Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

19.07.2023 року\~АТ КБ «ПриватБанк»\~звернулося до суду з позовом, в котрому зазначає, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 05.11.2016 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт, який відповідно до Договору було збільшено до 190\~000,00 грн. При цьому, відповідач порушив умови стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в зв`язку з чим станом на 04.01.2023 року за останнім виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 240\~170,13 гривень, що складається з: 196\~467,59 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 43702,54 гривень заборгованість за простроченими відсотками. Вказану суму заборгованості, а також витрати по сплаті судового збору, АТ КБ «ПриватБанк»\~просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2023 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження та призначено цивільну справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Разом з позовною заявою надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача, адвоката Дрожак Ю.М., 04.12.2023 року надійшов відзив на позовну заяву, в котрому остання зазначає, що з позовними вимогами не погоджується. Вимоги позивача не визнає, вважає їх незаконними та необґрунтованими у зв`язку з наступним. Так, позивач стверджує в позові, що 05.11.2016 року АТ КБ «ПриватБанк» та відповідач уклали кредитний договір №б/н шляхом підписання Анкети-заяви, згідно з яким позичальнику начебто надано кредит, з подальшим збільшенням розміру кредитного ліміту, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, тобто картку № [NUMBER] , що вбачається з довідки про зміну умов кредитування, з якої також вбачається, що кредитний ліміт з 400 грн. було збільшено до 190\~000 грн. З довідки про видані відповідачу банківські картки вбачається, що термін дії банківської картки № [NUMBER] від 05.11.2016 року до 07/20 року. Тобто саме з цієї дати позивач дізнався про порушення своїх прав та мав звернутись до суду в межах трирічного строку за захистом своїх прав. Представник відповідача звертає увагу суду, що позивач звернувся до суду з даним позовом 19.07.2023 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом. Втім, позивач у позові не зазначає причини пропуску ним строку позовної давності. Представник відповідача просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу в позові повністю, оскільки вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскыльки позивачем при зверненні до суду з даним позовом, порушено строк позовної давності. Крім того, представник відповідача зазначає, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами. Відповідно до правового висновку ВП/ВС, викладеного у постанові від 05.04.2023 року та прийнятого за результатами розгляду справи №910/4518/16, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. З огляду на зазначене, та враховуючи обставини справи,нарахування процентів у розмірі, визначеному договором, повинно було припинитись 06.11.2017 року, оскільки згідно паспорту споживчого кредиту строк дії договору, про який говорить позивач у позові, становить 12 місяців. Натомість позивач нараховує проценти по 01.01.2023 року, що не відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору. Представник відповідача також зазначає, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Водночас, звертає увагу суду, що в анкеті-заяві, наданій до суду позивачем, процентна ставка не зазначена. Проте, позивач, заявляючи позовну вимогу про погашення кредиту, просить суд, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути з відповідача і заборгованість за простроченими відсотками, яку окремо не зазначає в позові, а вказує лише загальну суму заборгованості. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині нарахування суми боргу за процентами, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самих розрахунків кредитної заборгованості за договором, посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» і «Тарифи Банку», що викладені на сайті за посиланням: www.privatbank.ua, які є невід`ємними частинами договору про надання банківських послуг. Проте, матеріали справи не містять доказів того, що саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку був ознайомлений відповідач та погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Також позивачем не надано суду доказів того, що з вказаними документами на момент отримання відповідачем кредитних коштів останній був ознайомлений та погодився з умовами, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах розмірах і порядку їх нарахування. Зазначає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача ( www.privatbank.ua ) неодноразово змінювалися самим АТ КБ ПриватБанк в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05.11.2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19.07.2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Тому, з огляду на викладене, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», не можуть вважатися складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному в падку в Анкеті-заяві позивальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позивальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом та викладена у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19. Представник відповідача також зазначає, що розрахунок позивача, що міститься в матеріалах справи, унеможливлює здійснення математичних дій з метою вирахування заборгованості за відсотками за період з 05.11.2016 року по 06.11.2017 рік. Тому заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем було сплачено за договором грошові кошти, що згідно матеріалів справи зараховувались для погашення пені та погашення відсотків (нараховувались до 2023 року) погашення тіла кредиту. А отже наданий позивачем розрахунок заборгованості зроблений не паравильно, є незаконним та необґрунтованим, а тому позов не підлягає задоволенню. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність . Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).Тому вважає, що виписка за картковим рахунком за період 05.11.2016 року по 06.01.2023 року та розрахунок заборгованості, наданий позивачем до позову, є належними доказами щодо перерахування банком коштів на рахунок позичальника, що відповідно, свідчить про виконання банком взятих на себе обов`язків по наданню кредитних коштів. З урахуванням наведеного, представник відповідача просила застосувати по даній справі строки позовної давності та відмовити позивачу АТ КБ «ПриватБанк» у позові повністю. В свою чергу, представником позивача 20.12.2023 року надано відповідь на відзив, в котрому остання просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з огляду на наступне. Вказує, що підписавши заяву, банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку Договорі баоківського обслуговування в цілому. Тому, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Щодо ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг, представник позивача зазначає, що ним надана суду копія Анкети-заяви від 05.11.2016 року. Також до матеріалів позовної заяви долучено «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з котрого чітко вбачається, що відповідачу встановлено точну процентну ставку у розмірі 3,6% (43,2% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, що розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Також представник позивача зауважив, що банк надав суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, а саме, баланс станом на дату укладання договору, всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем же розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий. Згідно заяви, відповідач зобов`язався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг ат Тарифів на сайті ПриватБанку. Таким чином, твердження відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення відповідача з Умовами та Првилами надання банківських послуг не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того, відповідно виписки по рахунку вбачається активне використанні відповідачем кредитного рахунку. Так, розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Тому було надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 12.04.2012 року №578/5, згідно котрого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Стосовно черговості погашення заборгованості представник позивача зазначила, що згідно умов кредитного договору, кошти, отримані від Клієнта для погашення заборгованості за кредитом, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі, насамперед, направляються для погашення: - прострочених процентів за користування кредитом; далі в порядку черговості прострочена до повернення сума кредиту (тіла кредиту); проценти до сплати по кредиту; тіло кредиту до оплати; проценти від суми неповернутого в строк кредиту згідно Цього Договору; пеня згідно цього Договору. При цьому сторони узгодили, що у разі виникнення за кредитною карткою несанкціонованого овердрафту, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого Банком кредитного ліміту, що обумовлений Договором із Банком і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення, черговість, визначена Договором змінюється наступним чином: в пергу чергу сплачуються відсотки за користування несанкціонованим овердрафтом, в другу чергу тіло несанкціонованого овердрафту, далі в порядку черговості прострочені проценти за користування кредитом, прострочена до повернення суми кредиту (тіла кредиту), проценти до сплати по кредиту, тіло кредиту до оплати, проценти від суми неповернутого в строк кредиту згідно цього договору, пеня. Таким чином, банком розподіляються кошти у відповідності до умов кредитного договору. Щодо правомірності нарахування процентів до повного погашення заборгованості за кредитним договором представник позивач зазначив наступне. Якщо строк виконання зобов`язання сплив, або якщо були заявлені вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості, то кредитор має право на індекс інфляції за весь час прострочення та 3 проценти річних. Однак, кредитор може вимагати й інший розмір процентів, якщо він встановлений договором. Так, згідно з умовами договору Банком передано відповідачу кредитну карту зі строком дії до 03.2026 року, в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві, Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах строки. Вказаною датою визначено кінцеву дату для здійснення позивальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за кредитним договором №б/н та припинення зобов`язань в цілому. Таким чином, у банку були відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Отже, у випадку неналежного виконання позивальником зобов`язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов`язання сплатити проценти за час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості по кредиту, зобов`язання сплатити проценти за час фактичного користування кредитними коштами у позивальника виникає щомісячно і на сьогоднішній день являється припиненим. Таким чином, нарахування Банком відсотків після закінчення строку виконання зобов`язання є цілком законним та повністю узгоджується з Умовами надання споживчого кредиту. Стосовно строку дії договору та кредитної картки представник позивача зазначає, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загальноприйнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях ануітет, тощо. Але по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно Умов та Правил картковий рахунок це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Згідно Умов та Правил «Картрахунки відкриті на невизначений строк» платіжна картка спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта … тощо. Згідно Умов обслуговування банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та Пам`ятці клієнта. Тобто, на думку представника позивача, необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Таким чином, кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обгрунтовані. Щодо строків позовної давності представник позивача зазначає, що вказана вище кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, котрий надається банком клієнту а межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Тобто, клієнт використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Так, відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 03.2026 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 13.07.2023 року до спливу строку позовної давності. Тому обставини, на які представник відповідача посилається у відзиві, не відповідають дійсності, а строк позовної давності дотримано банком при звернені до суду. Щодо посилань представника відповідача на компенсацію витрат на правову допомогу представник позивача зазначає, що сума витрат, заявлена останньою, значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу. Крім того, сума витрат є неспівмірною зі складністю цивільної справи, яка є малозначною та не є пропорційною щодо витраченого часу. Також не доведено, що така сума фактичною та неминучою. Також до відзиву не було надано акту виконаних робіт адвокатом, не розписано детально ні витраченого часу ні суми окремо виконаних дій з надання правничої допомоги. Крім того, питання щодо повернення судових витрат не може бути вирішене, оскільки судом не ухвалено остаточного рішення у справі, а представник відповідача не надав належних доказів щодо заявлених витрат. Крім того, представник позивача звертає увагу, що згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що останній знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Тому посилання представника відповідача за те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування, на думку банку, не можуть прийматись судом до уваги. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що відповідно до кредитного договору від 05.11.2016 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 190\~000,00 грн. Згідно Статуту від 06.09.2019 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.06.2021 року, найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що в свою чергу є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Відповідач [PERSON] , згідно укладеного договору № б/н від 05.11.2016 року, звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, та 05.11.2016 року підписав заяву та підтвердив, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг та відповідно підтвердив, що він повністю проінформований про умови кредитування. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач надав заяву від 05.11.2016 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку», яка підписана відповідачем, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 05.11.2016 року, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно яких обслуговується відповідач. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач, на думку представника позивача, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з порушеннями відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 05.11.2016 року, відповідач станом на 04.01.2023 року, згідно розрахунку позивача, має заборгованість у загальному розмірі 240\~170,13 грн., з яких: 196\~467,59\~грн. - заборгованість за тілом кредиту; 43702,54\~грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В Анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05.11.2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19.07.2023), тобто кредитор міг додати до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. А тому посилання представника банку на те, що до позовної заяви додано витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», діючих на момент підписання договору не можуть бути прийняті судом до уваги. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг «ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ПриватБанку, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua, не містять підпису відповідача, як і ті, що надані до позову в якості додатків, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05.11.2016 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Щодо доводів позивача відносно наявності паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, а отже наявні підстави вважати, що відповідач ознайомлений з усіма істотними умовами договору, суд зазначає наступне. Так, паспорт споживчого кредиту, має відомості щодо типів кредитного продукту: Універсальна, Універсальна GOLD, Platinum, MC World BlackEdition, Visa Signature, MC WorldElite, Visa Infinite в якому міститься інформація про умови кредитування. Вказаний паспорт підписаний [PERSON] 16.05.2021 року. Натомість, паспорт споживчого кредиту не містить відомостей про те, які умови із якою базовою процентною ставкою 42; 40,08; 36 відсотків річних прийняті відповідачем. Паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування. Правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02.12.2020 року справа №284/157/20-ц. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року (справа № 393/126/20) викладений правовий висновок про те, що «Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.» Відомості по 7 типах кредитного продукту не дозволяють суду зробити однозначний висновок про ознайомлення відповідача з умовами по конкретній картці, адже доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, що заборонено ч.6 ст.81 ЦПК України. Крім того, долучена до справи копія паспорта споживчого кредиту не може бути прийнята до уваги як доказ узгодження між сторонами усіх істотних умов договору кредиту, зокрема у частині нарахування і сплати відсотків, з огляду на те, що у самому паспорті зазначено, що дата надання інформації 16.05.2021 року та вона є актуальною до 16.05.2041 року, тоді як заборгованість обрахована за період з 2016 року та станом на 04.01.2023 року. Враховуючи викладене, Паспорт споживчого кредиту не є належним та допустимим доказом погодження сторонами умов договору. Таким чином, беручи до уваги, що підписана відповідачем анкета-заява не містить умов щодо порядку та строку повернення кредитних коштів, розміру та порядку оплати процентів за користування кредитним коштами, відповідальності позичальника за несвоєчасне виконання зобов`язань, то вказана обставина є підставою для відмови у стягненні нарахованої банком заборгованості за відсотками. Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 05.11.2016 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом котрої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується з тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного суду від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). За таких обставин, стягненню підлягає виключно доведена позивачем заборгованість за тілом кредиту, якщо така заборгованість має місце. Перевіряючи обґрунтованість вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд виходить з наступного. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року №254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04.07.2018 року. На підтвердження позовних вимог банком, зокрема, надано розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів по кредитному рахунку на ім`я [PERSON] . Достовірність відомостей, зазначених у виписці по рахунку, учасниками справи не заперечується. Оскільки позивачем не надано доказів погодження сторонами розміру відсотків за користування кредитом, пені та штрафів за порушення умов кредитного договору, то внесені [PERSON] кошти йшли на погашення заборгованості по тілу кредиту. Дослідивши дані, що містяться у виписці по рахунку, судом встановлено, що за період з 05.11.2016 року по 01.01.2023 року [PERSON] використано 310 617,81 грн. кредитних коштів, а сплачено на картковий рахунок 123 874,12 грн. Таким чином, фактична заборгованість за тілом кредиту становить 186 743,69 грн. (310 617,81 грн. 123 874,12 грн.). Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року по справі № 545/2248/17. Щодо застосування строку позовної давності слід зазначити наступне. Доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне. Згідно умов договору, у разі закінчення строку дії, відповідна карта продовжується Банком на новий строком (шляхом надання Клієнту карти з новим строком дії). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк», між позивачем та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № [NUMBER] (дата відкриття 05.11.2016 року, термін дії 07/20), № [NUMBER] (дата відкриття 23.08.2017 року, термін дії 06/21), № [NUMBER] (дата відкриття 25.12.2021 року, термін дії 06/23), № [NUMBER] (дата відкриття 07.02.2022 року, термін дії 03/26) (а.с. 20). Під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. ЄСПЛ, практика якого є обов`язковою для застосування національними судами, зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року ("OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява N 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)). Згідно з частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. До таких дій відносяться: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічні висновки містять постанови Верховного Суду від 21.12.2022 № 179/1447/20; від 07.12.2022 № 723/437/15; від 05.08.2022 № 761/29016/15-ц; від 30.06.2022 № 194/428/15-ц; від 12.05.2022 № 401/1620/16-ц; від 09.02.2022 № 602/1082/19; від 10.02.2022 № 263/1976/16-ц. 28.02.2022 року останній раз було здійснено нарахування на кредитну картку № [NUMBER] (дата відкриття 07.02.2022 року, термін дії 03/26) шляхом зарахування суми вкладу з «Скарбнички» у розмірі 180,00 грн., а остання операція з розрахунку вказаною карткою відбулася 19.03.2022 року розрахунок Продукти: DOBROPOLE 959, DOBROPILLIA на суму 271,55 грн. та 20.03.2022 року відбулось списання з карти в розмірі 6,10 грн. за операцією Скарбничка, що підтверджує факт отримання [PERSON] цієї картки (а.с. 96). Дії відповідача щодо сплати заборгованості за кредитним договором є такими, що свідчать про визнання боргу та такими, що не переривали перебіг строку позовної давності. Крім того, відповідно до правил користування платіжною карткою, картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Строк дії картки № [NUMBER] до 03.2026 року (а.с. 20), в той час як АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до позначки на штампі вхідної кореспонденції Індустріального районного суду м.Дніпропетровська 19.07.2023 року, тобто до спливу позовної давності. Строк позовної давності по картковому кредиту відраховується з моменту закінчення терміну дії картки, тому позовна давність у даному випадку не може бути застосована. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не в повному обсязі здійснено погашення заборгованості за тілом кредиту, що є підставою для задоволення позову в частині стягнення не погашеної заборгованості за тілом кредиту в сумі. Враховуючи вищевикладене, перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписку за договором №б/н за період з 05.11.2016 року по 06.01.2023 року, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь\~АТ КБ «ПриватБанк»\~ заборгованості за тілом кредиту в розмірі 186 743,69 грн. (310 617,81 грн. 123 874,12 грн.). Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 3602,55 грн. 00 коп. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 800 грн. 98 коп. (77,75%).

Outcome: partial