Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

23.10.2023 [PERSON] звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , [INFO] . Після його смерті залишилося спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельною ділянкою біля нього, розташованого в [ADDRESS] та квартира\~ [ADDRESS] . Спадкоємцями майна померлого за заповітом є: вона - [PERSON] , дочка - [PERSON] та син померлого - [PERSON] . У передбачений законодавством строк вона, [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , подала заяву про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , та надала заповіт померлого чоловіка. Однак, нотаріус не має можливості видати свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом, оскільки заповідач не вказав конкретних часток у розподіленому майні, та рекомендував їй звернутися до суду з даним позовом. Тому, просила розтлумачити зміст заповіту, складений від імені померлого [INFO] [PERSON] , посвідчений\~ 22 жовтня 2019 року секретарем виконкому Лук`янівської сільської ради Таращанського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 21,\~ як такий, що містить особисте\~ розпорядження\~ спадкодавця, згідно з яким [PERSON] , [INFO] заповів: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельною ділянкою біля нього, розташованого в [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в рівних частках, тобто по 1/3 частині кожному, а квартиру\~ [ADDRESS] , заповів у повному обсязі [PERSON] , [INFO] . 10.11.2023 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну, заяву, відкрито провадження у справі та в порядку загального позовного провадження призначено підготовче засідання. 10.11.2023 судом постановлено ухвалу, про витребування у Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори належним чином завіреної копії спадкової справи з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти), щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , та повну інформацію щодо кола спадкоємців, які прийняли спадщину. 05.02.2024\~ судом отримано з Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори докази, згідно ухвали суду від 10.11.2023. Позивачка у підготовче засідання не з`явилася, про дату,час та місце засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Представник позивачки, адвокат Закаблук Лариса Олександрівна, у підготовчому засіданні позов підтримала у повному обсязі, подала до суду відповідну заяву та просила вимоги задовольнити, а судові витрати залишити за позивачкою. Відповідач у підготовчому засіданні позов визнав у повному обсязі та подав до суду відповідну заяву. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4\~ ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Згідно із ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до положень статті 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , з 04 жовтня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у віці 61 року в смт Гребінки Білоцерківського району Київської області, та в період їх шлюбу народилася [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . 01.03.2023\~ [PERSON] та [PERSON] подали до Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . Вказані обставини підтверджено матеріалами справи (а.с.6, 10, 14, 64,65, 83, 87-88, 96-97,100-101,125,127). З матеріалів справи (а.с.11-13,128-138) вбачається, що після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , залишилося спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельною ділянкою біля нього, що розташовані в [ADDRESS] , та квартира\~ [ADDRESS] . Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті робив заповітне розпорядження з належного йому майна, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельною ділянкою біля нього, розташованого в [ADDRESS] , заповів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а квартиру\~ [ADDRESS] заповів [PERSON] , [INFO] , що підтверджено заповітом від 22.10.2019, посвідченого секретарем виконавчого комітету Лук`янівської сільської ради Таращанського району Київської області\~ Смоліженко В.М., зареєстрованого у реєстрі за № 21 (№ 65325220 у Спадковому реєстрі) (а.с.7, 90). Також, встановлено, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , являється сином померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , та 01.03.2022 подав до Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджено матеріалами справи (а.с.23,48,102-104,117-118,153-155). З матеріалів справи (а.с. 62, 74, 93,) вбачається, що 01.12.2022 до нотаріальних органів, із заявою про прийняття спадщини, після померлого [INFO] [PERSON] , звернулася дочка померлого [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та 30.03.2023 вона подала до Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори заяву, в якій зазначила, їй відомо про наявність заповіту, посвідченого 22.10.2019 і зареєстрованого за № 21, так як вона не була непрацездатною за віком та станом здоров`я на день смерті спадкодавця, то відповідно до ст. 1241 ЦПК України вона не має права на обов`язкову частку у спадщині після померлого батька та вказане у заповіті майно. З матеріалів спадкової справи (а.с.105-110), вбачається, що батьки [PERSON] , [INFO] , а саме: батько -\~ [PERSON] помер [INFO] , та мати [PERSON] померла [INFO] . Таким чином, спадкоємцями за заповітом від 22.10.2019, посвідченого секретарем виконавчого комітету Лук`янівської сільської ради Таращанського району Київської області\~ Смоліженко В.М., зареєстрованого у реєстрі за № 21 (№ 65325220 у Спадковому реєстрі), після померлого [INFO] [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ст. 317 ЦК України право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо заповіт містить суперечливі положення, за вимогою заінтересованих осіб застосовується тлумачення заповіту (ст. 1256 ЦК) за умови, якщо відсутні підстави визнання заповіту недійсним, тобто тлумаченню підлягає лише дійсний заповіт. Для тлумачення змісту заповіту застосовуються також загальні правила тлумачення змісту правочинів встановлені ст. 213 ЦК. Згідно ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з пп. 2.1, 2.2 Глави 3 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Нотаріус має перевірити, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать вимогам законодавства. Аналогічні правила містяться і в п. 1.6 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5. Виходячи із зазначених правових норм, тлумачення заповіту судом здійснюється за наявності таких правових умов: зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача та наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. Об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений із слів та сполучень слів, які утворюють його текст. Оскільки правочином відповідно до українського законодавства є дія особи, що спрямовується на придбання, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, необхідність тлумачення змісту правочинів виникає у випадках нечіткого виявлення волі сторонами. У таких випадках необхідно встановити дійсні наміри сторін. Це означає, що суб`єкт тлумачення повинен встановити загальне для усіх сторін значення слів і понять (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі №755/7730/16-ц). Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Тлумачення заповіту являє собою інтелектуально-розумовий процес, спрямований на з`ясування змісту заповіту як одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Тлумачення полягає в усуненні нечітких, подвійних формулювань у заповіті і подоланні таким чином прогалин у реалізації волі заповідача. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. Наявність вказаної відмови підтверджує перешкоду в оформленні спадщини з незалежних від позивача обставин. Суд зауважує, що в цій справі не відбувається поділ спадкового майна, а тлумаченням змісту заповіту не будуть порушені права інших спадкоємців, тому суд вважає за необхідне розтлумачити заповіт з метою реалізації спадкових прав спадкоємцями. Суд звертає увагу, що видача свідоцтв про право на спадщину (за заповітом чи за законом) здійснюється нотаріусом у встановленому законом порядку, при цьому згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України", заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] ,\~ складаючи заповіт, самостійно та вільно виявив свою волю щодо настання реальних наслідків вчиненого ним заповідального розпорядження на належне йому майно, однак не орієнтуючись в чинному законодавстві він не вказав конкретний розмір часток у розділеному заповідальному майні, тому нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема, сторонам у справі, що підтверджено постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15.08.2023 за № 835/02-31 (а.с.8). Наявність вказаної відмови підтверджує перешкоду в оформленні спадщини з незалежних від сторін обставин, у даному випадку не відбувається поділ спадкового майна, а тлумаченням змісту заповіту не будуть порушені права інших спадкоємців, тому суд вважає за необхідне розтлумачити заповіт з метою реалізації спадкових прав спадкоємцями. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст.\~ 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачка сплатила при подачі позову до суду судовий збір та заявила клопотання про залишення даних витрат без відповідного відшкодування.

Outcome: approved