Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

До Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] звернувся представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та просив стягнути з відповідача заборгованість \~ \~ \~ \~за кредитним договором № 910451268 в розмірі 18737,02 грн, за кредитним договором № 3130411894/739636 в розмірі 14250,00 грн, за кредитним договором № 3130411894/478488 в розмірі 13181,25 грн, всього просив стягнути заборгованість за договорами у розмірі 46168,27 грн, судові витрати у справі. У позовній заяві позивач зазначив, що 02.08.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 910451268. Також 09.10.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3130411894/739636. Крім цього, 10.10.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3130411894/478488. Вказав,\~що 28.11.2018\~між ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~та ТОВ\~«Таліон плюс»\~було укладено\~договір факторингу\~№ 28/1118-01,\~а також\~31.12.2020\~між ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~та ТОВ\~«Таліон плюс»\~було укладено\~додаткову угоду\~№ 26\~до договору\~факторингу №\~28/1118-01,\~згідно з\~якими ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~зобов`язується\~відступити права\~вимоги,\~зазначені у\~відповідних реєстрах\~прав вимоги,\~а ТОВ\~«Таліон плюс»\~зобов`язується\~їх прийняти\~та передати\~грошові кошти\~в розпорядження\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» за\~плату на\~умовах,\~визначених цим\~договором.\~Відповідно до\~реєстру боржників\~до договору\~факторингу №\~28/1118-01\~від 28.11.2018\~ТОВ «Таліон\~плюс» набуло\~права грошової\~вимоги до\~відповідача за\~кредитним договором\~№ 910451268.\~Крім цього,\~20.10.2022\~між ТОВ\~«Таліон плюс»\~та ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» було\~укладено договір\~факторингу №\~20102022.\~Згідно з\~умовами вказаного\~договору ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Таліон плюс»\~передає (відступає)\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~за плату\~належні йому\~права вимоги,\~а ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» приймає\~належні ТОВ\~«Таліон плюс»\~права вимоги\~до боржників,\~вказані у\~реєстрі боржників.\~Відповідно до\~реєстру прав\~вимоги №\~1\~до договору\~факторингу №\~20102022\~від 20.10.2022\~ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 18737,02 грн. Зазначив, що 19.04.2022 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 19042022-Г. Згідно з умовами вказаного договору ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 19042022-Г від 19.04.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 13181,25 грн. Також вказав, що 19.04.2022 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 19042022-Є. Згідно з умовами вказаного договору ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 19042022-Є від 19.04.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 14250,00 грн. Зазначив, що відповідач свої зобов`язання за вищевказаними договорами не виконав, внаслідок чого в нього виникла заборгованість у розмірі 46168,27 грн. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03.01.2024 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 65). В судове засідання представник позивача не з`явилася. До суду надійшла заява представника позивача, у якій вона просила розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача та задовольнити позов у повному обсязі (а.с. 70-71). Відповідач в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява відповідача [PERSON] , у якій він просив розгляд справи здійснити без його участі. В заяві також вказав, що позовну заяву не підтримує за заперечує проти неї. Заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні сторони не надавали. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Щодо підстав позову та наявності у позивача права грошової вимоги до відповідача. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.\~ Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Встановлено, що в обґрунтування позовних вимог та, в свою чергу, наявності у позивача права грошової вимоги до відповідача, позивач посилався на договори факторингу, укладені: 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс»; 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»; 19.04.2022 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»; 19.04.2022 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Верховний Суд у своїй постанові від 14 липня 2021 року у справі № 161/2823/19 визначив, що підстава позову\~ це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову\~ це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову\~ це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову. Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру. Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Так, перевіряючи доводи позивача щодо існування у нього матеріально-правового інтересу у спірних правовідносинах та наявності підстави позову - переходу до нього права грошової вимоги до відповідача на підставі договорів факторингу, суд враховує, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 512 Цивільного кодексу України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~статті 514 Цивільного кодексу України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~За частиною першою\~статті 513 Цивільного кодексу України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. \~Відповідно до частини першої\~статті 517 Цивільного кодексу України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. \~Таким чином, у\~Цивільному кодексі України\~встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. В свою чергу, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відповідно до\~положень ст.\~1077-\~1079\~ЦК України,\~за договором\~факторингу (фінансування\~під відступлення\~права грошової\~вимоги)\~одна сторона\~(фактор)\~передає або\~зобов`язується\~передати грошові\~кошти в\~розпорядження другої\~сторони (клієнта)\~за плату\~(у\~будь-який\~передбачений договором\~спосіб),\~а клієнт\~відступає або\~зобов`язується\~відступити факторові\~своє право\~грошової вимоги\~до третьої\~особи (боржника). Клієнт\~може відступити\~факторові свою\~грошову вимогу\~до боржника\~з метою\~забезпечення виконання\~зобов`язання\~клієнта перед\~фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору\~факторингу може\~бути право\~грошової вимоги,\~строк платежу\~за якою\~настав (наявна\~вимога),\~а також\~право вимоги,\~яке виникне\~в майбутньому\~(майбутня\~вимога). \~Майбутня вимога\~вважається переданою\~фактору з\~дня виникнення\~права вимоги\~до боржника.\~Якщо передання\~права грошової\~вимоги обумовлене\~певною подією,\~воно вважається\~переданим з\~моменту настання\~цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Сторонами у\~договорі факторингу\~є фактор\~і клієнт. Клієнтом\~у договорі\~факторингу може\~бути фізична\~або юридична\~особа,\~яка є\~суб`єктом\~підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. \~Поряд з цим, відповідно до правовго висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до\~закону\~має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові, операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону про фінансові послуги. Разом з тим у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до\~глави 73 Цивільного кодексу України\~правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу (пункт 47 постанови). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) навела такі ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені\~Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги (пункт 48 постанови). Разом з цим, у своїй постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступнення від правових висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18) та від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21). Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг»,фінансові послуги - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг є фінансовою послугою. Аналіз положень статей 1077-1078 ЦК України, а також зазначених висновків Верховного Суду свідчить про те, що підставою заміни учасника кредитних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо. Таким чином, ціна договору та плата за договором факторингу є його істотними умовами, а виконання умов щодо оплати за договором факторингу та подання відповідних доказів має значення для підтвердження правонаступництва у кредитних правовідносинах та для реалізації прав нового кредитора, який замінив первісного кредитора у зобов`язанні, зокрема, звернення з позовом до суду про стягнення з боржника кредитної заборгованості. Дослідивши надані до позовної заяви докази, суд встановив. Щодо договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» та додаткової угоди № 26 від 21.12.2020 до вказаного договору факторингу. Встановлено, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» не був поданий до суду. Разом з тим, до суду була надана додаткова угода № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти текст договору в новій редакції. Так, згідно з п. 2.1, 2.3, 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 нової редакції вказаного договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Розмір оплати послуг фактора за надання фінансування клієнту за цим договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100, 00 грн (надалі ціна продажу), що сплачуються клієнтом протягом п`яти банківських днів з дати складання кожного реєстру прав вимог на банківський рахунок фактора, зазначений у відповідному пункті цього договору. Фінансування належна до сплати клієнту сума грошових коштів, розмір якої погоджується та визначається сторонами в кожному реєстрі прав вимоги окремо. Фінансування належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором в порядку, погодженому сторонами у відповідному реєстрі прав вимоги. Фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у розділі 13 цього договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта. При цьому, договір факторингу надано до суду не повно, він не містить розділу 13, на який є посилання у п. 3.1.3 договору, що позбавляє суд можливості встановити суму фінасування за договором факторингу, в той час як така умова договору є істотною та її встановлення в ході судового розгляду є обов`язковим з метою встановлення обставин щодо дійсного існування правовідносин, обумовлених договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Щодо договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс», суд встановив, що позивачем зазначений документ поданий до суду неповно, містить пункти 1.1 - 1.8, 2.1 - 2.3, 3.1 3.1.2 та 4.1 4.6, 11.9, при цьому, інша частина договору факторингу відсутня, що позбавляє суд визначити його істотні умови та встановити наявність обставини щодо переходу до позивача права грошової вимоги у кредитному зобов`язанні. Разом з тим, п. 3.1.2 договору, визначено, що фінансування має бути сплачене фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у розділі 13 цього договору одним платежем протягом трьох банківських днів з моменту підписання відповідного реєстру прав вимог. Обов`язок фактора щодо фінансування вважається виконаним після зарахування на рахунок клієнта грошової суми зазначеної у відповідній додатковій угоді. В той же час, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати - фінасування за договором факторингу № 28/1118-01 та договором факторингу № 20102022 після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували виконання сторонами умов договорів факторингу та, як наслідок - набуття права грошової вимоги позивача до відповідача за кредитним договором та можливості реалізації прав нового кредитора для звернення до суду з даним позовом. Щодо договору факторингу № 19042022-Є від 19.04.2022, укладеного між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» та договору факторингу № 19042022-Г від 19.04.2022 укладеного між ТОВ «Гоуфінгоу» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів». Суд встановив, що позивачем зазначені документи також подані до суду неповно. Так, договір факторингу № 19042022-Є від 19.04.2022 містить пункти 1.1 - 1.6, 2.1 - 2.6, 3.1 3.11, 4.1 4.3, 5.1 та 9.3 9.8, а договір факторингу № 19042022-Г від 19.04.2022 містить пункти 1.1 1.4, 2.2.3 2.6, 3.1 3.8 та 9.3 9.8. При цьому, інші частини договорів факторингу відсутні, що позбавляє суд визначити їх істотні умови та встановити наявність обставини щодо переходу до позивача права грошової вимоги у кредитних зобов`язаннях. Крім цього, ціна продажу у п. 3.3 вказаних договорів не визначена. Зазначені пункти наданих до суду договорів факторингу містить незаповнені рядки. Разом з тим, суд враховує, що п. 1.2 договорів факторингу визначено, що перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Водночас, консенсуальний характер договорів факторингу вказує на необхідність підтвердження подальшого виникнення прав і обов`язків сторін за такими договорами, підписаним Актом прийому- передачі Реєстру Боржників згідно з додатком 2 до договорів та сплатою коштів у розмірі ціни продажу та плати за договорами, що має бути підтверджено відповідними документами фінансової звітності (платіжним дорученням, тощо). Також, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу № 19042022-Г (п. 3.2 та п. 3.3) та договором факторингу № 19042022-Є після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували виконання сторонами умов договорів факторингу та, як наслідок- набуття права грошової вимоги позивача до відповідача за кредитними договорами та можливості реалізації прав нового кредитора для звернення до суду з даним позовом. Суд зауважує, що для встановлення наявності підстав для позову необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника, що неможливо без надання правової оцінки договорам факторингу. При цьому, надання правової оцінки таким договорам не є виходом за межі поданої юридичною особою позовної заяви та не порушує презумпцію правомірності правочину, оскільки для встановлення наявності підстав для здійснення правонаступництва у кредитних правовідносинах необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. Крім того, суд вважає, що надані позивачем витяги з Реєстрів боржників та Реєстру прав вимоги не обґрунтовують позовні вимоги позивача з таких підстав. Так, п. 1.1 договорів факторингу № 19042022-Г та № 19042022-Є визначено, що Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту/позики), плату за кредитом/позикою (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується, згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до п. 2.1, 4.1 договорів факторингу № 28/1118-01 та № 20102022 клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. З наведеного слідує, що належним доказом наявності у переліку божників відповідача [PERSON] , право грошової вимоги щодо якого відступається за договорами факторингу, є саме Реєстр Боржників та Реєстр прав вимог, який формується відповідно до додатку та є невід`ємною частиною договорів факторингу. При цьому, формування такого документа як витяг з реєстру боржників та витяг з реєстру прав вимоги, умовами наданих до суду договорів факторингу не передбачено. Водночас, зі змісту витягів з реєстру боржників та реєстру прав вимоги вбачається, що вони сформовані в односторонньому порядку, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), шляхом довільного внесення до змісту документів відомостей про особу боржника, номер кредитного договору, суми заборгованості, тощо та не мають будь-якої пов`язаності з Реєстром Боржників та Реєстром прав вимог у паперовому чи електронному вигляді. Судом також встановлено, що до догоору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 Реєстр прав вимог не було надано. Крім того, надані витяги з Реєстрів боржників та Реєстру прав вимоги до договорів факторингу № 20102022, № 19042022-Г та № 19042022-Є не містять підпису Факторів як сторін договорів факторингу, відповідні рядки не заповнені. Разом з тим, відомості, що зазначені у витягах з Реєстрів боржників та Реєстру прав вимоги не підтверджені жодним іншим належним та допустимим доказом. Таким чином, суд не бере до уваги як докази - витяги з Реєстрів Боржників та витяг з Реєстру прав вимоги за договорами факторингу, позаяк подані документи не відповідають критеріям допустимості, достовірності та достатності. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу позову, а саме: доказів виникнення прав і обов`язків за договорами факторингу та доказів наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача. \~ \~ \~ \~Щодо отримання відповідачем кредитних коштів/позики та розміру заборгованості. Встановлено, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 02.08.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 910451268 на суму 17000,00 грн на строк 140 днів. Зазначив, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис, згідно з п. 4,2 кредитного договору. Сума надання кредиту: 17000,00 грн, строк дії кредиту становить 140 днів, процентна ставка за користування коштами кредиту 0,69 % в день. Відповідно до паспорту споживчого кредиту продукту «Комфорт» до договору № 910451268 від 02.08.2021 безготівкові кредитні кошти у розмірі суми кредиту на споживчі потреби перераховуються на банківський (картковий) рахунок позичальника, відкритий у банку, на підставі укладеного договору та заявки. На підтвердження обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 910451268 позивачем надано паспорт споживчого кредиту продукту «Комфорт» до договору № 910451268 від 02.08.2021 (а.с. 8-9), графік платежів до договору (а.с. 12), платіжне доручення (а.с. 13), розрахунок заборгованості (а.с. 20). Також,\~позивач посилався\~на те,\~що 09.10.2021\~між ТОВ\~«Кредитна установа\~«Європейська кредитна\~група» та\~ [PERSON] було\~укладено кредитний\~договір №\~3130411894/739636\~на \~суму 4000,00 грн строком на 25 днів, тобто до 02.11.2021. Зазначив, що вказаний кредитний договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», про що свідчить п. 6.1 вказаного договору. Сума надання кредиту: 4000,00 грн, строк дії кредиту 25 днів, процентна ставка за користування коштами кредиту 1,25 % за день; 456,25 % - орієнтовна річна процентна ставка. Відповідно до п. 1.4 вказаного кредитного договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. На підтвердження\~обґрунтованості позовних\~вимог в\~частині стягнення\~заборгованості за\~ кредитним\~договором № 3130411894/739636 позивачем надано індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № 3130411894/739636 (а.с. 25), додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту (а.с. 26), інформаційну довідку (а.с. 28), розрахунок заборгованості (а.с. 34). Крім цього,\~позивач посилався\~також на\~те,\~що 10.10.2021\~між ТОВ\~«Гоуфінгоу» та\~ [PERSON] було\~укладено кредитний\~договір №\~3130411894/478488\~на \~суму 3700,00 грн строком на 25 днів, тобто до 03.11.2021. Зазначив, що вказаний кредитний договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», про що свідчить п. 6.1 вказаного договору. Сума надання кредиту: 3700,00 грн, строк дії кредиту 25 днів, процентна ставка за користування коштами кредиту 1,25 % за день; 456,25 % - орієнтовна річна процентна ставка. Відповідно до п. 1.4 вказаного кредитного договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. На підтвердження\~обґрунтованості позовних\~вимог в\~частині стягнення\~заборгованості за\~ кредитним\~договором № 3130411894/478488 позивачем надано індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № 3130411894/478488 (а.с. 39), додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту (а.с. 40), інформаційну довідку (а.с. 42), розрахунок заборгованості (а.с. 47). Надаючи оцінку зазначеним доказам у справі, суд враховуує, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Разом з тим, суд встановив, що надані до позовної заяви докази жодним чином не підтверджують отримання відповідачем кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, оскільки надані документи не містять відомостей про те, що відповідачу були перераховані грошові кошти на його банківський рахунок або первісним кредитором виконано обов`язок з надання кредиту/позики в інший спосіб, за кредитними договорами № 3130411894/739636 від 09.10.2021 та № 3130411894/478488 від 10.10.2021. При цьому, як уже вказувалось вище у цьому рішенні, відповідно до положень ст. 517 ЦК України новому кредиторові у зобов`язанні передаються від первісного кредитора документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. На підтвердження суми заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 910451268 від 02.08.2021 позивачем надано платіжне доручення щодо переказу коштів ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" у розмірі 17000,00 грн [PERSON] , згідно з договором № 910451268 від 02.08.2021, розрахунок заборгованості за період з 21.10.2022 по 30.11.2023 (а.с. 20), у якому зазначено, що станом на 30.11.2023 заборгованість відповідача становить 10268,98 грн заборгованість по основному боргу, 8468,04 грн заборгованість по відсоткам та 18737,02 грн сума заборгованості разом. На підтвердження суми заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 3130411894/739636 від 09.10.2021 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 19.04.2022 по 30.11.2023 (а.с. 34), у якому зазначено, що станом на 30.11.2023 заборгованість відповідача становить 4000,00 грн заборгованість по основному боргу, 10250,00 грн заборгованість по відсоткам та 14250,00 грн сума заборгованості разом. На підтвердження суми заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 3130411894/478488 від 10.10.2021 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 19.04.2022 по 30.11.2023 (а.с. 47), у якому зазначено, що станом на 30.11.2023 заборгованість відповідача становить 3700,00 грн заборгованість по основному боргу, 9481,25 грн заборгованість по відсоткам та 13181,25 грн сума заборгованості разом. 17.12.2020 Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 278/2177/15-ц, провадження № 61-22158св19 (ЄДРСРУ № 93630925) підтвердив раніше висловлену правову позицію стосовно належних доказів, які підтверджують факт видачі кредитних коштів та розмір кредитної заборгованості. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі№161/16891/15-ц). Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р.№ 6-16цс15. Пункт 51 Розділу 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року встановлює, що Первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Також пункт 52 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п. 53). Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ, заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №752/9423/15-ц, від 16.09.2020 у справі №200/5647/18. Позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу, згідно з кредитними договорами № 3130411894/739636 від 09.10.2021 та № 3130411894/478488 від 10.10.2021 було видано кредити та саме в сумах, заявлених позивачем. Визначення даних сум в договорах не свідчить про їх отримання відповідачем саме в цьому розмірі. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредитів, користування ними, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Наявність роздрукованих розрахунків заборгованості за договорами № 910451268 від 02.08.2021, № 3130411894/739636 від 09.10.2021 та № 3130411894/478488 від 10.10.2021 не є достатнім для висновку про існування боргу та у заявлену позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. Крім цього, за відсутності належних та допустимих доказів, суд позбавлений можливості зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитних договорів, та неможливо встановити, які саме умови спірних договорів порушені відповідачем. За загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК України). Цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.\~ Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 12, 13 ЦПК України). Отже, з аналізу викладеного, судом встановлено, що позивачем не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» має право грошової вимоги до відповідача [PERSON] та стягнення з нього заборгованості за кредитними договорами № 910451268, № 3130411894/739636 та № 3130411894/478488; отримання відповідачем кредитних коштів за договорами № 3130411894/739636 від 09.10.2021 та № 3130411894/478488 від 10.10.2021 та наявності у нього заборгованості, яка виникла внаслідок порушення ним умов договорів № 910451268 від 02.08.2021, № 3130411894/739636 від 09.10.2021 та № 3130411894/478488 від 10.10.2021; а також правильність розрахунку її розміру. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати у справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed