Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Богословського В.А. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначено, що 20.08.2020 між [PERSON] в якості позикодавця та [PERSON] в якості позичальника, в простій письмовій формі - розписки був укладений договір позики, яка фактично посвідчує передання [PERSON] визначеної грошової суми та встановлює умови повернення суми позики. Відповідно до умов даного договору [PERSON] отримав у власність від [PERSON] грошові кошти у позику в розмірі 25\~000 грн. та зобов`язався повернути їх до 03.01.2021. Таким чином, позивач умови договору позики виконав, передав у власність відповідача грошові кошти. Проте, відповідач свого обов`язку щодо повернення грошових коштів не здійснив, по теперішній час позика не повернута. Крім того, 01.12.2020 між [PERSON] в якості позикодавця та [PERSON] в якості позичальника, в простій письмовій формі - розписки був укладений договір позики, яка фактично посвідчує передання [PERSON] визначеної грошової суми та встановлює умови повернення суми позики. Відповідно до умов даного договору [PERSON] отримав у власність від [PERSON] грошові кошти у позику в розмірі 10 000 грн. та зобов`язався повернути їх до 31.12.2020. Таким чином, позивач умови договору позики виконав, передав у власність відповідача грошові кошти. Проте, відповідач свого обов`язку щодо повернення грошових коштів не виконав, по теперішній час позика не повернута. Сума позики, що залишилася відповідачем неповернутою, за договором позики від 20.08.2020 становить 25 000 грн., за договором позики від 01.12.2020 становить 10 000 грн. Сума невиконаного зобов`язання перед позивачем відповідно до умов Договору позики від 20.08.2020 з урахуванням штрафних санкцій складає 3% річних 2120,55 грн., інфляційні втрати 10868,88 грн., загальна сума заборгованості 37\~989,43 грн. Сума невиконаного зобов`язання перед позивачем відповідно до умов договору позики від 01.12.2020 з урахуванням штрафних санкцій складає: 3% річних 850,68 грн., інфляційні втрати 4347,55 грн., загальна сума заборгованості 15\~198,23 грн. Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в загальному розмірі в сумі 53 187,66 грн за договором позики від 20.08.2020 в розмірі 37 989,43 грн., яка складається з суми основної заборгованості 25000 грн; 3% річних 2120,55 грн; інфляційних втрат 10868,88 грн.; за договором позики від 01.12.2020 в розмірі 15 198,23 грн., яка складається з: суми основної заборгованості 10000 грн; 3% річних 850,68 грн; інфляційних втрат 4347,55 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. Рух справи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2023 відкрито проводження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, у якій він просить задовольнити позовні вимоги, проти винесення заочного рішення суду не заперечує, справу просить розглянути без їх участі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений, у судові засідання двічі не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно з розпискою від 20.08.2020 [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Шевченківським РВ в м. Запоріжжя УМВС України в Запорізькій області, отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 25\~000 грн. на особисті потреби, які зобов`язався повернути 03.01.2021 (а.с.32). Згідно з розпискою від 01.12.2020 [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Шевченківським РВ в м. Запоріжжя УМВС України в Запорізькій області, отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 10\~000 грн. на особисті потреби, які зобов`язався повернути до 31.12.2020 (а.с.33). Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмову від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язань. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та двох - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Висновки суду. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що зазначені розписки є належними письмовими доказами укладення між позивачем та відповідачем договорів позики в указаній в них сумі. Вони підтверджують як їх укладення, так і суму позики, дату отримання коштів в борг, зобов`язання їх повернення у визначені в них дати; а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу. Станом на день звернення з позовом та на час розгляду справи відповідачем не спростовано вимоги позивача, не надано доказів повернення суми боргу. Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних за договором позики від 20.08.2020 на зальну суму 2 120,55 грн. та інфляційні втрати в сумі 10\~868,88 грн.. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних за договором позики від 01.12.2020 на зальну суму 850,68 грн. та інфляційні втрати в сумі 4347,55 грн.. Враховуючи доведеність вимог, заявлених позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсягу. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь держави відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Крім того, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно наданих доказів, а саме договору № 163/2023 про надання правової допомоги від 25.01.2023, додаткової угоди № 1 від 20.10.2023, акту приймання-передачі від 02.11.2023; ордеру про надання правничої (правової) допомоги, витрати на правову допомогу складають 10000 грн. та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Outcome: approved