Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

Позивач звернулася\~до Ватутінського\~міського суду Черкаської області з даним цивільним позовом за змістом якого просить: -визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] об`єкт нерухомості квартиру за адресою: [ADDRESS] ; -визнати за [PERSON] право власності на 1/2\~частину квартири загальною площею 50,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] ; -припинити право спільної сумісної власності подружжя на об`єкт нерухомості квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що за час перебування в шлюбі сторони за спільні кошти придбали спірне майно двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] . На даний час шлюбні відносини сторін припинені, а сторони не дійшли згоди щодо добровільного поділу майна, набутого за час шлюбу. Ухвалою від 31.08.2023 року відкрито провадження в справі, її учасників повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами загального позовного провадження, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст.\~178-180, 191, 193 ЦПК України. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Представником позивача адвокатом Держан В.В., повноваження якої підтверджується ордером від 18.10.2023 року серії СА № 1061045, надіслано заяву про розгляд справи за відсутності позивача, підтримання позовних вимог, та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. Відповідач 03.10.2023 року отримавши примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 2025103295343, а також будучи належним чином повідомленим, у розумінні ч. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про місце, дату та час розгляду справи, як в підготовчі, так і в судові засідання неодноразово не з`явився, відзив на позов не надав, поважність причин неявки не повідомив, заяв від його імені про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З огляду на вказане, судом 02.02.2024 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності.\~Суди розглядають\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу\~своїх вимог\~або заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 01.09.2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 27.01.2021 року в справі № 690/443/20, яке 01.03.2021 року набрало законної сили. За час перебування в даному шлюбі [PERSON] набув право приватної власності на нерухоме майно квартиру загальною площею 44,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.05.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори Тетерською К.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1549. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.06.2004 року № 3894132 [PERSON] є єдиним власником вищевказаного нерухомого майна. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Конституцією України, Цивільним та Сімейним кодексами України (далі ЦК та СК України, відповідно). Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ч.\~3\~ст.\~368\~ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Положеннями ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. За змістом постанови Верховного Суду від 04.03.2021 року в справі №\~343/1294/18 розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Правовий статус спірного нерухомого майна квартири загальною площею 44,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , як спільного сумісного майна подружжя, відповідачем не оспорювався. Положеннями ч. 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи відсутність спору між сторонами щодо рівності часток майні, що є предметом поділу, суд вважає, що частка кожного з них у даному майні становить 1/2 частину. Таким чином, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог, шляхом визнання спірного майна об`єктом спільної сумісної власності та поділу його між сторонами в рівних частках, що матиме наслідком, припинення права спільної сумісної власності на нього. Задовольняючи позовні вимоги суд, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір за подачу даної позовної заяви в розмірі 1\~073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією АТ «АСВІО БАНК» від 23.08.2023\~року № 0.0.2724593067.1, від 10.11.2022 року № 132330152, оскільки підстав для звільнення [PERSON] від його сплати, судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved