Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою в якій просить: позбавити відповідача батьківських прав відносно її доньки - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на його користь на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття; стягнути з відповідача на його користь судовий збір сплачений ним за позовну вимогу не майнового характеру про позбавлення батьківських прав. Вимоги обгрунтовані тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 28 вересня 2023 року розірвано. У шлюбі у них [INFO] народилась донька - [PERSON] . Позивач вказує, що з травня 2022 року відповідач залишила доньку із ним, живе окремо та припинила брати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, з донькою не спілкується. Фактично жодного разу з 2022 року відповідач не телефонувала, не цікавилась життям та здоров`ям дитини. Дочка весь час проживає із батьком, мати повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Поведінка відповідача свідчить про відсутність в неї наміру та бажання виховувати дитину та виконувати свої батьківські обов`язки. Позивач зазначає, що перешкод для виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків він не чинить, всі питання щодо виховання доньки ним приймаються самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні батька, для розвитку доньки позивач прикладає всі свої зусилля та можливості. Позивач працює в ТОВ «КАПРО ОЙЛ» у виробничому цеху №1 на посаді апаратника рафінації жирів та олії, отримує посередню заробітну плату, однак цих коштів недостатньо для утримання дитини, що позбавляє його можливості у повній мірі забезпечити себе і дитину необхідним одягом, мінімальними продуктами харчування, лікуванням, сплачувати комунальні послуги, тощо. З огляду на викладене, з урахуванням того, що відповідач самоусунулась від виховання їх спільної доньки та має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дитини він змушений звернутись до суду з даною позовною заявою. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити. Вказав, що в травні 2022 року вони з відповідачем припинили подружні відносини. Дитина залишилась проживати разом із ним. Відповідач приїжджала 1-2 рази на тиждень до дитини. В листопада 2022 року вона переїхала за кордон та один раз на тиждень дзвонила дитині. В травні 2023 року [PERSON] приїхала на пару годин, також одного разу вона брала доньку до себе з ночівлею. Не заперечував, що матеріальну допомогу відповідач надає. Відповідач, будучи присутньою в судовому засіданні 27 грудня 2023 року, позовні вимоги в частині позбавлення її батьківських прав не визнала. Вказала, що після того як вони з позивачем припинили подружні відносини, спільно вирішили, що дитина буде проживати з батьком, оскільки вона не мала ні житла ні роботи. Згодом вона поїхала до м.Кропивницький, де орендувала житло і працювала. При цьому вона у вихідні приїжджала до доньки. Згодом поїхала до Чехії звідки телефонувала колишньому чоловіку та його батькам (з якими залишила дитину) та надала позивачу вільний доступ до своєї банківської карти. В травні 2023 року відповідач приїхала на два місяці до України та постійно проводила час з дитиною. У вересні місяці 2023 року також приїжджала та навідувала доньку. Зазначила, що вона пропонувала забрати дитину до Чехії, проте позивач був проти. Представник відповідача - адвокат Яшан Ю.Б. в судовому засіданні заперечувала проти повного задоволення позовних вимог. Вказала, що відповідач заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки, проте не заперечує проти стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Підтримала поданий 22 листопада 2023 року відзив, на обґрунтування якого вказано, що обставини викладені позивачем в його позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи та таким чином вводять суд в оману. Посилання позивача на те, що донька перебуває на повному його утриманні не є достовірним, оскільки тільки з 04 вересня 2023 року позивач працює в ТОВ «КАПРО ОЙЛ», тобто в період з травня 2022 року по 03 вересня 2023 року позивач не працював, доказів того, що донька перебувала на його повному утриманні позивачем не надано; відповідач - [PERSON] , в період з 06 вересня 2022 року по 23 жовтня 2023 року перерахувала на банківський рахунок АТ КБ «Приватбанк», отримувачем якого є [PERSON] , на утримання доньки гроші в розмірі 23744 грн. 69 коп.. Так, спільне подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, з травня 2022 року вони почали проживати окремо. У зв`язку з тим, що відповідач проживала у квартирі, власником якої є батько позивача, то вона була вимушена переїхати в інше місце проживання, домовившись попередньо з позивачем, що їх спільна дитина буде проживати з ним, поки в неї не з`явиться власне житло. Свій обов`язок по утриманню неповнолітньої доньки відповідач виконує по теперішній час. Відповідач на даний час перебуває за кордоном, але постійно знаходиться на зв`язку з позивачем та [PERSON] , яка є бабусею її доньки, постійно їй телефонує, цікавиться життям та здоров`ям своєї дитини, спілкується з донькою за допомогою відеозв`язку месенджера «VIBER» та веденення в чаті переписки щодо життя своєї дитини, куди надсилаються фото/відео життя малолітньої [PERSON] .. Хоч відповідач і знаходиться на відстані від своєї дитини, але є учасником групи «Молодша група» месенджера «VIBER», в якій подається вся інформація щодо відвідувачів ЗДО «Колобок», який відвідує її донька. Також, представник відповідача вказала, що висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Суботцівської сільської ради "Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] " являється необгрунтованим та таким, що не містить беззаперечних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини. Крім того, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. Просила визнати цей висновок недопустимим доказом, оскільки відповідача належним чином не було повідомлено про засідання комісії з питань захисту прав дитини. Разом з цим, обставини, зазначені у висновку, не підтверджені будь-якими фактичними обставинами. Представник третьої особи у судове засідання 01.02.2024 року не з`явилась, причини неявки не повідомила. Разом з цим, в судовому засіданні, що відбулось за часом раніше, підтримала позовні вимоги, не заперечувала проти їх задоволення. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі з 26 червня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2023 року розірвано (а.с.16;17-18). Від спільного сімейного життя у них [INFO] народилась донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] де її батьками значаться позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] (а.с.15). З довідки від 03 жовтня 2023 року за №584 та характеристики від 20 листопада 2023 року виданих виконкомом Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області вбачається, що позивач - [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та до складу його сім`ї входить донька - [PERSON] , [INFO] . По місцю проживання [PERSON] характеризується позитивно, врівноважений, спокійний, ввічливий перебуває в доброзичливих стосунках із сусідами. Скарг та нарікань з боку жителів села на поведінку [PERSON] до сільської ради не надходило (а.с.19; 115). Відповідно до довідки від 06 жотня 2023 року №14 та характеристики від 22 листопада 2023 року, [PERSON] працює у виробничому цеху №1 ТОВ «КАПРО ОЙЛ» з 04 вересня 2023 року апаратником рафінації жирів та олій. За час роботи зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності. Взаємовідносини з колективом склались хороші, підтримував співробітників в складний період, при цьому дотримується корпоративних прав та норм. Зі співробітниками легко знаходить спільну мову, вміє працювати в команді. В порушенні трудової дисципліни помічений не був (а.с.34;114). За результатом оцінки потреб сім`ї та доданого висновку оцінки потреб сім`ї від 29 серпня 2023 року встановлено, що сім`я [PERSON] складається із доньки - [PERSON] , дідуся - [PERSON] та бабусі - [PERSON] .. За результатами оцінювання потреб з`ясовано, що в даній сім`ї відсутні складні життєві обставини, стан задоволення потреб - [PERSON] задовільний, у дитини відсутні ознаки психологічної травми. Батько здатний забезпечувати потреби дитини, вплив факторів сім`ї та середовища - позитивний. Зі слів батька мати перебуває за кордоном (а.с.21-28; 29-31). Звернення жителів [ADDRESS] свідчить про те, що вони засвідчили той факт, що [PERSON] , приблизно 1,5 роки з родиною не проживає, у вихованні доньки - [PERSON] участі не приймає. Вихованням дитини займається батько - [PERSON] та його батьки (а.с.32). З характеристики із ЗДО «Колобок» с.Суботці складеною відносно [PERSON] вбачається, що дитина відвідує заклад з серпня 2023 року. За цей час проявила себе як добра, життєрадісна, активна дитина. Дівчинка виховується та проживає разом із батьком, дідусем та бабусею. Більше прив`язна до дідуся, який проводить з онукою весь вільний час. Батько дитини, в силу своєї трудової зайнятості, приділяє їй менше часу, але виявляє непідробний інтерес до життя дочки. Сім`я матеріально забезпечена, дівчинка має все необхідне для життя і відвідування дитячого садка. Ставлення батька до дошкільної установи позитивне, він зацікавлений у співпраці з дитячим садком. [PERSON] - здорова, активна та соціально-адаптована дитина (а.с.33). Згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Суботцівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, виконавчий комітет прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с.36). Вказаний висновок органу опіки та піклування затверджено рішенням виконавчого комітету Суботцівської сільської ради від 26 вересня 2023 року за №-218 за підписом сільського голови (а.с.37). У висновку до акту обстеження умов проживання від 14 листопада 2023 року вказано, що на момент відвідування комісії мама малолітньої [PERSON] була відсутня. Зі слів батька мати з`явилась один раз, вручила дитині солодощі, іграшки, побула з дитиною близько 30 хв.. Зі слів сусідів мати перебувала в с.Суботці близько тижня. Зазначене підтверджує факт неприйняття матір`ю участі в житті дитини (а.с.127). На підтвердження своїх доводів представником відповідача до відзиву надано наступні докази. З копії виписки по картці, яка належить [PERSON] встановлено, що відповідачем в період з 06 вересня 2022 року по 24 вересня 2023 року здійснено грошові перекази, на карту ПриватБанку через додаток Приват24, одержувачем яких є [PERSON] . Загальна сума грошових переказів за вказаний період становить 20 445 грн. 19 коп. (а.с.84-85). Крім того, відповідачем на рахунок отримувача, яким є [PERSON] , здійсненювались й інші грошові перекази (а.с.86). На підтвердження того, що [PERSON] цікавиться навчанням та дозвіллям своєї доньки її представником надано фото-скріншоти з мобільного додатку з яких вбачається, що відповідач є учасником групи «Молодша група «Грайлики» ЗДО, яку відвідує її донька (а.с.88). На підтвердження факту постійного спілкування з дочкою та того, що відповідач цікавиться її здоров`ям, життям, розвитком стороною відповідача надано фото-скріншоти з мобільних додатків з яких вбачається, що відповідач та позивач в період з січня 2023 року по листопад 2023 року підтримували постійне спілкування з приводу дитини. Зідзвонювались, переписувались, відповідач цікавилась життям, здоров`ям та дозвіллям своєї дочки, позивач відправляв їй фотографії їх спільної доньки. Таке ж спілкування відповідач - [PERSON] підтримувала і з бабусею своєї дитини (а.с.89-105). Також представником відповідача надано матеріали, на підставі яких було зроблено висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Суботцівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача (а.с.73-83). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є рідним батьком позивача та відповідно дідусем малолітньої [PERSON] . Вказав, що син з онукою проживають разом із ним. Мати недостатньо приділяє дитині уваги, проте не заперечив, що коли останнього разу [PERSON] приїжджала, то донька її впізнала та обіймала, і загалом дитина тягнеться до матері. Але на його думку участь матері у житті дитини є недостатньою. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.п. 57, 58). У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18). Верховний Суд у постанові від 06.05.2020, справа №753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, а також враховуючи, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Навпаки судом з`ясовано, що мати приймає участь у вихованні дитини, цікавиться її життям, надає матеріальну підтримку, з урахуванням того факту, що сторони не перебувають у шлюбі, проживають окремо й дитина проживає разом із батьком. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо неї. За наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо умисного нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання та утримання доньки, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу, як позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини. Водночас, суд не приймає до уваги й висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав з огляду на відсутність доказів належного її повідомлення про час та місце розгляду ціього питання відповідною комісією всупереч вимогам п. 4.3 Положення про комісію з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. Крім того, обставини, які зазначені у висновку не підтверджені будь-якими фактичними обставинами й суду не зрозуміло, на підставі яких фактів, документів, комісія прийшла висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки це є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки відмовити. Разом з тим, відповідно до ст.ст.166, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд відповідно до ч.1 ст.182 СК України має враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та враховуючи те, що позивач позов підтримує, а відповідач, визнає позовні вимоги в частинні стягнення з неї аліментів на утримання дочки, відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача чи знаходження на її утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, яких вона зобов`язана утримувати, матеріальне становище сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку, але не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом, щомісяця, до повноліття дочки. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial