Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом до відповідача Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа: Рава-Руська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про визнання права власності на частку спадкового майна колишнього колгоспного типу двору та частку в майні двору як члена колишнього колгоспного типу двору. Свої позовні вимоги позивачі мотивують тим, що [INFO] помер [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після їх смерті відкрилася спадщина на все належне їм майно. З метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] , онука - позивачка в справі [PERSON] звернулась з заявою в Рава-Руську державну нотаріальну контору Львівської області. Державний нотаріус Рава-Руської державної нотаріальної контори Львівської області завела спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Проте державним нотаріусом постановою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на: 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] котра належала [PERSON] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину але своїх спадкових прав не оформила, та на 1/5 житлового будинку по [ADDRESS] котра належала [PERSON] , оскільки ними не подано необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. З метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] , донька ( [PERSON] ) звернулась з заявою в Рава-Руську державну нотаріальну контору Львівської області. Державний нотаріус Рава-Руської державної нотаріальної контори Львівської області завів спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Проте державний нотаріус постановою відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/5 житлового будинку по [ADDRESS] , котра належала [PERSON] , оскільки ними не подано необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно. Враховуючи вищенаведене, позивачі змушені звернутися за захистом своїх прав до суду. Позивачі повідомляють, що реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] не проводилась, що підтверджується довідкою Червоноградського МБТІ. Станом на 30.06.1990 року головою двору в [ADDRESS] був [PERSON] , а членами двору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Дані взяті з по господарської книги Річківської сільської ради за 1986 - 1990 рр. Станом на 15.04.1991р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не втратили права на частку в майні колгоспного типу двору за адресою [ADDRESS] . З метою оформлення права власності позивачі звернулися в Рава-Руську міську раду Львівського району, Львівській області, але їм було відмовлено та усно роз`яснено, що реєстрація їх права власності на частки в будинку можлива лише за рішенням суду. Враховуючи вищенаведене, позивачі змушені звернутися за захистом своїх прав до суду з даним позовом та просять задовольнити позовні вимоги повністю. Ухвалою судді від 10.11.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 14.12.2023 року. 14.12.2023 року розгляд справи відкладено на 11.01.2024 року. 11.01.2024 року ухвалою суду справу призначено до судового розгляду на 01.02.2024 року. Позивачі в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак подали на адресу суду письмову заяву, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують та просять розгляд справи проводити у їх відсутності. Представник відповідача Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду міська рада подала письмову заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та за наявними в матеріалах справи доказами. Представник третьої особи - Рава-Руської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в судове засідання не прибув, нотаріальна контора просила розгляд справи проводити за відсутності їх представника. Одночасно подано належним чином завірені (прошиті та пронумеровані всі аркуші, скріплені гербовою печаткою) копії спадкових справ: №30/2020, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . А тому, судом вирішено проводити розгляд справи за відсутності учасників справи та на підставі наявних у справі доказів. Оскільки учасники справи в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (арк.спр.14). [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (арк.спр.13). Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] звернулась до Рава-Руської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про прийняття спадщини за законом, що стверджується витягом про реєстрацію спадкової справи у реєстрі за №30/2020 (арк. спр.17). Однак, державним нотаріусом постановою від 27.09.2023 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на: 2/5 (1/5 котра належала [PERSON] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину але своїх спадкових прав не оформила, та котра належала [PERSON] ) житлового будинку по [ADDRESS] , оскільки спадкоємцем не подано необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно (арк.спр.19). [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (арк.спр.15). Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] звернулась до державного нотаріуса із письмовою заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом, що стверджується витягом про реєстрацію спадкової справи у реєстрі за №192/2023. Однак, державним нотаріусом постановою від 27.09.2023 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на: 1/5 житлового будинку по [ADDRESS] котра належала [PERSON] , оскільки спадкоємцем не подано необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно (арк.спр.18). Станом на 30.06.1990 року головою двору в [ADDRESS] був [PERSON] , а членами двору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Дані взяті з по господарської книги за 1986 - 1990 рр. (арк.спр.20). Станом на 15.04.1991року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не втратили права на частку в майні колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Рава-Руської міської ради Львівської області (арк.спр.24). Відповідно до довідки від 12.09.2023 року виданої виконавчим комітетом Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, [PERSON] , [INFO] , дружина померлого [PERSON] , проживала разом із ним та була зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS] до дня його смерті [INFO] та вели спільне господарство (арк.спр. 22). А тому, [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , проте її не оформила. Згідно із довідкою виданою 04.10.2023 року виконавчим комітетом Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, в житловому будинку [ADDRESS] малолітні та неповнолітні діти не зареєстровані та не проживають (арк.спр.23). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно. Із довідки № 61 від 2020 р. виданої виконкомом Потелицької сільської ради встановлено, що [PERSON] - онука [PERSON] проживала та була зареєстрована разом із нею в житловому будинку [ADDRESS] до дня її смерті [INFO] та вели спільне господарство (арк.спр.41). Із довідки № 29 від 2020 р. виданої виконкомом Потелицької сільської ради встановлено, що дійсно заповіти від імені померлого [PERSON] , який помер [INFO] , у Потелицькій сільській раді Жовківського району Львівської області не посвідчувалися (арк.спр.42). Згідно зі ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Із довідки №60 виданої виконкомом Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області 03.01.2020 року встановлено, що дійсно згідно погосподарської книги за 1986-1990 роки станом на 30.06.1990 року домогосподарство №58 (особовий рахунок № [NUMBER] ) в [ADDRESS] відносилося до колгоспної суспільної групи господарств. Членами колгоспного двору станом на 30.06.1990 року в [ADDRESS] значилися: [PERSON] , 1941 р.н. - голова двору, помер [INFO] ; [PERSON] , 1943 р.н. - дружина голови двору, померла [INFO] ; [PERSON] , 1972 р.н. - дочка голови двору; [PERSON] , 1976 р.н., син голови двору; [PERSON] , 1984 р.н. - син голови двору (арк.спр.44). Відповідно до рішення виконавчого комітету Потелицької сільської ради Львівського району Львівської області №40 від 12.12.2019 року про розподіл часток колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] , вирішено розділити колишній колгоспний двір (особовий рахунок № [NUMBER] ) по [ADDRESS] в рівних частинах: [PERSON] , 1941 р.н. - голова двору, помер [INFO] , 1/5 частка (посмертно); [PERSON] , 1943 р.н. -дружина голови двору, померла [INFO] , 1/5 частина (посмертно); [PERSON] , 1972 р.н. - дочка голови двору, 1/5 частина (посмертно); [PERSON] , 1976 р.н., син голови двору, 1/5 частина; [PERSON] , 1984 р.н. - син голови двору, 1/5 частина (арк.спр.45). Отже, всі члени двору, головою якого був [PERSON] , мали рівне право на частки в майні двору, по 1/5 частині кожний. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Відповідно до п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296\\5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Оскільки господарство в [ADDRESS] відносилося до колгоспного типу двору, члени двору мають право на частку в даному майні. Однак, оскільки з 01.01.2013 року змінено порядок реєстрації прав на нерухоме майно, реєстрація права власності позивачів на частки в будинку можлива лише за рішенням суду. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Із довідки виданої директором КП ЛОР "Червоноградське МБТІ" №2575 від 26.05.2020 року встановлено, що станом на 31.12.2012 року в КП ЛОР "Червоноградське МБТІ" реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] не проводилась. Згідно з технічним паспортом, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] складається з житлових та допоміжних приміщень та господарських будівель. Загальна площа житлового будинку становить 82,4 кв.м. (житлова площа 57,6 кв.м., допоміжна площа 24,8 кв.м.) (арк.спр.25-31). Відповідно до вимог ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно зі ст. 1216-1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.2 ст. 16 ЦК України,способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Ураховуючи наведене, суд, належним чином оцінивши зібрані у справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановивши дійсні обставини справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Outcome: approved