Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 04 січня 2024 року представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, заподіяну ушкодженням її здоров`ю у розмірі 400 000 грн. Вказує, що позивач з 20.08.1987 по 29.07.2012 пропрацювала на підприємстві відповідача, та 29.07.2012 була звільнена згідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. на території ПрАТ «ПівнГЗК» стався нещасний випадок з позивачем, який згідно висновку комісії пов`язаний з виробництвом. Працюючи машиністом штабелеформувальної машини 06.04.2012 з [PERSON] стався нещасний випадок за наступних обставин: в зміну, з 19-45 год. до 08-00 год. згідно з нарядом, машиніст штабелеформувальної машини виробничої дільниці випалювання окатишів [PERSON] виконувала роботи по керуванню штабелеформувальною машиною та укладенню випалених окатишів в штабель на складі готової продукції виробничої дільниці випалювання окатишів № 02 ЦВО-2. Приблизно о 21-30 год. [PERSON] вирішила оглянути машину, для чого вийшла з кабіни та направилась по сходовій драбині вниз, та під час пересування по драбині вона не втримавши рівновагу впала, в результаті падіння отримала тяжку травму правої ноги, про що було 11.04.2012 складено акт про нещасний випадок на виробництві. За результатами огляду МСЕК, їй при первинному огляді визначено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65% з по 01.08.2013. При останньому огляді, їй було встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково та третю групу інвалідності. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями внаслідок нещасного випадку на виробництві і втратою працездатності, [PERSON] зазнала фізичного болю та страждань, змінився її образ і якість життя, що завдає їй моральних страждань. Внаслідок травми вона була вимушена терпіти різкий, майже нестерпний біль. Також, у зв`язку з травмою вона не може вести активне життя, у зв`язку із чим представник простить стягнути з відповідача 400 000 грн. завданої моральної шкоди на користь позивача. Стислий виклад заперечень відповідача. 19.01.2024 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Бузівська Н.М. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що нещасний випадок з позивачем стався виключно з її вини, так як роботодавець суворо дотримувався вимог законодавства про охорону праці. Вважає, що в дійсності мало місце особиста необережність позивача в її робочий час, у зв`язку з чим доводи [PERSON] , що відповідач не виконувало свій обов`язок по створенню безпечних умов праці є безпідставними та необґрунтованими. Крім того зазначає, що позивачем не надано обґрунтованих розрахунків своїх позовних вимог, відсутні докази, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, підтверджували втрату нормальних життєвих зв`язків, а тому заявлена сума моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості, є завищеною. Вважає, що сплачуючи податок не за рахунок коштів позивача, підприємство надає їй додаткове благо, яке також підлягає додатковому оподаткуванню, тому стягнення грошових коштів без утримання податків суперечить діючому законодавству України, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову. Процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що [PERSON] в проміжок часу з 20.08.1987 по 29.07.2012 працювала у ПрАТ «ПівнГЗК», за спеціальностями: учнем машиніста конвеєра, машиністом конвеєра, машиністом штабелеформувальної машини виробничої дільниці випалювання обкотишів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 6-7). \~ \~ \~ \~Згідно п. 6 Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який стався 06.04.2012 о 21-30 год., Форми Н-1/П, затвердженого від 12.04.2012, нещасний випадок стався за наступних обставин: в зміну з 19-45 год. до 08-00 год., [PERSON] виконувала роботи по керуванню штабелеформувальною машиною та укладанню випалювання окатишів №02 ЦВО-2. Після прийому зміни вона зробила необхідні записи в журналі прийому-здачі зміни в кабіні штабелеформувальної машини, приблизно о 21-30 год. вирішила оглянути машину, для чого вийшла з кабіни та направилась по сходовій драбині вниз. Під час пересування по драбині, ставлячи ліву ногу на сход вона оступилася, та не втримавши рівновагу, впала. В результаті падіння отримала тяжку травму правої ноги. Вид події: падіння під час пересування (а.с. 8-10). Довідкою МСЕК від 01.08.2012 позивачу при первинному огляді встановлено з 30.07.2012 до 01.08.2013 65% втрати професійної працездатності та 2 групу інвалідності, у зв`язку з трудовим каліцтвом. Також, були огляди 07.08.2013, та останній раз при огляді 19.07.2023, [PERSON] встановлено 60% втрати професійної працездатності безстроково, по трудовому каліцтву згідно акту № 3 від 06.04.2012, та третю групу інвалідності, за висновком якої вона потребує: медикаментозного лікування, ВМП, санаторно-курортного лікування, їй протипоказані: тривала хода, важка фізична праця (а.с. 14-17). Відповідно до копії виписки з медичної картки, [PERSON] перебувала на лікарняному, у зв`язку з отриманою травмою на виробництві з 06.04.2012 по 19.04.2012, з 20.04.2012 по 28.04.2012 (19). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави. Згідно ч.ч.1, 3 ст.13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, що передбачено ч.1 та п. 1 ч.2 ст. 23 ЦК України. Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно ст.179 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Так, внаслідок отриманої травми, позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних, фізичних та психічних стражданнях, яких він зазнає, у зв`язку зі трудовим каліцтвом, що призводить до порушення його звичайного способу життя. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Оскільки втрата працездатності позивача сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, суд вважає, що саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду позивачу. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з наступними змінами, розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, врахувавши всі вищевикладені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «ПівнГЗК» про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, підлягають частковому задоволенню, та при визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, у зв`язку із трудовим каліцтвом, вину потерпілого в настанні нещасного випадку та ступінь втрати нею професійної працездатності первинно 65% та другу групу інвалідності, а при останньому огляді 60 % та третю групу інвалідності, тривалість розладу її здоров`я, припинення трудової діяльності, періодичне лікування, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши роз`яснення викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 щодо відшкодування розміру моральної шкоди, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 320 000 грн. з ПрАТ «ПівнГЗК» у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач завищеною. Крім того, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння їй шкоди життю та здоров`ю. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Позивач подала позов про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року. З огляду, на суму стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 3200,00 грн., що становить один відсоток ціни позову. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 268, 1167 - 1168 ЦК України,

Outcome: partial