Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Служби безпеки України, про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. Предметом позову було стягнення солідарно з [PERSON] та Служби безпеки України на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 702000,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2023 року замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного відповідача Державну казначейську службу України як уповноваженого представника Держави України. Предметом позову є стягнення солідарно з Державної казначейської служби України та Служби безпеки України на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 702000,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.11.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Підставою для подання даної позовної заяви є повідомлення т.в.о. начальника [INFO] (займав посаду на час вказаних подій) [PERSON] у своїх публічних заявах неправдивих відомостей, які порушують честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , що завдало останньому моральної шкоди. Факт розповсюдження неправдивих відомостей, які порушують честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] встановлено рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №761/28797/19, яким позовну заяву [PERSON] до т.в.о. начальника [INFO] [PERSON], Служби безпеки України про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації - задоволено у повному обсязі. Окрім того, судом встановлено, що [PERSON] спричинені страждання (моральна шкода) у результаті публічного розповсюдження щодо нього негативної недостовірної інформації, що є предметом спору в рамках цивільної справи №761/28797/19. Наявність непатологічного стану та виражених змін психічної діяльності не менш, ніж на двох рівнях реагування (психічних процесів, психофізіологічного стану). За ступенем інтенсивності психічних (на моральному рівні) страждань оцінюється, як - помірний ступінь. Орієнтовний еквівалент грошової компенсації [PERSON] за завдані йому страждання та спричинену йому моральну шкоду в ситуації, що досліджується за справою, складає 108 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом. Рішення Шевченківського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №761/28797/19 набрало законної сили. Публічно оголошена т.в.о. начальника [INFO] [PERSON]. перед засобами масової інформації та опублікована відповідачем-2 через офіційний портал Служби безпеки України як органу державної влади недостовірна інформація вказує, нібито, на неодноразове порушення позивачем норм чинного законодавства як України так і інших країн є негативною та має ознаки наклепу. Таким чином, поширена [PERSON] та відповідачем-2 негативна та недостовірна інформація принижує соціальну оцінку громадської та професійної діяльності Позивача. Крім того, у подальшому, поширена відповідачем-2 негативна та недостовірна інформація щодо позивача активно поширювалась серед громадськості, про що свідчать певні публікації в мережі інтернет. Це, у свою чергу, призвело до формування у представників громадянського суспільства хибного негативного уявлення про особистісні якості позивача, його законослухняності, превалювання для нього особистих інтересів над вимогами закону. Фактично, дії [PERSON] та відповідача-2 в частині твердження про винуватість позивача у вчиненні кримінальних правопорушень за своїм змістом відповідає поводженню з винуватою особою, що є грубим порушенням презумпції невинуватості, а також прав позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації як особи, яка понад 10 років здійснює свою підприємницьку діяльність у суворій відповідності із вимогами законодавства України. Відповідач-2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. Єдиним обґрунтуванням стягнення моральної шкоди та її розміру, на яке посилається позивач, є висновок КНДІСЕ, проте, відповідач вважає, що експерт привласнив собі функції судової влади, чим порушив ст.124 Конституції України, якою передбачено, що делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншим органам чи посадовим особам не допускається. В судове засідання, яке відбулось 29.01.2024 року, представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. В судовому засіданні, яке відбулось 29.01.2024 року, представник відповідача-2 заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві. В судове засідання, яке відбулось 29.01.2024 року, представник відповідача-1 не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 16 липня 2019 року було проведено брифінг Служби безпеки України, у ході проведення якого т.в.о. начальника [INFO] [PERSON] було публічно повідомлено відомості, які не відповідають дійсності та безпосередньо стосуються Позивача, зокрема: «Це - наявні судові вироки відносно [PERSON] , які є у США, як уже сказав [PERSON] , сукупна ... цих судових рик... вироків на 50 років ув`язнення. Бачите, вироки дванадцятого, чотирнадцятого року». «До речі, на [PERSON] , відповідно, враховуючи те, що є вироки суду, стоїть відповідна карточка в Інтерполі». «Тобто, у нього два паспорти». «Як бачите, тут схема протиправної діяльності, організованої [PERSON] ». Факт розповсюдження неправдивих відомостей, які порушують честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] встановлено рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №761/28797/19, яким позовну заяву [PERSON] до т.в.о. начальника [INFO] [PERSON], Служби безпеки України про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації - задоволено у повному обсязі. Вказаним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №761/28797/19 визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , [INFO] , поширену т.в.о. начальника [INFO] [PERSON] під час брифінгу Служби безпеки України від 16.07.2019 інформацію щодо [PERSON] , а саме: -«Це - наявні судові вироки відносно [PERSON] , які є у США, як уже сказав [PERSON] , сукупна... цих судових рик... вироків на 50 років ув`язнення. Бачите, вироки дванадцятого, чотирнадцятого року». -«До речі, на [PERSON] , відповідно, враховуючи те, що є вироки суду, стоїть відповідна карточка в Інтерполі». -«Тобто, у нього два паспорти». -«Як бачите, тут схема протиправної діяльності, організованої [PERSON] ». Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , [INFO] , поширену через офіційний Інтернет портал Служби безпеки України інформацію щодо [PERSON] , у публікації під назвою «[INFO] (відео) «[INFO]) від [INFO] а саме: -«[INFO]». Зобов`язано Службу безпеки України протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили на офіційному брифінгу Служби безпеки України та на офіційному Інтернет порталі Служби безпеки України (https://ssu.gov.ua/), опублікувати відомості про ухвалене рішення суду у справі за позовом [PERSON] до т.в.о. начальника [INFO] [PERSON] та Служби безпеки України про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Окрім того, в описово-мотивувальній частині рішення, з посиланням на висновки експертів №4329/20-39/4330/20-61 від 17.03.2020, судом зазначено, що [PERSON] спричинені страждання (моральна шкода) у результаті публічного розповсюдження щодо нього негативної недостовірної інформації, що є предметом спору в рамках цивільної справи №761/28797/19. Наявність непатологічного стану та виражених змін психічної діяльності не менш, ніж на двох рівнях реагування (психічних процесів, психофізіологічного стану). За ступенем інтенсивності психічних (на моральному рівні) страждань оцінюється, як - помірний ступінь. Орієнтовний еквівалент грошової компенсації [PERSON] за завдані йому страждання та спричинену йому моральну шкоду в ситуації, що досліджується за справою, складає 108 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом. Постановою Київського апеляційного суду від 21.09.2021 у справі №761/28797/19 апеляційну скаргу Служби безпеки України - залишено без задоволення, а рішення суду без змін. Постановою Верховного Суду від 18.01.2023 року у справі №761/28797/19 касаційну скаргу [PERSON] , яка підписана представником [PERSON] , задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року, постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року та постанову Верховного Суду від 24 травня 2022 року, в частині позовних вимог [PERSON] до тимчасово виконуючого обов`язки начальника [INFO] [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації, та стягнення з нього судових витрат, скасовано, провадження у справі в цій частині закрито. Висновком експерта № 19-6920 судової психологічної експертизи від 22.09.2020 встановлено, що страждання досліджуваного ( [PERSON] ) відносяться до глибоких через тривалість впливу інформації, бездіяльність заподіювачів шкоди на шляху спростування інформації та видалення бріфінгу з сайту СБУ, як того вимагав [PERSON] . Судовим експертом під час складання висновку № 19-6920 судової психологічної експертизи від 22.09.2020 вказано, що орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених [PERSON] , складає 500 000,00 грн. (п`ятсот тисяч гривень). Та, відповідно, можливий (орієнтовний) розмір грошової компенсації за завдані [PERSON] страждання становить 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень. Висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової психолого-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи №4329/20-39/4330/20-61 від 17.03.2020 встановлено, що ситуація яка досліджується за справою, носить психологічно деструктивний характер для особистості [PERSON] та призводить до негативних змін у структурі його особистості, в емоційній сфері, у психофізіологічному стані тау звичній діяльності підекспертного, викликає додаткові перешкоди у реалізації його оптимальної життєдіяльності, призводить до порушення соціального функціонування, унеможливлює реалізацію життєвих планів і перспектив. У підекспертного було виявлено: ранимість, вразливість, вибірковість в контактах, скритність, підозрілість, вразливість щодо критики, скептична оцінка чужої думки, настороженість, тенденція приписувати оточуючим власну ворожість, прагнення до пошуку правди. Відчуття приниженості свого соціального престижу. Стрес, що виявляється вираженою емоційною нестійкістю і тривогою, пов`язаний з розчаруванням. Несприятливий фізіологічний стан, який виявляється в зниженому настрою та активності, несприятному самопочутті. Тривожні побоювання за своє майбутнє. Данні властивості можуть перешкоджати активному соціальному функціонуванню. Схильність до побудови негнучкої системи порушених міжособистісних відносин, проекція власної ворожості на зовні. Таким чином, у [PERSON] наявні виражені зміни в емоційній сфері - стійкі негативні переживання, які вплинули на соціальний спектр життя. Наявність непатологічного стану та виражених змін психічної діяльності не менш, ніж на двох рівнях реагування (психічних процесів, психофізіологічного стану). За ступенем інтенсивності психічних (на моральному рівні) страждань оцінюється, як - помірний ступінь. Означені моральні страждання [PERSON] знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з ситуацією, яка розглядається в матеріалах справи. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 грудня 2019 року в справі № 520/11429/17 визначив, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова Касаційного цивільного суду Верховного суду від 17.12.2019 по справі №641/1793/17). Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: - обставина встановлена судовим рішення; - судове рішення набрало законної сили; - у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини (постанова Касаційного цивільного суду Верховного суду від 11.12.2019у справі№320/4938/17). У даному випадку дотримано всі вказані вище вимоги: - обставини розповсюдження службовою особою відповідача-2 та відповідачем-2 неправдивої інформації відносно Позивача та спричинення йому даними діями моральної шкоди встановлені рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №761/28797/19; - вказані вище судові рішення набрали законної сили; - у справі за даним позовом беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі (№761/28797/19). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що не заслуговують на увагу доводи відповідача-2 про те, що рішення судів на які посилається позивач не є преюдиційними. Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 1173 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Основними елементами для відшкодування моральної шкоди за статтею 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за статтею 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 3, 4 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої ст.1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Враховуючи обставини справи та індивідуально психологічні особливості, позивачу, завдано моральні страждання, ситуацією, що досліджується поширенням недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача, що в свою чергу є порушенням права на ефективний засіб правового захисту, гарантованого статтею 13 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод. Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Отже, суд вважає, що у цій справі, такими органами є Служба безпеки України, як особа, діями та бездіяльністю якої було завдано шкоду позивачу у справі, та Державна казначейська служба України, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду. Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, відповідно суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. Зазначене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, при цьому судом враховано правові позиції Верховного Суду наведені в постановах по справі № 640/3837/17 від 10 жовтня 2018 року; № 638/14260/16 від 04 липня 2018 року; в рішенні по справі № 641/2328/17 від 04 липня 2018 року, а відтак, спростовує посилання відповідачів про відсутність спричинення позивачу моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами, можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема розповсюдження недостовірної інформації, яка ганьбить честь, гідність і ділову рипутацію позивача, викликане незаконним діями/бездіяльністю посадових осіб Служби безпеки України, витрати зусиль спрямованих на захист своїх прав і свобод в судах. Відтак установивши, що внаслідок дій/бездіяльності саме посадових осіб Служби безпеки України, позивачу було спричинено моральні страждання, суд робить висновок про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Отже, суд приходить висновку, що позивачеві дійсно було заподіяно моральну шкоду, що виразилось у втратах немайнового характеру внаслідок моральних страждань. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, суд дійшов висновку, про наявність спричиненої позивачу незаконними діями працівників відповідача-2 моральної (немайнової) шкоди, однак позивачем не було доведено розмір моральної шкоди, яку він просить стягнути, у зв`язку з цим, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідачів підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 30000,00 грн. Крім того, суд звертає увагу, що висновок експерта не є обов`язковим для суду і оцінюється судом в сукупності з іншими доказами (статті 60, 62 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно частково задовольнити.

Outcome: partial