Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 21 вересня 1996 року у Виконавчому комітеті Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №22. Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Проте сімейні відносини не склалися, з початку 2021 року погіршилися та у березні 2023 року остаточно припинені. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є відсутність порозуміння в сім`ї. Спорів щодо місця проживання дитини та поділу спільного майна подружжя немає. У зв`язку з цим позивачка вважала неможливим збереження шлюбу та просила про його розірвання. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище. 06 листопада 2023 року суд постановив ухвалу про надання сторонам строку на примирення у три місяці, у зв`язку з чим зупинив провадження по справі. 06 лютого 2024 року суд постановив ухвалу про поновлення провадження у справі та призначив справу до судового розгляду. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представниця [PERSON] не з`явилися, проте остання через систему «Електронний суд» надала заяву про розгляд справи без участі сторони позивачки, у якій позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала у повному обсязі. Додатково в заяві зазначила, що наданий судом строк на примирення позитивних результатів не приніс, відносини між сторонами погіршилися, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, судом відповідно до ч. 13 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за допомогою засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивачки в окремій заяві не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема суд встановив, що 21 вересня 1996 року у Виконавчому комітеті Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області сторони зареєстрували між собою шлюб, актовий запис №22. Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Проте сімейні відносини між позивачкою та відповідачем не склалися та припинені. Наданий судом строк на примирення позитивних результатів не приніс. Позивачка не виявляє бажання зберегти сім`ю та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачкою та відповідачем, відсутність позитивного результату наданого строку на примирення та небажання позивачки зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved