Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

29 грудня 2023 року позивачі звернулись до Куликівського районного суду Чернігівської області з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не склав. Спадщину після померлого батька фактично прийняла мати позивачів [PERSON] , проте свої спадкові права не оформила. [INFO] померла [PERSON] .. До складу спадщини, яка залишилась після смерті матері, входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який побудували батьки позивачів [PERSON] та [PERSON] під час перебування в шлюбі. У зв`язку з тим, що останні не оформили право власності на будинок, нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва на спадщину на вказане нерухоме майно, що стало підставою для звернення до суду. Просять визнати за позивачами право власності за кожним по 1/5 частці на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами садиби [ADDRESS] в порядку спадкування після померлої [INFO] матері [PERSON] . Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 03.01.2024 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 02 лютого 2024 року. Позивачі в підготовче судове засідання не з`явились, в позовній заяві просили справу розглянути за їх відсутності. Відповідач Куликівська селищна рада надала відзив на позовну заяву, в якому вказує про повне визнання позову, просить справу розглянути за відсутності представника Куликівської селищної ради. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за результатами підготовчого судового засідання за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши заяви по суті справи, надані сторонами письмові докази, матеріали спадкової справи № 126 до майна померлої [INFO] [PERSON] , які надав Державний нотаріальний архів Чернігівської області, судом були встановлені наступні фактичні обставини та правовідносини між сторонами. [PERSON] та [PERSON] з 4 серпня 1951 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 22) Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] побудували будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, до складу вищевказаного домоволодіння входять житловий будинок (літ. А-1, а) сарай (літ. а1-1), літня кухня (літ. Б-1), погріб (літ. В), які були побудовані в період з 1966 році (а.с. 33 - 36, 39 - 43). [PERSON] та [PERSON] не ввели вказаний вище будинок в експлуатацію та не оформили правовстановлюючі документи на нього. Згідно довідки ТОВ КП Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації № 737 від 29.11.2021 станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] та області не зареєстровано (а.с. 36). Згідно витягів з погосподарської книги Грабівської сільської ради на 1991-2025 роки, членами господарства по [ADDRESS] були [PERSON] до 02.03.2001 та [PERSON] до 11.10.2005 (а.с. 25 - 28). Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинний на момент побудови будинку, вищевказане нерухоме майно належало [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відомостей щодо самочинного будівництва суду не надано. Позивачі є дітьми [PERSON] та [PERSON] що підтверджується свідоцтвами про народження позивачів та документами, які підтверджують зміну прізвища (а.с. 6 - 20) [INFO] помер [PERSON] (а.с. 8) Згідно довідки Куликівської селищної ради [PERSON] на день смерті проживав і був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , разом з дружиною [PERSON] (а.с. 23) За життя [PERSON] заповіту не залишив. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 частка у праві спільної власності на домоволодіння [ADDRESS] . [PERSON] прийняла спадщину після померлого чоловіка [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, який був чинний на момент відкриття спадщини. [INFO] померла мати позивачів [PERSON] (а.с. 65) Згідно довідки Куликівської селищної ради [PERSON] на день смерті проживала і була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , одна (а.с.24) За життя [PERSON] заповіту не залишила. До складу спадщини, що залишилась після померлої [PERSON] входить житловий будинок садиби [ADDRESS] . Спадщину після померлої [PERSON] прийняли позивачі, подавши нотаріусу відповідні заяви (а.с. 63 - 65) Разом з тим, нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане домоволодіння у зв`язку з тим, що право власності на нього не зареєстроване (а.с. 30 - 31) Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» в Чернігівській області ліквідовано Куликівський район та одночасно утворено Чернігівський район (з адміністративним центром у місті Чернігів) у складі територій, в тому числі, Куликівської селищної територіальної громади, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Згідно зі ст.ст. 55, 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 6 вищевказаної Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Позивачі позбавлені можливості оформити своє право на спадщину у нотаріуса у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на спадкове нерухоме майно та у зв`язку із відсутністю у позивачів документів, які підтверджують право власності на вищевказане нерухоме майно за спадкодавцем. Визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких умов, враховуючи, що будинок за адресою [ADDRESS] було побудовано спадкодавцями до 05.08.1992 року, на день смерті [PERSON] належало останній, правовстановлюючі документи на домоволодіння відсутні, позивачі спадщину після померлої матері прийняли в цілому, суд вважає позовні вимоги позивачів обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved