованості при звільненні працівника - [PERSON] , що мав зробити у відповідності до вимог статті 116 КЗпП України. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги надав належні докази: відомості з Пенсійного фонду України з державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 від 10.04.2023, довідки про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) надану Пенсійним фондом України від 04.05.2023 та банківська виписка по картці/рахунку Позивача від 10.04.2023 року №Т91QHB0UH10G7135. Відтак, вимоги позивачки про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень 98 копійок є обґрунтованими та належно підтвердженими і відповідно підлягають до задоволення у повному обсязі. Згідно частини 1\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Враховуючи відсутність доказів на підтвердження погашення дочірним підприємством «Санаторій «Високий» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» станом на момент розгляду справи суми заборгованості із заробітної плати перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заробітної плати на користь звільненого працівника - [PERSON] . На час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості з заробітної плати перед позивачем та про причини несвоєчасного погашення заборгованості, не надано розрахунку, який спростовує відомості, надані позивачем, тому суд вважає, що позивачем доведено заборгованість відповідача в загальному розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 98 копійок.

Outcome: approved