Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 26 вересня 1998 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося, оскільки у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Спільного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати та залишити місце проживання доньки [PERSON] разом з ним. В судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує (вх.№770/24-вх. від 24.01.2024). Від відповідача надійшла заява, в якій остання просить справу розглядати у її відсутність, не заперечує проти задоволення позову (вх.№768/24-вх. від 24.01.2024). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 26 вересня 1998 року Тамаринською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 3); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 26 вересня 1998 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] ". Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого надано копію свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Снігурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом №57 від 20 квітня 2018 року. Шлюбні відносини між подружжям припинені. Позивач та відповідач разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає з позивачем, що підтверджується актом про фактичне місце проживання (не проживання) громадян на території Снігурівської міської територіальної громади за адресою [ADDRESS] , складеним 25 січня 2024 року. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України відповідачка має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно зі ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд виснував, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, вимог про визначення місця проживання дитини позивач не заявляв, дитина на час розірвання шлюбу проживає з позивачем, що підтверджується актом про фактичне проживання, а отже, наявні підстави для залишення проживання дитини з позивачем. Вказане рішення не вирішує питання щодо місця проживання дитини та не визначає таке, а лише підтверджує, що на час розірвання шлюбу дитина залишилися проживати з позивачем. На прохання позивача суд не стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved