Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

20 грудня 2023 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] та [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони 13.02.2016 року уклали шлюб, який на сьогоднішній день не розірвано, оскільки позов [PERSON] про розірвання шлюбу ще перебуває на розгляді в Новодністровському міському суді Чернівецької області. Від шлюбу у сторін є донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає із позивачкою у м. Новодністровськ та перебуває на її утриманні. Просила врахувати суд, що являється інвалідом 3-ої групи безстроково по причині загального захворювання, а тому не може повноцінно працювати за професією, так як [PERSON] рекомендована лише легка праця. Позивачка через свій стан здоров`я не взмозі самостійно утримувати дитину, яка постійно дорослішає та потребує більших матеріальних затрат. Натомість відповідач є працездатною особою із стабільним фінансовим доходом, працює на території України та є військовослужбовцем. Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників від 20.12.2023 р. виконавчих проваджень про стягнення аліментів з відповідача станом на грудень 2023 року на виконанні не перебуває. З огляду на наведене, просила стягувати з [PERSON] аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Ухвалою суду від 27.12.2023р. відкрито спрощене позовне провадження із викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання на 23 січня 2024 року о 10 год. 30 хв., яке в подальшому було відкладено на 30 січня 2024 року о 11 год. 30 хв. 28 грудня 2023 року відповідач подав відзив, у якому зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачка та їх спільна донька були обдаровані у 2017 році квартирою у м. Миколаїв. При укладенні договору дарування між сторонами була усна домовленість про те, що [PERSON] в порядку ст. 190 СК України не буде вимагати від [PERSON] аліменти на утримання їх доньки [PERSON] та у випадку появи в житті позивачки іншого співмешканця, остання зобов`язувалась повернути відповідачу подаровану ним нерухомість. Також зауважив, що у нього на утриманні перебуває донька від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , якій згідно з рішенням суду [PERSON] сплачує аліменти 1/6 від усіх своїх доходів, та мати [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом 2 групи, яку також утримує відповідач. З урахуванням вищенаведених обставин, вважав, що з нього підлягають стягнення аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/8 частини його доходів, хоча у прохальній частині відзиву на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позову повністю та надати сторонам можливість у добровільному порядку домовитись про спільне утримання дитини. 08 січня 2024 року [PERSON] подав доповнення до відзиву на позовну заяву, у якому вказав, що заперечує припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства із позивачкою з травня 2022р., так як в цей період сторони спільно проживали півроку у с. Михалкове, Чернівецької області. В подальшому, в кінці 2022 року, коли [PERSON] переїхала до м. Новодністровськ, після призову відповідача на військову службу, останній підтримував спілкування із сім`єю, брав участь в матеріальному забезпечені дружини, в тому числі оплачував витрати на її лікування та побутові потреби, супроводжував останню до медичних закладів для проведення обстежень та лікування, спільно проводив із сім`єю дозвілля під час відпусток. Повідомляє, що у серпні 2023р. дружина із дитиною приїхали жити до м. Миколаїв, де сторони протягом майже всього 2023 року підтримували подружні відносини. В жовтні 2023 року [PERSON] переїхала разом з донькою [PERSON] до свого співмешканця [PERSON] у м. Новодністровськ, де проживає разом з ним по теперішній час. Відповідач вважає, що допоки не буде розглянута у Новодністровькому міському суді Чернівецької області позов [PERSON] до відповідача про розірвання шлюбу, провадження у даній справі про стягнення аліментів із [PERSON] слід зупинити. Пізніше, у судовому засіданні 23 січня 2024 року [PERSON] просив зупинити провадження у справі також з підстав перебування ним на військовій службі у ЗСУ. Окрім того, вказав, що згідно з висновком Військово - лікарської комісії (акт N 1035 від 10 жовтня 2023 року) відповідача визнано обмежено придатними за ст. 26б (катаракта лівого ока) та 38 в (ревматична хвороба хребта), внаслідок чого [PERSON] не може повноцінно служити у лавах ЗСУ, натомість позивачка протягом всього їхнього подружнього життя, і навіть до оформлення відповідної групи інвалідності, не працювала жодного дня. 15 січня 2024 року [PERSON] подав клопотання, у кому просив не брати до уваги та відхилити Акт обстеження умов проживання дитини, наданий позивачкою; дати запит до органу опіки та піклування Новодністровської міської ради з вимогою про складення Акту обстеження умов проживання [PERSON] належним чином, де вказати особу [PERSON] , як таку, що теж проживає з дитиною сторін; та задати у судовому засіданні [PERSON] наведений перелік питань. В обгрунтування заявленого клопотання вказав, що позивачка надала сфальшований Акт обстеження умов проживання дитини, який не відповідає обставинам справи, так як [PERSON] ніде не працює та має статус ВПО, а за адресою [ADDRESS] , крім позивачки та [PERSON] , проживає також співмешканець позивачки [PERSON] , який повністю утримує [PERSON] . На думку відповідача, проживання їхньої із позивачкою спільної доньки разом із [PERSON] порушує інтереси дитини, оскільки остання стала свідком застосування насильства по відношенню до її батька зі сторони співмешканця матері. 19 січня 2024 року відповідач подав клопотання, у якому просив долучити до матеріалів справи рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.11.2019 року, Апеляційного суду Донецької області від 10.10.2013 року, відмовити у задоволенні позову [PERSON] та разом з тим встановити адекватний розмір аліментів на дитину у розмірі 1/8 від всіх доходів відповідача, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму. У своєму клопотанні [PERSON] зауважив, що під час спільного із позивачкою шлюбу остання поводила себе негідним чином, залицяючись до інших чоловіків як в Україні, так і за кордоном через мережу Інтернет. Через таку поведінку [PERSON] позивачка на даний час має декілька джерел доходів від різних чоловіків, тому, на думку відповідача, він не зобов`язаний надавати допомогу такій дружині, яка його зраджує. Позивачка систематично отримує виплати на себе та дитину як ВПО в загальній сумі 5000 грн. та 2500 грн. аліментів на утримання [PERSON] , не рахуючи фінансову допомогу співмешканця [PERSON] , відтак визначений [PERSON] розмір аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/8 частини усіх його доходів є виправданим та адекватним, хоча відповідач у прохальній частині клопотання та своїх відзивів просив відмовити у задоволенні позову повністю. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте 18.01.2024 року подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримувала в повному обсязі. У зв`язку з неявкою позивачки в судове засідання 23.01.2024 року відповідач не наполягав на задоволенні свого клопотання в частині поставлення [PERSON] певного переліку питань. Відповідач [PERSON] , який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в таке 30.01.2024 року не з`явився, однак 23.01.2024 року в судовому засіданні висловив свою позицію щодо заявлених позовних вимог, яка була аналогічна доводам [PERSON] у його відзивах до позовної заяви. При цьому, відповідач зауважив, що погоджується виплачувати аліменти на [PERSON] у розмірі 1/8 частини його доходів, просив врахувати стан його здоров`я, перебування на його утриманні іншої дочки та хворої матері, відсутність у нього майна, добровільне відчудження нерухомості на користь позивачки та їх спільної дитини, утримання [PERSON] її співмешканцем. Також відповідач просив вирішити питання про стягнення з нього аліментів на утримання доньки не з моменту подачі [PERSON] позову до суду, а з дня ухвалення судом рішення, оскільки [PERSON] в січні 2024 року вже сплатив на користь [PERSON] 2500 грн. аліментів. 23 січня 2024 року [PERSON] з метою мирного врегулювання спору було надано проект мирової угоди, у зв`язку з чим було оголошено перерву в судовому засіданні до 30.01.2024 року для вручення судом проекту угоди позивачці. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість проведення 30.01.2024 року судового засідання за відсутності сторін по справі та завершення судового розгляду, з огляду на відсутність інших доказів, які необхідно досліджувати. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу 30.01.2024 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення відповідача, суд встановив, що 13 лютого 2016 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Центральним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом № 44, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 26.11.2022р. Сокирянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24.05.2016р. Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Згідно актом обстеження сім`ї від 19 грудня 2023 року, довідками від 31.10.2022 № 7703-5002284756, 7703-5002284767 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] проживає за адресою - [ADDRESS] , разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. При цьому, суд відхиляє доводи [PERSON] щодо фальсифікації Акту обстеження сім`ї від 19.12.2023 року, оскільки останній містить всі необхідні реквізити, підписаний депутатом місцевої ради та сусідами позивачки, засвідчує обставини місця проживання [PERSON] та [PERSON] та перебування спільної дочки на утриманні позивачки, які визнаються самим відповідачем як у відзивах до позовної заяви, так і усних поясненнях. Фактично оспорення акту обстеження сім`ї від 19.12.2023 року зі сторони [PERSON] обгрунтовується незазначенням у даному документі співмешканця [PERSON] як власника облаштованої для проживання квартири, якою користується позивачка з дитиною. На думку відповідача, в акті повинно бути вказано про утримання спільної із позивачкою дитини [PERSON] за рахунок коштів [PERSON] . Разом з тим, суд звертає увагу, що чинне законодавство України не містить вичерпний перелік вимог, яким має відповідати акт обстеження сім`ї, та відомості, що зазначаються у ньому, оскільки даний письмовий документ складається у довільній формі. При цьому, суд невправі вказувати відповідному суб`єкту владних повноважень, які конкретно відомості останній повинен вказати в акті обстеження сім`ї. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача від 15.01.2024 року про відхилення Акту обстеження сім`ї від 19.12.2023 року та надання запиту до органу опіки та піклування Новодністровської міської ради з вимогою про складення Акту обстеження умов проживання [PERSON] належним чином. Також судом встановлено, що позивачка має інвалідність третьої групи, призначеної безстроково по причині загального захворювання, їй протипоказане значне фізичне та емоційне навантаження, контакт із значним джерелом теплового випромінення та рекомендована лише легка праця, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААГ №509297 від 04.10.2023 року. Згідно з отриманими 08.01.2024 року відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору [PERSON] не отримувала дохід у 2022-2023 роках, окрім благодійної допомоги, натомість відповідач на сьогоднішній день отримує виплати як військовослужбовець, що вбачається з матеріалів справи, а саме, копії військового квитка серії [NUMBER] від 21.09.2023р., форми ОК-5, витягу з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, та визнається самим [PERSON] . При цьому, відповідач просив зупинити провадження у справі в тому числі з підстав проходження ним служби в ЗСУ. Пунктом 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Не заперечуючи факту проходження відповідачем військової служби у ЗСУ, суд зауважує, що імператив зупинення провадження у справі, закріплений у положеннях ст. 251 ЦПК України, викликаний неможливістю брати участь у розгляді справи через проходження військової служби у ЗСУ та забезпечення судом можливості стороні по справі реалізувати своє право на судовий захист та принципу змагальності сторін. Натомість [PERSON] , окрім надання декількох письмових відзивів до позовної заяви із сформованою позицією по справі, приймав особисту участь у судовому засіданні 23.01.2024 року, коли здійснювався розгляд справи по суті та були дослідженні всі матеріали справи. Таким чином, зупинення провадження по справі з підстав проходження відповідачем військової служби у ЗСУ, з огляду на реалізацію [PERSON] свого права надання власних доказів та висловлення позиції щодо позовних вимог, не виправдовуватиме мету вчинення такої процесуальної дії, а тому у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі з цих підстав слід відмовити. Згідно з частинами першою та другою\~статті 190 СК України\~той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору. Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її. Таким чином, положення зазначеної статті застосовуються виключно з метою припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що 27.04.2017 року [PERSON] на підставі договору дарування відчужив позивачці та [PERSON] по 1/2 частці кожній у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Договором дарування квартири від 27.04.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Желєзняковою О.В. \~ \~ \~ \~Матеріали справи\~не містять\~належні та\~допустимі докази\~того,\~що відповідач\~подарував квартиру\~своїй дитині\~в рахунок\~саме аліментних\~платежів або\~з метою\~припинення права\~на аліменти\~для дитини.\~Суд звертає увагу, що надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Крім того, квартира була подарована доньці під час сумісного проживання сторін разом із дитиною однією сім`єю. \~ \~ \~ \~Окрім того, посилання [PERSON] на наявність усної домовленості між сторонами про правову природу договору дарування квартири в порядку ст. 190 СК України спростовується самим фактом подання [PERSON] позову про стягнення аліментів. \~ \~ \~ \~Статтею 77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. \~ \~ \~ \~Натомість надана відповідачем розписку позивачки від 26.04.2017 року не є належним доказом, оскільки не стосується предмету доказування, а тому судом до уваги не береться. \~ \~ \~ \~Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, окрім стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, враховує також інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~На думку суду, добровільне безоплатне відчуження відповідачем на користь дитини та позивачки квартири у м. Миколаєві, а відтак забезпечення їх житлом, є тією обставиною, що має істотне значення для визначення розміру аліментів, однак не позбавляє батька обов`язку утримувати дитину. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Виходячи з положень\~ст. 150 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). \~ \~ \~ \~Згідно ч. 3\~ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. \~ \~ \~ \~Отже, чинне законодавство при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини не ставить умовою факт розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Відповідач у клопотанні від 08.01.2024 року посилався на важливість зупинення провадження до вирішення справи про розірвання шлюбу між сторонами у зв`язку із тим, що у тій справі сторонам наданий строк на примирення до 17 березня 2024 року. У відповідності до п. 6 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства. Оскільки перебування сторін у зареєстрованому шлюбі не впливає на можливість вирішення судом питання про стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] , суд не вважає, що існують підстави для зупинення провадження у справі, передбачені п. 6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, а тому у клопотанні відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] пророзірвання шлюбу між сторонами слід відмовити. Так, відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Окрім досліджених вище судом обставин, встановлено також, що на утриманні [PERSON] перебуває його донька від першого шлюбу [PERSON] , на утримання якої відповідач