Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулась з позовом до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 09 серпня 2017 року Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 392, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Під час реєстрації шлюбу позивачем не змінювалось прізвище. Прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » останньою було змінено після народження доньки. У зв`язку зі зміною позивачем прізвища, 19 січня 2018 року було отримано повторно свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Починаючи з квітня 2023 року сторони припинили спільне проживання. Під час шлюбу в 2020 році відповідачем було придбано автомобіль Volkswagen Tiguan, 2016 року випуску, державний номер [NUMBER] , зареєстрований покупцем 25.01.2020. Як вказано в позовній заяві, ринкова вартість цього авто складає біля 560\~000,00 грн., у зв`язку з чим вартості такого авто складає 280\~000,00 грн. Враховуючи, що вказаний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 280\~000,00 грн. в якості компенсації вартості частини автомобіля «Volkswagen Tiguan», 2016 року випуску, державний номер [NUMBER] та понесені нею судові витрати. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.06.2023 було відкрито провадження у справі. [PERSON] подала до суду заяву за вх. № 46408, якою просила суд розглянути справу у підготовчому провадженні за її відсутності та якою зменшила розмір заявлених позовних вимог з 280\~000,00 грн. до 190\~000,00 грн. [PERSON] подав до суду заяву за вх. № 46408, згідно якої просив суд розглянути справу по суті у підготовчому провадженні, проти позову не заперечував, розгляд справи просив здійснювати у його відсутність. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 серпня 2017 року у Ірпінському міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . В подальшому, було повторно видано свідоцтво про шлюб сторін серії [NUMBER] , відповідно до якого позивач змінила прізвище з [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . На час звернення з позовом про поділ спільного майна подружжя шлюб між [PERSON] та [PERSON] не був розірваний. 25 січня 2020 року, під час перебування сторін в шлюбі, було придбано та оформлено на ім`я [PERSON] автомобіль Volkswagen Tiguan, 2016 року випуску, державний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Згідно зі\~ст.\~60\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За приписами ч. 1\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1, 4, 5\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом\~України (далі ЦК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За приписами п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69 - 72 СК\~та\~ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Враховуючи, що спірний автомобіль був набувати сторонами під час шлюбу, останні погодили його вартість, [PERSON] не заперечував проти задоволення позову, суд дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача, приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог про стягнення компенсації вартості частини автомобіля Volkswagen Tiguan, 2016 року випуску, державний номер [NUMBER] у розмірі 190\~000,00 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1\~900 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано копію договору про надання правової/правничої допомоги № 5/23 від 23.05.2023 з додатками до нього, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Канселорс», копію акта № 3/5/006 приймання-передачі наданих послуг від 29.05.2023, копію рахунку-фактури № 006 від 29.05.2023, яким вказана вартість наданих юридичних послуг адвокатським об`єднанням 1\~500 грн. Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 вказується, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши матеріали справи, враховуючи складність справи та виконаних адвокатським об`єднанням робіт (наданих послуг), а також критерії дійсності, обґрунтованості, розумності, реальності, пропорційності та співмірності витрат понесених відповідачем, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, а саме стягнути з відповідача на користь [PERSON] понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі\~1 500,00 грн. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 60, 69, 70, 71 Цивільного кодексу,

Outcome: approved