Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач протягом тривалого часу - понад 33 роки працював на підприємстві відповідача, де підпадав під вплив шкідливих факторів, зокрема - аерозоль фіброгенної дії та вібрації на робочому місці, які перевищували гранично допустимі норми, що стало причиною виникнення у нього хронічних професійних захворювань. Оглядом МСЕК у 2023 році йому було встановлено 65 % втрати професійної працездатності (50% - по вібраційній хворобі, 15 % - по сидеросилікозу). У зв`язку з отриманням хронічних професійних захворювань було порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він відчуває постійний фізичний біль, обмежений у русі, слабкість, задуху, змушений проходити медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури та лікування, що позначається також на його душевному стані, відчуває психологічний дискомфорт, розпач, тривогу, страх за майбутнє. Просить стягнути з ПРАТ «ІНГЗК» 402 600,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач у відзиві на позов в задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що позивач знав про шкідливі умови праці на його робочому місці, без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві, однак свідомо прийняв такі умови, продовжував працювати в таких умовах тривалий час, не повідомляючи адміністрацію про погіршення стану здоров`я і не вимагаючи переведення на менш шкідливу працю, чим свідомо погіршував своє здоров`я. Відповідач в свою чергу виконує вимоги законодавства та колективного договору щодо забезпечення працівників засобами колективного та індивідуального захисту та компенсації в таких умовах праці. Зазначив, що протиправних дій у відношенні Позивача відповідач не вчиняв, із наведених позивачем обставин не вбачається, яким саме чином ПРАТ «ІНГЗК» порушило його законні права та інтереси, і, як наслідок, він отримав моральні страждання. Вважає, що для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, відсутні правові підстави, оскільки вину підприємства у заподіянні такої шкоди позивачу та протиправність діяння відповідача не встановлено, позивачем не доведено наявність моральної шкоди, відсутній причинний зв`язок між шкодою та протиправним діянням підприємства. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), довідки МСЕК та медичний висновок лікарсько-експертної комісії не є належними доказами на підтвердження наявності моральних страждань позивача, оскільки не містять жодних даних щодо розладу здоров`я останнього, пов`язаного з психологічним станом. В матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем витрат на відновлення психологічного стану здоров`я. Крім того, Відповідач вважає, що заявлена позивачем сума моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості. У задоволенні позову просить відмовити, а у разі, якщо суд дійде до висновку про необхідність стягнення моральної шкоди, просить застосувати до спірних правовідносин вимоги податкового законодавства та стягувати її з врахуванням податків та інших обов`язкових платежів, оскільки підприємство, як податковий агент, який нараховує (виплачує) оподаткований дохід на корить платника, зобов`язаний утримувати збір із такого доходу за його рахунок, оскільки не оподатковується лише чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, тобто 26800,00 грн. Позивач же просить значно більшу суму. Процесуальні дії у справі. 11.12.2023 позовна заява надійшла до суду. 15.12.2023 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. 01.01.2024 від відповідача надійшов відзив на позов. 23.01.2024 представник відповідача повідомив суд про отримання відзиву. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] з 05.09.1995 по 25.06.2021 року працював слюсарем по ремонту автомобілів в різних структурних підрозділах, потім - водієм технологічного автотранспорту на вивезенні гірничої маси з кар`єру ПРАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», у шкідливих умовах. 25 червня 2021 року був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.23-27). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14.08.2023 встановлено, що хронічне професійне захворювання позивача виникло через недосконалість технології збагачення руди, протягом тривалої дії підпадав під вплив шуму, пилу, загальної вібрації на робочому місці водія автотранспортних засобів цеху технологічного автотранспорту (п.17). Як зазначено в п.12 Акту, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів становить 34 роки. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання позивача зазначено аерозоль фіброгенної дії: концентрація кремнію діоксиду кристалічного за вмістом в пилу від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично - допустимі показники в 2,3 - 5,4 рази і складала 4,6 - 10,8 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3; загальна вібрація: еквівалентний рівень загальної вібрації по віброшвидкості на 2-4 дБ перевищував допустимий і складав 109-111 дБ при гранично - допустимому 107 дБ; по віброприскоренню перевищував допустимий на 7 дБ і складав 72 дБ при гранично - допустимому 65 дБ згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» (п.18). Особи, які порушили законодавства про охорону праці, комісією не встановлені через тривалий час роботи позивача в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурного підрозділу (п.20 Акту) (а.с.13-17). З метою ліквідації і запобігання виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) комісією було запропоновано генеральному директору ПРАТ «ІНГЗК» розробити та впровадити заходи щодо усунення впливу шкідливих та небезпечних факторів трудового процесу, що призвели до професійних захворювань. Згідно з Медичним висновком ЛЕК ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 18.07.2023 № 761 у позивача було виявлено хронічне професійне захворювання - сидеросилікоз першої стадії, емфізема легень першої стадії, ЛН першого-другого ступеню (а.с.19-20). Внаслідок отримання зазначеного хронічного професійного захворювання, первинним висновком медико-соціальною експертної комісії від 08.12.2023 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 65 % (50 % - по вібраційній хворобі, 15 % - по сидеросилікозу) та визначено третю групу інвалідності, з 27 листопада 2023 року безстроково. Причиною інвалідності в довідці до Акту огляду МСЕК зазначено професійне захворювання (а.с.10-12). Позивачу протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження. Наявність професійних захворювань у позивача також підтверджується наданою ним випискою-епікризом із медичної карти стаціонарного хворого, з якої видно, що він проходив лікування в ДУ «Український НДІ промислової медицини» з приводу скарг на стійкий виражений біль у хребті, суглобах, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель, хрипи у грудях, підвищення АТ, шум в голові та ін. Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці: соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Статтею 6 цього Закону визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (ст.13). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Висновок суду. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності - 65 %, позивачу заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок отримання професійних захворювань у нього змінилися образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Суд вважає, що ушкодження здоров`я, втрата значного відсотка працездатності, постійні процеси лікування, прийоми ліків, перенесення фізичних страждань, безумовно спричиняють позивачу моральні страждання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача - 34 роки у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер та тривалість отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності - 65 %, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації життя і свідчить про погіршення стану здоров`я, незворотність негативних наслідків профзахворювання, і приходить до висновку, що все це у своїй сукупності вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди. Суд не бере до уваги доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, щодо відсутності його вини, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця - відповідача по справі. Водночас, суд погоджується з позицією відповідача стосовно того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів на обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричиненої шкоди. Отже, виходячи з вищевказаних обставин, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 245 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. Щодо заперечень відповідача в частині стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає наступне. Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю. В цій справі розглядаються вимоги про відшкодування шкоди, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, отже зміни до Податкового кодексу України, що набрали чинності з 23.05.2020 року, на які посилається відповідач, не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування таких збитків. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 2450,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial