Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, відповідно до вимог якого просить стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4 000 грн, з наступною індексацією, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що 04.08.2018 року між сторонами було зареєстровано шлюб Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис за № 73. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На час подання цього позову подано і позов про розірвання шлюбу. Дитина постійно проживає з позивачкою. Позивачка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та перебуває на обліку в Яготинському відділі соціального захисту населення УСНЗ Бориспільської РДА, відповідно до довідки про отримання допомоги, виданої 01.11.2023 № 304. Позивачці призначено одноразову допомогу при народженні першої дитини, що складає 860 грн щомісячно. Оскільки позивачка здійснює догляд за малолітньої дитиною і не працюю, моє матеріальне становище є важким і вона не може самостійно належно утримувати сина. Місце працевлаштування відповідача їй невідомо, оскільки вони не спілкуюються. Відповідач є здоровою та працездатною особою, на своєму утриманні інших осіб, зокрема малолітніх чи неповнолітніх, не має. На праві власності відповідач має земельну ділянку площею 1,9999 га для ведення особистого селянського господарства. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 24.11.2023 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач відзиву на позов не надіслав, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, згідно з вимогами ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Відповідачу направлялися судові повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, проте повернулися конверти з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Тож відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. Будь-яких клопотань чи заяв від цього не надходило. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 04.08.2018 року між сторонами було зареєстровано шлюб Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис за № 73 (копія свідоцтва [NUMBER] від 04.08.2018). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва [NUMBER] від 06.10.2022; батько [PERSON] ; мати [PERSON] ). Згідно з копіями витягу з реєстру територіальної громади від 14.11.2022 та акту обстеження від 27.10.2023, [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивачка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та перебуває на обліку в Яготинському відділі соціального захисту населення УСНЗ Бориспільської РДА, відповідно до довідки про отримання допомоги, виданої 01.11.2023 № 304. Позивачці призначено одноразову допомогу при народженні першої дитини, що складає 860 грн щомісячно (довідки від 01.11.2023 №№ 304, 510 Яготинського відділення соціального захисту населення). На праві власності відповідач має земельну ділянку площею 1,9999 га для ведення особистого селянського господарства (витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.11.2023). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як стверджує позивачка та не спростовано відповідачем, на час подання цього позову подано й позов про розірвання шлюбу. Дитина постійно проживає з позивачкою. Місце працевлаштування відповідача їй невідомо, оскільки вони не спілкуюються. Відповідач є здоровою та працездатною особою, на своєму утриманні інших осіб, зокрема малолітніх чи неповнолітніх, не має. Позивачка здійснює догляд за малолітньої дитиною і не працює, її матеріальне становище є важким і вона не може самостійно належно утримувати сина. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків / рішення від 7 грудня 2006 року у справі "HUNT v. UKRAINE", № 31111/04, § 54). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає Приписами ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №490/4522/16-ц від 04.07.2018, суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 182 СК України: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України). Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст. 188 СК України, судом не встановлено. Як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на утриманні позивачки. Позивачка просить задовольнити свої вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Судом встановлено, що малолітня дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатною, іншого суду не доведено, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини, суду не надано. Також, суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Як вбачається з матеріалів справи, при визначені розміру аліментів судом враховуються вимоги, що передбачені ч. 2 ст. 182 СК України, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом про державний бюджет. Вирішуючи питання щодо розміру заявлених до стягнення аліментів з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття, враховуючи, що спільна дитина сторін перебуває на повному утриманні позивачки, відповідач допомоги на утримання сина не надає, хоча може та повинен її надавати, є працездатною особою, доказів перебування на його утриманні інших осіб ним не надано (відповідач не подав належних письмових доказів неможливості сплачувати аліменти в заявленому розмірі, не спростував наявність фактичних та правових підстав звернення позивачки з позовом до суду у цій справі), а також беручи до уваги матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у заявленому розмірі. Такий розмір аліментів на утримання дитини, виходячи із встановлених судом обставин, буде необхідним для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved