Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Веснянської сільської ради звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом з подальшим уточненням до [PERSON] ,третя особа Служба у справах дітей при виконавчому комітеті Веснянської сільської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на території Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка має трьох дітей: повнолітню [PERSON] , [INFO] , та малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідачка [PERSON] проживає з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , при цьому не виконує батьківські обов`язки по вихованню та розвитку дитини,а саме малолітньої [PERSON] , не створює для неї належні умови для проживання. Між [PERSON] та [PERSON] , шлюб розірваний у 2019 році. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області відповідачку [PERSON] було позбавлено батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] , а 07.09.2010 року відповідачку [PERSON] було поновлено в батьківських правах по відношенню до дитини [PERSON] . Також 07.04.2019 року до Миколаївського районного відділення поліції надійшло повідомлення стосовно відповідачки, яка залишила новонароджену дочку [PERSON] на старших дітей та пішла у невідомому напрямку. При виїзді слідчо-оперативної групи за місцем проживання сім`ї встановлено, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя та зловживає спиртними напоями, не перший раз залишала немовля із старшими дітьми, що є проявом ухилення від належного виконання батьківських обов`язків, щодо створення належних умов життя, виховання та навчання малолітніх дітей. Враховуючи поведінку матері та неналежний догляд за немовлям,дитина [PERSON] , [INFO] , була влаштована до Будинку дитини на підставі розпорядження голови Миколаївської райдержадміністрації від 21.05.2019 № 83-р. У грудні 2021 року службою у справах дітей виконавчого комітету Веснянської сільської ради відбулася телефонна бесіда із відповідачкою [PERSON] щодо повернення дітей додому, але відповідачка повідомила працівникам служби, що вона не має наміру забирати своїх дітей. На запит Служби щодо відвідування матері [PERSON] своєї дочки [PERSON] , комунальне некомерційне підприємство «Миколаївський обласний Будинок дитини» повідомив, що мати свою доньку відвідувала тричі: 09.07.2019 р., 19.07.2019 р., 22.07.2019 р. з цього часу і по теперішній час долею дитини не цікавилась і не відвідувала. Службою неодноразово проводились бесіди з [PERSON] про необхідність змінити поведінку і рішення щодо дітей, але, нажаль, позитивних результатів це не дало. Відповідачка своїх батьківських обов`язків не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Будь-яких перешкод для виконання матір`ю своїх обов`язків не чиниться будь-якими особами чи установами. 20.01.2022 року до служби у справах дітей виконавчого комітету Веснянської сільської ради надійшла заява від [PERSON] про те, що вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав по відношенню до дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та розглядати вищезазначене питання на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Веснянської сільської ради без її участі за наявними документами. Таким чином, тривале невиконання відповідачкою [PERSON] батьківських обов`язків стосовно доньки [PERSON] , [INFO] на думку позивача дають підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа розподілена головуючому судді Войнарівському М.М. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27.12.2022року відкрито провадження у даній справі та постановлено дану справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.02.2024року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. Представник позивача в останнє судове засідання не з`явився,при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі,позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явилася,причине неявки суду не повідомила,відзив не подавала. Представник третьої особи служба у справах дітей при виконавчому комітеті Веснянської сільської ради в судове засідання не з`явилася при цьому подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і представник позивача не заперечує проти порядку заочного розгляду справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] що посвідчено Центральним районним у м.Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом № 51 від 15.03.2019року, видано свідоцтво серія [NUMBER] від 15.03.2019року. Згідно характеристики Воскресенської селищної ради Миколаївської області від 07.02.2022року №312/02-54 [PERSON] ,1984 року народження,проживає без реєстрації в садовому будинку,який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За період проживання на території Воскресенської селищної ради скарг та заяв на [PERSON] не надходило. Відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 07.04.2019року [PERSON] перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння залишила малолітню дитину [PERSON] на іншу доньку та на момент складання акту не повернулася.Дитину доставлено у дитяче відділення Миколаївської центральної районної лікарні. Розпорядженням голови Миколаївської райдержадміністрації №83-р від 21.05.2019 року тимчасово влаштовано малолітню [PERSON] до Миколаївського обласного Будинку дитини строком на шість місяців. Відповідно до листа КНМ «Миколаївський обласний будинок дитини» Миколаївської обласної ради від 08.02.2022року № 123-03-04,в закладі з 24.05.2019року перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] ,за час її перебування у закладі, мати свою доньку відвідувала тричі,а саме:09.07.2019року,19.07.2019року та 22.07.2019 року. З цього часу і по теперішній час долею дитини не цікавилась і не відвідувала. Наказом Служби у справах дітей виконавчого комітету Веснянської сільської ради №17/1 від 07.05.2021року взято на облік служби у справах дітей виконавчого комітету Веснянської сільської ради [PERSON] , [INFO] ,як дитину яка опинилася у складних життєвих обставинах. Рішенням виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №6 від 20.01.2022року продовжно строк перебування [PERSON] , [INFO] у КНП «Миколаївський обласний Будинок дитини» Миколаївської обласної ради на шість місяців. Відповідно до заяви відповідачки [PERSON] поданої до Служби у справах дітей виконавчого комітету Веснянської сільської ради від 20.01.2022року вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав по відношенню до її доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки КНП «Миколаївський обласний будинок дитини» Миколаївської обласної ради №84-03-04 від 27.02.2023року, [PERSON] , [INFO] перебуває на повному державному забезпеченні з 24.05.2019року. Згідно листа КЗ «МЦСПРД» №03-231 від 09.08.2023року малолітня [PERSON] , [INFO] 09.08.2023року була тимчасово влаштована до КЗ «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації» Миколаївської обласної ради. У своєму висновку орган опіки та піклування Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 19.04.2022року вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з статтею 32 Основного Закону України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Положеннями статті 48 та 51 Основного Закону України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до частини першої статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. За частиною четвертою статті 164 Сімейного кодексу України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Статтею 170 Сімейного кодексу України передбачено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування має право р постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків або одного із них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Відтак, мати протягом тривалого часу не приділяла належної уваги розвитку своєї доньки, що стало причиною відібрання останньої. При вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом з боку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вони перебувають у родинному зв`язку, зокрема. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не намагається облаштувати належні умови для повноцінного розвитку, забезпечити дитини необхідним, не виявляє турботу, тому позов у частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню. Згідно з частиною першою статті 166 Сімейного кодексу України, особа, яка позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Разом з тим, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, як передбачено частиною другою статті 166 вказаного Кодексу. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду, що встановлено частиною третьою статті 166 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. За приписами частини третьої ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Водночас, згідно з частиною другою ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з частиною другою статті 183 Сімейного кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За частиною третьою вказаної статті, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову і у частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1100,05грн., починаючи з 28.07.2022року і до досягнення нею повноліття. За приписами частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, від сплати якої позивач був звільнений на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а саме сума у розмірі 992,40 грн. Відповідно до статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved