Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~05.01.2024р. [PERSON] , через свого представника [PERSON] (діє на підставі ордера про надання правової (правничої) допомоги серії АР № 1156363 від 05.01.2024р. а.с. 5) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою (заінтересована особа Департамент адміністративних послуг Дніпровської міської ради) про встановлення факту, шо має юридичне значення (а.с. 1 - 4). \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Наумової О.С. від 10.01.2024р. відкрито провадження у справі (а.с. 17). В обґрунтування вимог заявник посилається на те, що 20.11.2023р. [PERSON] звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою про проведення реєстраційних дій. 15.12.2023р. заявником отримано відповідь від заінтересованої особи, в якій зазначено, що згідно отриманого листа № 18530 від 27.11.2023р. від КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради встановлено, що станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право власності за: гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.05.1998р., виданого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстром № 6-3292, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 365п за реєстровим № 21-42. Натомість із заявою про реєстрацію права власності на заявлену квартиру звернувся [PERSON] . При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в ньому була допущена помилка, яка перешкоджає заявнику володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Так, у вищезазначеному свідоцтві про право на спадщину за заповітом допущена описка в тексті, а саме: помилково вказано [PERSON] , замість [PERSON] . Внаслідок такої помилки, заявник на даний час не має можливості використовувати свої права як власника квартири, зокрема передати її у спадок та здійснювати подальше розпорядження нею. На підставі викладеного, просив встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 16.05.1998р. державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 6-3292 на кв. [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого 25.10.1994р., Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за № 6-10796. Представник заявника - [PERSON] надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами. Заявлені вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити (а.с. 20). Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся (а.с. 18 - 19). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Вирішуючи справу, суд виходить із такого. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. За умовами ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 16.05.1998р. державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори (спадкова справа № 1145-97), посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого 25.10.1994р. Першою Дніпропетровської державною нотаріальною конторою за № 6-10796, спадкоємцем всього зазначеного в заповіті майна [PERSON] є [PERSON] ( [ADDRESS] ). Майно, на яке видане це свідоцтво, складається з квартири [ADDRESS] (а.с. 11). 15.12.2023р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг м. Дніпра Зубком В.Ю. прийняте рішення про відмову в проведенні реєстраційній дій [PERSON] з наступних підстав. Заявником подано заяву про Державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована [ADDRESS] . Згідно наданого свідоцтва про право на спадщину від 16.05.1998р. спадкоємцем заявленого майна є [PERSON] . Згідно отриманого листа № 18530 від 27.11.2023р. від Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради встановлено, що станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право власності за: гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.05.1998р., виданого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстром № 6-3292, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 365п за реєстровим № 21-42. Натомість із заявою про реєстрацію права власності на заявлену квартиру звернувся [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади № 2023/009481425 від 20.11.2023р., [PERSON] з 20.11.2023р. зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до паспортів громадянина України, картки платника податків та пенсійного посвідчення прізвищем ім`ям та по батькові заявника є « [PERSON] » (а.с. 6 9). Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України) Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952р. кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має і на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Роз`яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини. В яких, зокрема, зазначено, що ризик будь - якої помилки державного органу, повинен покладатись на саму державу та її органи. Метою встановлення факту є реалізація заявником свого права приватної власності на квартиру в контексті проведення державної реєстрації права власності, оскільки наразі заявник обмежений у його здійсненні, з огляду на невірне зазначення його прізвища у свідоцтві про право на спадщину за заповітом. Отже, факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки впливає на можливість вільно володіти та розпоряджатися своєю власністю та встановити його іншим шляхом неможливо. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Оскільки заявник є людиною з інвалідністю II групи (а.с. 7) судові витрати по справі суд покладає на державу. На підставі викладеного та

Outcome: approved