зобов`язаний сплачувати 1/6 частину від усіх своїх доходів, та непрацездатна мати [PERSON] , яка є пенсіонером та має другу групу інвалідності, на утримання якої відповідач зобов`язаний також сплачувати 1/6 частину від усіх своїх доходів, що підтверджується копією рішень Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.11.2019 року, Апеляційного суду Донецької області від 10.10.2013 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.02.1973 року, копією паспорта [PERSON] , копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , довідки МСЕК серії 12ААА №259867 від 07.11.2016 року, копією виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 31.03.2023 року, платіжними інструкціями АТ КБ Приватбанк від 27.03.2023 року, 10.05.2023 року, 02.06.2023 року, 15.06.2023 року, 02.07.2023 року, 03.07.2023 року, 18.07.2023 року, 21.07.2023 року, 24.07.2023 року, 06.08.2023 року, 01.09.2023 року, 07.09.2023 року, 01.10.2023 року, 10.11.2023 року, 22.12.2023 року, 30.12.2023 року, копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим Міським відділом РАЦС Миколаївського міського управління юстиції 03.04.2007 року. При цьому, суд не вважає надану позивачкою Інформацію з Єдиного реєстру боржників від 20.12.2023 року, в якій вказано, що стосовно [PERSON] в даному Реєстрі відсутня інформація, доказом на спростування перебування у відповідача інших утриманців, оскільки даний документ свідчить лише про відсутність у відповідача заборгованості, однак не спростовує факту наявності виконавчих проваджень у останнього стосовно виконання вищевказаних рішень судів про стягнення аліментів. Як вбачається з копії військового квитка серії [NUMBER] від 21.09.2023 року, акту дослідження стану здоров`я №1035 з епікризом, [PERSON] має певні захворювання, які потребують постійного обстеження та лікування, у зв`язку з чим відповідач, в тому числі, визнаний обмежено придатним до військової служби. Оскільки на визначення розміру аліментів не впливає факт спільного проживання сторін, їхня етична поведінка під час подружнього життя, утримання другим з подружжя позивача та спільної дитини до дня звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину, за умови відсутності вимоги про стягнення аліментів за певний період до дати звернення до суду з таким позовом, подарунки спільній дитині, суд не бере до уваги письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , платіжних документів АТ КБ Приватбанк від 09.01.2023 року, 16.01.2023 року, 20.01.2023 року, 03.03.2023 року, 20.04.2023 року, 19.05.2023 року, 25.05.2023 року, 12.06.2023 року, 13.06.2023 року, 21.06.2023 року, 26.06.2023 року, 11.08.2023 року, 12.08.2023 року, 16.08.2023 року, 17.08.2023 року, 29.08.2023 року, 25.09.2023 року, 09.10.2023 року, 22.12.2023 року, копія витягу з ЄРДР, фотографія, копію заяви до ювенальної поліції від 14.01.2024 року, оскільки вони не відповідають вимогам ст. 77 ЦПК України. Дані письмові документи не стосуються предмета позову, так як надані на підтвердження спільного проживання сторін до жовтня 2023 року, утримання [PERSON] позивачки та їх спільної доньки до 20.12.2023 року (день подачі позову), позашлюбних відносин [PERSON] , особистих неприязних стосунків відповідача з [PERSON] , тобто є неналежними доказами по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, відповідач наполягає на стягненні з нього аліментів з дня ухвалення рішення, оскільки ним згідно платіжної інструкції АТ КБ Приватбанк від 14.01.2024 року на суму 2500 грн. з призначення платежу на аліменти за січень 2024 року було вже сплачено аліменти. Однак, слід звернути увагу, що наведені [PERSON] доводи не дають суду підстав відійти від загального правила, закріпленого у ст. 191 СК України, оскільки відповідач не позбавлений можливості пред`явити відповідний платіжний документ на стадії виконання судового рішення, окрім того суд не взмозі оцінити достатність сплачених [PERSON] коштів, з огляду на відсутність у суда відомостей про доходи останнього на момент оплати. Позивач просить стягнути аліментина одну дитину в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, зважаючи на встановлену їй групу інвалідності, неможливість працювати за професією та стабільній дохід [PERSON] . При визначенні розміру аліментів судом враховано матеріальний стан сторін, добровільне відчуження відповідачем на ім`я позивачки та їх спільної дитини квартири у м. Миколаїв, незадовільний стан здоров`я [PERSON] та [PERSON] , перебування на утриманні останнього доньки від першого шлюбу та непрацездатної матері, визнання відповідачем позову в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 1/8 частини від усіх його доходів. Відтак,\~суд вважає\~необґрунтованим та\~недоведеним з\~боку позивачки\~розмір аліментів\~у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків, а тому, проаналізувавши здобуті докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що аліменти слід стягувати в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Визначений розмір аліментів, на думку суду, є обґрунтованим, справедливим, з огляду на матеріальний та фізичний стан платника, та таким, що не порушуватиме права дитини. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, позов задоволено частково і відповідач фактично частково визнав позов, враховуючи положення ст.ст. 141-142 ЦПК України, із [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 536, 80 грн. \~

Outcome: partial