Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області з листопада 2023 року знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON] , у інтересах якого діє [PERSON] , до територіальної громади в особі Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після смерті [INFO] батька позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER] ) - відкрилася спадщина на все належне йому майно, до якої входить також й житловий будинок [ADDRESS] . Останній належав спадкодавцю на підставі договору про поділ житлового будинку від 04.10.2016р. між ним та [PERSON] , посвідченому приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Писаним В.Г., та зареєстрованим в реєстрі за №1871. Відповідно до умов вказаного договору, здійснено поділ житлового будинку та у особисту приватну власність [PERSON] передано приміщення 1-коридор площею 3,1 кв.м.; 2-житлова кімната площею 16,9 кв.м.; 3-кухня площею 15,1 кв.м.;4 -санвузол площею 47,7 кв.м. та сарай , позначений на плані літерою «В», сарай «Г», споруди №1-2 житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , позначений у технічній документації під літерою «А-1». Оригінал вищевказаного договору був втрачений спадкодавцем внаслідок тимчасової російської окупації с.Богданівка у період з 08.03.2022р. по 29.03.2022р. Після смерті батька позивач звернувся до державного нотаріуса Другої Броварської державної нотаріальної контори Куценка Є.О. з заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене спадкове майно, на що йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. За вказаних обставин, позивач не може реалізувати своє право на спадщину. Присутній у судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача територіальної громади в особі Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області у судове засідання не прибув, через канцелярію суду подав заяву, у якій просить розглядати справу за його відсутності, на розсуд суду. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] до зали суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER] ). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS] . Останній належав спадкодавцю на підставі договору про поділ житлового будинку від 04.10.2016р. між ним та [PERSON] , посвідченому приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Писаним В.Г., та зареєстрованим в реєстрі за №1871. Факт родинних відносин між позивачем та померлим підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.07.1980 року. На звернення позивача до державного нотаріуса Другої Броварської державної нотаріальної контори Куценка Є.О. з заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю документу, що встановлює право власності на вищезазначений житловий будинок. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 1 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки позивач позбавлений можливості здійснити своє право на спадкування за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, таке право підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.09.2021року у справі № 227/3750/19. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, враховуючи наведені вище норми права, оцінюючи надані докази, встановивши фактичні обставини справи, а саме, що померлому [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] , його спадкоємцем за законом є позивач, який спадщину прийняв, втім в позасудовому порядку позбавлений можливості оформити право власності на цей будинок у зв`язку з відмовою державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а будь - яких інших спадкоємців, які б претендували на вказане майно судом не встановлено, тому це право позивача підлягає захисту судом шляхом його визнання. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved