Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

29.11.2023 представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою обґрунтовуючи тим, що відповідно до наказу Міністерства економіки України від 20.10.2022 №4050 «Про реорганізацію державних установ Державної служби зайнятості», базовий центр зайнятості - Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості реорганізовано шляхом його приєднання до Київського обласного центру зайнятості та згідно наказу Державного центру зайнятості від 08.12.2022 № 129 «Про примірну організаційну структуру», наказу Київського обласного центру зайнятості від 19.12.2022 №362/01-28.01 «Про створення Білоцерківської філії Київського обласного центру зайнятості та затвердження її положення» створено Білоцерківську філію Київського обласного центру зайнятості. Білоцерківська філія Київського обласного центру зайнятості є місцевим органом Державної служби зайнятості, підпорядкована Державній службі зайнятості (Центральний апарат), що входить до системи Міністерства економіки України. При реєстрації в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості 24.12.2020 [PERSON] були надані документи, передбачені Постановою КМУ від 09.09.2018 №792 «Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку осіб, які шукають роботу», згідно якої реєстрація та облік громадян, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводяться службою зайнятості за умови пред`явлення паспорта, трудової книжки, цивільно-правового договору, а в разі погреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту, інших документів ЦЗ не вимагає. [PERSON] перебувала на обліку в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості, в період з 24.12.2020 по 16.08.2021, як така що шукає роботу, відповідно до Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, їй було надано статус безробітної та встановлена допомога по безробіттю з урахуванням страхового стажу, визнаним в установленому порядку безробітними відповідно до Законів України: «Про зайнятість населення», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». 24.12.2020 Білоцерківським МРЦЗ відповідачці було надано статус безробітного, на підставі ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» (за її особистою заявою) та призначено допомогу по безробіттю, відповідно до ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Статус безробітного надається особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. З положень ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» випливає, що право на допомогу по безробіттю мають виключно громадяни, які визнані в установленому порядку безробітними. При цьому безробітними вважаються ті громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку, готові та здатні приступити до роботи. Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості, відповідно до «Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним», затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009№60/62, постановою правління Пенсійного фонду від 13.02.2009№7-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року №232/16248, була проведена перевірка достовірності даних та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Законів України: «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про зайнятість населення» та складено відповідний акт. Актом №210816-15від 16.08.2021 встановлено: що перебуваючи на обліку [PERSON] приховала інформацію про обставини, що впливають па умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, а саме: згідно довідки Управління соціального захисту населення №2204/10 від 16.08.2021 про отримання (неотримання) допомоги особі відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю, та дітям з інвалідністю» з 18.10.2016 до 13.04.2023 їй призначено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з надбавкою на догляд. Згідно наданої УСЗН довідки №2216/10 від 17.08.2021 [PERSON] з 18.10.2016 по 12.04.2021 призначено соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з надбавкою на догляд та довідки №2216/10/1 від 17.08.2021, інформації №657 від 21.01.2022 у дитини [PERSON] , [INFO] , інвалідність підгрупи А встановлена з 13.04.2021 по 13.04.2023. Тобто, при постановці на облік в центрі зайнятості безробітної [PERSON] в її дитини інвалідності підгрупи «А» не було. Білоцерківською філією КОЦЗ відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» було зроблено запит до УСЗН та ВДРАЦС, з метою отримання інформації щодо належності у [PERSON] статусу одинокої матері, відносно дитини [PERSON] . Належність відповідачу статусу одинокої матері не підтвердився. На підставі вищезазначеного Акту розслідування, Білоцерківським МРЦЗ винесено наказ №105/01-08 від 20.08.2021, про повернення [PERSON] виплаченої їй допомоги по безробіттю, в сумі 13548,07 грн, за період з 24.12.2020 по 16.08.2021. Для досудового врегулювання спору [PERSON] було направлено претензію №704/1052.02/01-24 від 25.08.2021, яку вона отримала під підпис. На дану претензію від [PERSON] надійшла відповідь від 09.09.2021, в якій вона просить надати їй документи що підтверджують претензійні вимоги. 21.09.2021 було надіслано копії документів на адресу [PERSON] 19.05.2022 було направлено рекомендованим листом з повідомленням повторну претензію. [PERSON] її отримала особисто під підпис. Сподіваючись на добровільне повернення коштів та досудове врегулювання спору Білоцерківською філією КОЦЗ було направлено претензію від 29.08.2023, яку [PERSON] отримала рекомендованим листом з повідомленням, але добровільно у встановлений строк кошти повернуто не було. Необхідною умовою для отримання допомоги по безробіттю є наявність у особи статусу безробітного. В даному випадку, оскільки відповідачка з 18.10.2016 до 12.04.2023 перебувала на обліку в УСЗН, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» отримувала державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з надбавкою на догляд, згідно законодавства «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» отримання [PERSON] , з 24.12.2020 по 16.08.2021, допомоги по безробіттю та інших соціальних послуг є безпідставним та неправомірним. Під час перебування на обліку в центрі зайнятості відповідачем було надано недостовірну інформацію щодо всіх своїх доходів. У разі якщо особа отримала допомогу по безробіттю без наявних на те підстав то вона зобов`язана добровільно повернути безпідставно отриману суму, в іншому разі відповідна сума виплаченої по безробіттю допомоги стягується з неї у встановленому законом порядку. Тому, неповідомлення особою центру зайнятості про виникнення або наявність такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону № 1533-ІІІ, є підставою для стягнення суми виплаченого матеріального забезпечення. Кошти в сумі 13548,07 грн підлягають поверненню до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, так як згідно ч,2 ст.16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» допомога по безробіттю виплачується за рахунок коштів вказаного Фонду. Тому, просив стягнути з [PERSON] на користь Білоцерківської філії Київського обласного центру зайнятості незаконно одержану допомогу по безробіттю в сумі 13548,07 грн. та судовий збір у сумі 2684,00 грн. 27.07.2022 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачка [PERSON] копію ухвали суду про відкриття провадження та позовну заяву з додатками отримала 29.12.2023 (а.с. 37). 09.01.2024 [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги є безпідставними і необґрунтованими, а є надуманими позивачем і такі, що не відповідають закону. Позов вона не визнає в повному обсязі, виходячи з наступного. 24.12.2020 вона звернулася до Білоцерківської філії Київського обласного центру зайнятості по питанню сприяння у працевлаштуванні, її було скеровано до інспектора Головахи, якій вона надала всі наявні у неї документи і повідомила працівника центру зайнятості про те, що у неї на утриманні перебуває дитина-інвалід. Вона наголосила на цьому для того, щоб підшукуючи їй роботу інспектор враховувала цю обставину, бо це особлива умова, яка повинна була вплинути на умови і режим роботи, який буде встановлений роботодавцем. Але працівник центру зайнятості не звернула на це уваги і взяла у неї лише дані банківської картки, на яку вона отримує виплати на дитину з УСЗН. В подальшому, вона олівцем вказувала місця де вона повинна була поставити підпис і їй було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю. За весь час знаходження на обліку Білоцерківської філії Київського обласного центру зайнятості вона сумлінно виконувала всі вказівки інспектора Головахи, але роботи їй так і не знайшлось. Тому, просила суд при ухваленні рішення врахувати наступне. Позивачем не доведено її вину у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про отримання грошової допомоги/компенсації непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за дитиною інвалідом, з метою незаконного отримання допомоги з безробіття. Процедура розслідування факту її, на їх думку, «шахрайства», не проведена відповідно до норм чинного законодавства України. Документи, якими підтверджена позовна заява є нікчемними. При цьому призначення вказаної допомоги по безробіттю пов`язується саме з наявністю/відсутністю роботи (праці) в особи як можливості діяти. Вона виховувала маленьку доньку, для забезпечення її життєдіяльності витрачаються немаленькі кошти, яких в родині категорично не вистачало. В сучасному світі, а тим більше в нашій державі, ростити дитину, тим більше дитину-інваліда це розкіш, яка повною мірою лягає на плечі батьків. Тому, вона сподівалася, що вона за допомогою Центра зайнятості знайде собі роботу, яка хоч трохи підтримає її родину, в такому непростому матеріальному стані. Представником позивача до позову не додано доказів, на підтвердження вимог, які б свідчили про те, що Центром зайнятості додержана вся послідовність перевірки достовірності даних безробітних, що особа знята з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повинна повернути суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин. З копії акту Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості №210816-13 від 16.08.2021, який складений згідно Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 №60/62, Постановою правління ПФУ України 13.02.2009 №7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року № 232/16248, вбачається, що перевіркою встановлено: перебуваючи на обліку в Центрі зайнятості [PERSON] одночасно перебуває на обліку в органах Департаменту соціальної політики та отримує грошову допомогу/компенсацію непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за дитиною інвалідом з 18.10.2016, висновки: допомога по безробіттю, нарахована за період з 24.12.2020 по 15.08.2021 в розмірі 15812,59 грн, підлягає поверненню. Однак, відсутній висновок, на підставі чого [PERSON] повинна повертати кошти, які були нараховані їй, як безробітній, без жодного примусу з її сторони. Водночас, відповідно до бухгалтерської довідки №1103 від 27.11.2023 (перевірка проводилася в серпні 2021 року) загальна сума виплачена їй позивачем 13548,07 грн. Тобто, загальна сума проведеного нарахування Центром зайнятості в двох первинних документах не відповідає один одному, різниця становить 2264,49 грн. Поряд з цим, в вищенаведеній бухгалтерській довідці відсутній підпис головного бухгалтера, або іншого працівника який має право підпису бухгалтерських документів, тобто відповідно до норм Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.95 №88, первинні бухгалтерські документи підписуються касиром, а також головним бухгалтером або особою, що його заміщує. З актом №210816-13 від 16.08.2021 вона не була ознайомлена. Право на надання пояснень також їй не було надано. Позивач стверджує, що актом №210816-13 від 16.08.2021 встановлено, що [PERSON] приховала інформацію про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат №210816-13 від 16.08.2021 і бухгалтерська довідка є первинними документами і займають ключову роль, адже вони є підставою для бухгалтерського обліку і доказами на яких має ґрунтуватися позовні вимоги. А враховуючи все вищенаведене вони є нікчемними. Будь-яких доказів, які свідчать про те, що керівником Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості було прийняте рішення про проведення перевірки, позивачем не надано. Крім того, доказів які б свідчили про те, що після проведеної перевірки вона була знята з обліку як безробітна, у зв`язку з чим вона повинна повернути суму незаконно отриманого матеріального забезпечення представником позивача не надано. Також, даний факт відсутній в персональній картці №105220122400003 від 24.12.2020, який є додатком 1 до позовної заяви. Розділ 8 даного документу не містить відміток про припинення реєстрації обліку, відсутній підпис посадової особи, яка її складала. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином, умовою стягнення виплаченого забезпечення є умисне невиконання застрахованою особою своїх обов`язків та зловживання ними. Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про отримання грошової допомоги/компенсації непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за дитиною інвалідом, з метою незаконного отримання допомоги з безробіття. Законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналізуючи копії заяв про призначення виплати допомоги по безробіттю, підписаних відповідачем не вбачається підстав вважати, що [PERSON] діяла недобросовісно, тобто не може бути доказом щодо свідомого неповідомлення отримання іншої грошової допомоги. Інспектор Центру зайнятості Головаха, маючи на руках всі документи, які вона їй надала, в тому числі посвідчення дитини-інваліда і дані банківської картки, на яку проводяться виплати допомоги з МУСЗН, вона була зобов`язана перевірити, зокрема, чи отримує вона допомогу та надбавку по догляду за дитиною-інвалідом, якщо ці відомості впливали на статус безробітної та одержання допомоги по безробіттю, також вона не повідомила її про можливі наслідки. З урахуванням вищевказаних вимог законодавства та обставин справи в їх сукупності, зокрема, не доведення позивачем вини відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про отримання грошової допомоги/компенсації непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за дитиною інвалідом з метою незаконного отримання допомоги з безробіття, а також нікчемності усіх первинних документів, розбіжностей сум і даних в них, непрофесійності персоналу Центру зайнятості, не дотримання норм чинного законодавства України в своїй діяльності, вбачається відсутність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та ст. 1212 ЦК України, для стягнення з неї виплаченої допомоги по безробіттю. Позивачем не встановлено факту недобросовісного набуття нею отриманих коштів, які є допомогою по безробіттю, як не встановлено й наявності рахункової помилки. На момент звернення до центру зайнятості, вона офіційно не працювала, була фактично безробітною, заробіток не отримувала, а кошти, які отримувала, здійснюючи догляд за дитиною з інвалідністю, не є заробітком, а є надбавкою на догляд. Адже подібні виплати за догляд певних категорій осіб призначаються фізичній особі, яка здійснює догляд без провадження підприємницької діяльності на професійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, не в якості заробітку, а в якості допомоги на утримання зазначеної категорії осіб. Отже, працездатна особа, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, чинним законодавством визначається як непрацююча працездатна особа, а кошти, які отримує така особа, є компенсаційною виплатою, а не доходом. (аналогічний висновок міститься в ухвалі Верховного Суду від 15.03.2019 у справі №683/1782/16-ц). Крім того, Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості при взятті її на облік з наданням статусу безробітної і призначення їй допомоги по безробіттю, мав право та був зобов`язаний перевірити, зокрема, чи отримує вона допомогу та надбавку по догляду за дитиною-інвалідом, якщо ці відомості впливали на її статус безробітної та одержання допомоги по безробіттю. Тим більше, вона є опікуном дитини інваліда з 2016 року, тобто задовго до її звернення до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості. Зі змісту ч. 2, 3 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» випливає, що для стягнення виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі тільки за двох умов: зловживання з боку застрахованої особи та подання ним недостовірних даних. Даний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Під час подання заяви про надання статусу безробітного, вона повідомила працівника центру зайнятості Головаху про те, що у неї на утриманні перебуває дитина - інвалід, і надала відповідні документи, але вона не звернула на це увагу, а дані банківської картки, на яку поступають виплати на дитину - інваліда, взяла до роботи. Тому, не вбачається підстав вважати, що вона діяла недобросовісно. Позивачем не враховано, що її донька [PERSON] є дитиною-інвалідом групи «А». Вона, [PERSON] , є матір`ю дитини з інвалідністю підгрупи «А». Тому вважає, що рішення про стягнення з неї заборгованості, отримання нею надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю, є безпідставне. Стаття 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» №2109-111 від 16.11.2000 передбачає, що право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю до 18 років. Згідно з ч.5 ст. 3 Закону №2109-111 надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються (крім заочної форми навчання), не проходять службу, не займають виборну посаду і фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю. Надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років, також призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, у відпустці без збереження заробітної плати, у разі якщо дитина з інвалідністю потребує домашнього догляду, і вони фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю. Одному з батьків, прийомних батьків, батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу, усиновителів, опікуну, піклувальнику надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи «А», а також одинокій матері (одинокому батьку) надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю призначається незалежно від факту роботи, навчання, служби. Підсумовуючи вищенаведене та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, відповідно до норм ст. ст. 1, 4, 43 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року №5067-VI, ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» від 16.11.2000 року №2109-111 та Порядку надання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 30.04.2002 року за №226/293/169, можна зробити висновок, що прив`язка саме до фактичного догляду за дитиною та незайнятості батьків при виплаті надбавки на догляд за дитиною-інвалідом стосується загального правила призначення такої надбавки. Винятком з нього є одинокі матері (батьки), та законні представники дитини з інвалідністю підгрупи «А», надбавка на догляд за дитиною-інвалідом віком до 18 років яким призначається незалежно від факту роботи, навчання та служби, про що неодноразово наголошується, як в Законі №2109 так і Порядку. Таким чином, їй призначена надбавка на догляд за дитиною-інвалідом не у зв`язку зі здійсненням фактичного нагляду за нею, а як матері дитини-інваліда підгрупи «А» незалежно від факту роботи, навчання та служби, а отже, вона не є зайнятою особою в розумінні Закону України «Про зайнятість населення». Тому, просила заявлені позовні вимоги залишити без задоволення в повному обсязі. 16.01.2024 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідно до п. 3 «Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним» перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття (далі - центри зайнятості) у разі, коли: під час перебування особи на обліку як безробітної до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації. Рішення щодо проведення перевірки приймається керівником центру зайнятості. Таке рішення було прийняте заступником керівника центру зайнятості, тобто особою яка заміняє керівника. Фахівець з питань зайнятості подає службову записку голові комісії з розслідування страхових випадків, яка являється заступником директора центру зайнятості, і доповідає про обставини які їй стали відомі і які можуть вплинути на виплати допомоги по безробіттю. Заступник директора своєю резолюцією дає згоду на подальшу роботу, тобто проведення розслідування страхового випадку (Додаток 1). Згідно п. 6 «Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним» у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин,що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку: рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Що стосується претензії відповідача, про те що її не викликали на засідання комісії, то позивач повідомляє що на засіданні комісії можуть бути присутні тільки її члени. [PERSON] членом комісії не являлась. Як вбачається з Протоколу №26, засідання комісії з розслідування страхових випадків відбулось 18.08.2021, на якому було розглянуто Акт розслідування №210816-13 від 16.08.2021, довідка УТСЗН №2204/10 від 16.08.2021 та данні РЗО, які отримані з Єдиної інформаційно-аналітичної системи Державної служби зайнятості України. Центром зайнятості був виданий Наказ №105/01-08 від 20.08.2021 про повернення матеріального забезпечення в якому зазначено що [PERSON] необхідно повернути кошти в розмірі 15812,59 грн. які були нараховані. Однак частину нарахованих але ще не виплачених коштів було відкореговано, тобто ще не виплачені кошти в сумі 2264,52грн. були повернуті до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття. Саме тому сума повернення матеріального забезпечення зменшена до 13548,07 грн. Враховуючи те що відповідачу було направлено три претензії: №704/1052.02/01-24 від 25.08.2021, №270/1052.02/01-24 від 19.05.2022 №629/14-01/01-24 від 29.08.2023, вона достеменно знала яку саме суму допомоги по безробіттю їй необхідно повернути. Тому, відповідач в своєму відзиві на позов вводить суд в оману кажучи про те що, ознайомившись з усіма копіями документів наданих позивачем невідомо, яку суму вона повинна виплатити. Тобто, який папірець позивач вважає більш важливим». Білоцерківська філія Київського обласного центру зайнятості не допускала «рахункової помилки», як неодноразово стверджує Відповідач, а саме через недобросовісність з боку [PERSON] їй була незаконно нарахована допомога по безробіттю. Для досудового врегулювання спору і всебічного розгляду ситуації, яка склалась, центр зайнятості направив [PERSON] запит №964/1052.02/01-24 від 23.11.2021, на який вона відповідь не надала, що свідчить про те що відповідач не хотіла врегулювати спір. При реєстрації в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості [PERSON] були надані документи, передбачені Постановою КМУ від 09.09.2018 №792 «Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку осіб, які шукають роботу», згідно якої реєстрація та облік громадян, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводяться службою зайнятості за умови пред`явлення паспорта, трудової книжки, цивільно-правового договору, а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту, інших документів центр зайнятості не вимагає. При постановці на облік [PERSON] не надавала посвідчення дитини-інваліда, бо цього не вимагає закон. До центру зайнятості надаються банківські реквізити розрахункового рахунку на який будуть зараховані кошти допомоги по безробіттю. Банківські реквізити не містять даних про те коли на рахунок і ким були (чи будуть в подальшому) зараховувані кошти. Тому фахівець центру зайнятості отримавши банківські реквізити від [PERSON] не міг зробити висновки про отримання останньою допомоги на догляд за дитиною з інвалідністю та надбавки на догляд. Відповідно до ч. 3 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів,на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. В акті фіксуються порушення, а законність підстав на яких [PERSON] повинна повертати кошти розглядається комісією з розслідування страхових випадків, а вже юридичним сектором складається претензія із зазначенням законних підстав на яких особа (боржник) повинна повертати кошти. Саме з цією метою центр зайнятості направляв до відповідача претензії, які вона помилково вважає «цькуванням», а не досудовим врегулюванням спору. Білоцерківська філія Київського обласного центру зайнятості являється філією Київського обласного центру зайнятості тому не має в штатному розкладі головного бухгалтера та взагалі бухгалтерії, вона є в Київському обласному центрі зайнятості, та це не являється підставою для заборони філією видачі довідки. Сама довідка не передбачає підпису головного бухгалтера, якщо вона видається філією, про це зазначено на самій довідці зліва знизу. Ця довідка не є первинним бухгалтерським документом про що стверджує відповідач. Що стосується того що відповідач не була ознайомлена з Актом розслідування страхових випадків, то фахівець з питань зайнятості яка складала вказаний Акт в Білоцерківській філії КОЦЗ не працює, тому сказати чому [PERSON] не була ознайомлена з актом розслідування не представляється можливим. Однак цей факт не знімає відповідальності з відповідача і не свідчить про те що вона не приховувала інформацію про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, а саме не повідомила що отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю з надбавкою на догляд. Відповідач повинна повернути незаконно отриману допомогу по безробіттю не тому що вона знята з обліку, а тому що вона її не мала законного права отримувати. Відповідач помилково вважає доказ зняття її з обліку підставою для повернення незаконно отриманих коштів. Щодо персональної картки, вона являється електронним документом в Єдиній інформаційно-аналітичній системі Державної служби зайнятості України. Персональна картка роздруковується для ознайомлення з нею, та внесеними даними, особою яка реєструється в центрі зайнятості, як безробітна. Також, вона роздруковується при формуванні паперової персональної картки для передачі до картотеки, присутність при цьому знятої з обліку особи не потрібна. Персональну картку можна роздрукувати в будь-який час, за потреби, тому що вона є в ЄІАС і наявність або відсутність підпису, на паперовому носії, відповідального працівника або підпису вже знятої з обліку особи не робить її «нікчемною». Білоцерківська філія КОЦЗ вважає що [PERSON] умисно не повідомила про отримання соціальної допомоги на дитину з інвалідністю з надбавкою на догляд. Це можна прослідкувати з направлень на працевлаштування, в яких при відмові від запропонованої роботи [PERSON] зазначає що дитині 5 років, а не те що вона виховує дитину з інвалідністю і не може працювати, бо дитина потребує догляду. Також, зазначає, що те що відповідач не читала, не мала бажання ознайомитись, з тим що підписує, не знімає з неї відповідальності. Всю необхідну інформацію [PERSON] отримала в повному обсязі від кар`єрного радника, мала доступ до неї, і змогу ознайомитись повторно, якщо чогось не зрозуміла, задати питання кар`єрному раднику, якщо такі виникли. Тому звинувачувати центр зайнятості в тому що відповідач не розуміла що підписує, безпідставно, цим самим [PERSON] намагається перекласти вину на центр зайнятості в тому що вона не читає що підписує і звинувачує в цьому кар`єрного радника. Також, відповідач у відзиві на позовну заяву помилково зазначає, що «працездатна особа, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, чинним законодавством визначається як непрацююча». Але, таке твердження повністю суперечить законодавству, адже відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення також належать: непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особи з інвалідністю І групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримує допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства. Тобто, при постановці на облік в центрі зайнятості [PERSON] вже була зайнятою особою, а тому не мала права на допомогу по безробіттю. На момент постановки на облік [PERSON] її дитина не мала інвалідність підгрупи А, а тому відповідач не мала права на отримання допомоги по безробіттю, бо на той момент вважалась зайнятою особою, та отримувала від держави допомогу з надбавкою на догляд за дитиною з інвалідністю. При постановці на облік, в центрі зайнятості [PERSON] , у заяві про надання статусу безробітного, власноруч підписаній, повідомила що не отримує допомоги, компенсації та/або надбавки по догляду за дитиною з інвалідністю (додаток 3 до позовної заяви) що не відповідало дійсності, тому можна стверджувати що відповідач це зробила умисно. Тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», неповідомлення особою центру зайнятості про виникнення або наявність такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до частини третьої статті 36 даного Закону, є підставою для стягнення суми виплаченого матеріального забезпечення. Тому, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що 24.12.2020 [PERSON] , [INFO] , звернулася до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного (а.с. 8, 53), в якій вказала, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, в тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не призначено, не є зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності, не отримує відповідно до законодавства допомогу, компенсацію та/або надбавку по догляду за: дитиною з інвалідністю; особою з інвалідністю 1 групи; особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує стороннього догляду або досягла 80-річного віку; грошове забезпечення як батьки вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки; грошову допомогу по догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду. Крім того, вказала, що не є членом особистого селянського господарства, фермером або членом фермерського господарства та не навчається на денній формі навчання. Ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Цього ж дня [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості із заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с. 9). 24.12.2020 Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості [PERSON] надано статус безробітного, відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» та призначено допомогу по безробіттю, відповідно до ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що підтверджується персональною карткою № [NUMBER] (а.с. 6, 75, 76). 16.08.2021, за результатами проведеної перевірки, було складено Акт за №210816-15 (а.с. 11), з якого вбачається, що [PERSON] перебувала на обліку в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості, як безробітна з 24.12.2020 по 16.08.2021. Відповідно до листа Управління соціального захисту населення\~ Білоцерківської міської ради №657 від 21.01.2022 [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення\~ Білоцерківської міської ради та державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з надбавкою на догляд на дочку [PERSON] , [INFO] та згідно медичного висновку №150 від 13.04.2021 дочці [PERSON] , [INFO] , інвалідність підгрупи «А» встановлена з 13.04.2021 по 12.04.2023 (а.с. 14). З довідки Управління соціального захисту населення №2204/10 від 16.08.2021, про отримання (неотримання) допомоги (а.с. 12), вбачається, що [PERSON] відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю, та дітям з інвалідністю» з 18.10.2016 до 13.04.2023 призначено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з надбавкою на догляд. З довідки Управління соціального захисту населення №2216/10/1 від 17.08.2021. про отримання (неотримання) допомоги (а.с. 12), вбачається, що [PERSON] відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю, та дітям з інвалідністю» з 13.04.2021 до 13.04.2023 призначено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з надбавкою на догляд підгрупа «А». З довідки Управління соціального захисту населення №2216/10 від 17.08.2021, про отримання (неотримання) допомоги (а.с. 13), вбачається, що [PERSON] відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю, та дітям з інвалідністю» з 18.10.2016 по 12.04.2021 призначено соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з надбавкою на догляд. З відповіді Управління соціального захисту населення №8038 від 07.11.2023 на запит Білоцерківської філії Київського обласного центру зайнятості (а.с. 25), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на обліку в УСЗН БМР, як отримувач допомоги на дітей одинокій матері в період з 24.12.2020 по 07.07.2021 не перебувала. З відповіді Білоцерківського відділу ДРАЦС №30.1-33/2898 від 14.11.2023 на запит Білоцерківської філії Київського обласного центру зайнятості (а.с. 26), вбачається, що реєстрація народження [PERSON] , [INFO] , проведена відповідно до т. 133 СК України. 27.11.2023 Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості видано довідку №1103 (а.с. 7), з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в період з 24.12.2020 по 16.08.2021 (дата припинення реєстрації) була зареєстрована як безробітна та отримала дохід у розмірі 13548,07 грн. 20.08.2021 наказом Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості №105/01-08 (а.с. 15) було зобов`язано [PERSON] , [INFO] , повернути кошти, виплачені як допомогу по безробіттю, в сумі 13 548,07 грн, за період з 24.12.2020 по 16.08.2021. 25.08.2021 Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості направлено претензію №704/1052.02/01-24 [PERSON] з вимогою повернення незаконно отриманих коштів\~ в розмірі 13548,07 грн. (а.с. 16), яку остання отримала 02.09.2021, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 18). На дану претензію від [PERSON] надійшла відповідь від 09.09.2021, в якій вона просила надати їй документи що підтверджують претензійні вимоги (а.с. 19, 60) 21.09.2021 Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості направлено на адресу [PERSON] копії документів, у відповідності до її заяви (а.с. 20-21), яку остання отримала 22.09.2021 (а.с. 21 на звороті). 19.05.2022 Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості направлено повторну претензію №270/1052.02/01-24 [PERSON] , з вимогою повернення незаконно отриманих коштів\~ в розмірі 13548,07 грн. (а.с. 22), яку остання отримала особисто під підпис 25.07.2022. 29.08.2023 Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості направлено повторну претензію №629/14-01/01-24 [PERSON] , з вимогою повернення незаконно отриманих коштів\~ в розмірі 13548,07 грн. (а.с. 23-24), яку остання отримала 04.09.2023 При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одним з принципів страхування на випадок безробіття є обов`язковість страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законом, та можливості добровільного страхування у випадках, передбачених законом. Частиною 1 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, цивільно-правового договору чи на інших підставах, передбачених законом, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та інші особи, які проходять службу та отримують грошове забезпечення (далі - військовослужбовці), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичні особи - підприємці, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах. Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є допомога по безробіттю. Частиною 1 статті 1 вказаного Закону передбачено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов`язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб-підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. Як встановлено ст. 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи. Право на забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону має також молодь, яка закінчила або припинила навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних. Статтею 1 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Пунктом 7 частини першої наведеної статті передбачено, що зайнятість - це не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Пунктом 13 частини першої наведеної статті передбачено, що особи працездатного віку - особи віком від 16 років, які не досягли встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про зайнятість населення» кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом: 1) участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття; 2) надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства; 3) надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці; 4) надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці. Частиною 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що статусу безробітного може набути: 1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; 2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю»; 3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників. Отже, аналізуючи зміст вищевказаної статті, не можуть бути визнані безробітним громадянином, зокрема, один з батьків, який здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, який відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» має право на призначення надбавки на догляд за дитиною. Частина 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Процедура реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, центром зайнятості державної служби зайнятості визначається відповідно до Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 року № 792. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону. Умови виплати допомоги по безробіттю, що визначені ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» пов`язуються з початком настання безробіття, тобто наданням особі статусу безробітного. Як було зазначено вище у рішенні, 24.12.2020 [PERSON] було надано статус безробітної (за її особистою заявою) та призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст. 22 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», котра перебувала на обліку в центрі зайнятості по 16.08.2021, як особа, що шукає роботу, відповідно до Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою КМ України від 19 вересня 2018 року №792. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зареєстровані безробітні зобов`язані, зокрема, інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі: встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг. Пунктом 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань, зокрема, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Згідно з п.2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України № 60/62 від 13 лютого 2009 року, здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. На виконання вимог вказаного порядку та Закону Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості була проведена перевірка достовірності даних та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення щодо [PERSON] , відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Про зайнятість населення» та складено відповідний акт №210816-15 від 16.08.2021, яким встановлено, що безробітна [PERSON] перебувала на обліку в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості, як безробітна з 24.12.2020 по 16.08.2021. Відповідно до листа Управління соціального захисту населення\~ Білоцерківської міської ради №657 від 21.01.2022 [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради та державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з надбавкою на догляд на дочку [PERSON] , [INFO] та згідно медичного висновку №150 від 13.04.2021 дочці [PERSON] , [INFO] , інвалідність підгрупи «А» встановлена з 13.04.2021 по 12.04.2023. Також, на підставі вищезазначеного акту розслідування, 20.08.2021 Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості було винесено наказ про повернення [PERSON] виплаченої їй допомоги по безробіттю в сумі 13 548,07 грн, отриману за період з 24.12.2020 по 16.08.2021. Твердження відповідачки, викладені у відзиві, суд приймає до уваги частково виходячи з наступного. Так, в тексті акту зазначено, що він складений згідно Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 №60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 №7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року № 232/16248. Відповідно до п.2 Порядку, розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Відповідно до п. 3 Порядку, перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття у разі, коли під час перебування особи на обліку як безробітної до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації. Рішення щодо проведення перевірки приймається керівником центру зайнятості. Пунктом 5 Порядку передбачено, що перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом, зокрема, звіряння наданої особою інформації з відомостями,наявними в Державній податковій адміністрації\~ України,\~ Пенсійному\~ фонді України, у державних реєстраторів. Пунктом 6 Порядку передбачено, що у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку. Пунктом 7 Порядку передбачено, що рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. Судом встановлено, що рішення про проведення перевірки прийняте заступником керівника Білоцерківського міського центру зайнятості Філіцькою Наталією та дане розслідування здійснювалося в особі кар`єрного радника відділу організації працевлаштування населення [PERSON] , шляхом звіряння відомостей поданих особою та даних зазначених у документах страхувальника з базою Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Також, фахівець з питань зайнятості [PERSON] подала службову записку голові комісії з розслідування страхових випадків, яка є заступником директора центру зайнятості, [PERSON] , і доповіла про обставини які їй стали відомі і які можуть вплинути на виплати допомоги по безробіттю. Заступник директора своєю резолюцією дала згоду на подальшу роботу, тобто проведення розслідування страхового випадку (а.с. 71). Як вбачається з Протоколу №26 від 18.08.2021 (а.с. 72), засідання комісії з розслідування страхових випадків відбулось 18.08.2021, на якому було розглянуто Акт розслідування №210816-13 від 16.08.2021, довідка УСЗН №2204/10 від 16.08.2021 та данні РЗО, які отримані з Єдиної інформаційно-аналітичної системи Державної служби зайнятості України (а.с. 73), та зокрема прийнято рішення про повернення коштів з моменту настання обставин. Також, позивачем надано до суду докази, які свідчать про те, що після проведеної 16.08.2021 перевірки [PERSON] була знята з обліку як безробітна (а.с. 76). Водночас, пунктом 5 Порядку передбачено, що за результатами звірки або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що її проводили. У разі встановлення недостовірності даних, на підставі яких особі надано статус безробітної та право на виплату матеріального забезпечення, особа ознайомлюється з актом, про що засвідчує власним підписом. У разі відмови особи підписати акт про це робиться відповідна відмітка спеціалістом центру зайнятості. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка з вказаним актом ознайомлена не була, адже в акті №210816-15 від 16.08.2021 відсутні пояснення застрахованої особи та її підпис. Відповідно до ч.3 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Частиною 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Зі змісту вище викладеної статті випливає, що для стягнення виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі тільки за двох умов: зловживання з боку застрахованої особи та подання ним недостовірних даних. Даний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Таким чином, умовою стягнення виплаченого забезпечення є умисне невиконання застрахованою особою своїх обов`язків та зловживання ними. Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про отримання грошової допомоги/компенсації непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за дитиною інвалідом, з метою незаконного отримання допомоги з безробіття. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з частиною першою статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню заробітна плата й платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їхня виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку й недобросовісності з боку набувача. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, провадження № 14-445цс18, дійшла висновку, що у ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналогічні за своїм змістом висновки про застосування статті 1215 ЦК України зроблені, зокрема, в постанові Верховного Суду від 02 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 174/406/16-ц, від 07 березня 2018 року у справі № 517/186/17, від 28 березня 2018 року у справі № 173/166/17, від 03 травня 2018 року у справі № 473/2859/17, від 20 червня 2018 року у справі № 501/2500/15, від 26 червня 2018 року у справі № 174/404/16-ц. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в період з 24.12.2020 по 16.08.2021 (дата припинення реєстрації) була зареєстрована як безробітна та отримала кошти у розмірі 13548,07 грн, з 25.07.2015 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від даного шлюбу має доньку [PERSON] , [INFO] , отримує державну соціальну допомогу на дитину-інваліда з 18.10.2016 у сумі 1405,00 грн, також дитині-інваліду [PERSON] , [INFO] , з 13.04.2021 встановлена підгрупа «А» (а.с. 53-56, 58-59). Як зазначено вище у рішенні, відповідачка [PERSON] , не є одинокою матір`ю, адже реєстрація народження [PERSON] , [INFO] , проведена відповідно до ст. 133 СК України та на обліку в УСЗН БМР як отримувач допомоги на дітей одинокій матері в період з 24.12.2020 по 07.07.2021 вона не перебувала. Водночас, згідно із ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду, створюється Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до ч. 2, п. 2 ч. 3 Розділу ІІІ Положення «Про державну службу зайнятості», затвердженого Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 16.12.2020 року № 2663, Державний центр зайнятості виконує повноваження безпосередньо та через міжрегіональні, регіональні центри зайнятості та їх філії. Державний центр зайнятості відповідно до покладених на нього завдань зокрема здійснює управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами Фонду в межах затвердженого бюджету Фонду відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», управління майном, в межах, визначених чинним законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», фонд зобов`язаний вживати заходів до раціонального використання коштів і забезпечення фінансової стабільності Фонду. В той же час згідно із ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд має право користуватися в установленому порядку відомостями Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, необхідними для забезпечення виконання покладених на нього функцій; перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів Фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів Фонду та зупиняти виплати з Фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним Фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду; отримувати необхідні пояснення (у тому числі в письмовій формі) з питань, що виникають під час перевірки; стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. Відповідно до ч.2 розділу ІV Положення «Про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року №10-1, до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема, персоніфіковані відомості про застрахованих осіб та інформація про нарахування страхових внесків, про трудовий та страховий стаж, особливі умови праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні та із загальнообов`язкового державного соціального страхування, період, який відповідно до законодавства зараховується до страхового стажу без сплати страхових внесків, кількість календарних днів перебування у трудових та цивільно-правових відносинах, проходження служби за відповідний місяць, що подаються страхувальниками у складі звітності; відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями, - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Зі змісту ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» вбачається, що вже застраховані і зареєстровані в установленому порядку як безробітні особи мають обов`язок своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Як вбачається із матеріалів справи, з 18.10.2016 [PERSON] одержує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю, а до центру зайнятості вона звернулася 24.12.2020. Таким чином, вже на момент її звернення, центр зайнятості в силу положення ч.2 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття» мав перевірити зазначений факт при вирішення питання, чи має вона право на одержання матеріального забезпечення на випадок безробіття, однак центр зайнятості цього не зробив, при цьому, як вбачається з матеріалів справи та визнається позивачем, центр зайнятості дізнався про факт отримання [PERSON] державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю з довідки УСЗН, яка видана відповідачці 16.08.2021. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав вважати, що [PERSON] діяла недобросовісно при зверненні до центру зайнятості із заявою, про надання їй статусу безробітного. Крім того, Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості, правонаступником якого є Київський обласний центр зайнятості в особі Білоцерківської філії Київського обласного центру зайнятості, при взятті на облік відповідачки з наданням статусу безробітної і призначення їй допомоги по безробіттю, мав право та був зобов`язаний перевірити, зокрема, чи отримує вона державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, а також допомогу та надбавку по догляду за дитиною-інвалідом, якщо ці відомості впливали на її статус безробітної та одержання допомоги по безробіттю. При цьому, позивач відповідно до норми ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» мав для цього всі можливості здійснити відповідну звірку первинних документів особи з інформацією за даними ПФУ та ЄДРС. Крім того, із аналізу практики Європейського Суду з прав людини можна дійти висновку, що принцип «належного урядування» також передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб (п.70 рішення у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року). Також слід зазначити, що право на соціальний захист є невід`ємним конституційним правом громадян (стаття 64 Конституції України). У справі Gaygusuzv. Austria, § 41, Європейський суд з прав людини установив, що право на невідкладну допомогу - допомогу за системою соціального забезпечення, пов`язану з виплатою внесків у фонд страхування на випадок безробіття - було, наскільки це передбачено чинним законодавством, майновим правом для цілей статті 1 Протоколу № 1, тобто є позитивним обов`язком держави, оскільки це положення застосовується без необхідності покладатися виключно на зв`язок між правом на невідкладну допомогу та зобов`язанням сплачувати «податки чи інші внески». Окрім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Казарін проти Італії» (заява [PERSON] ( [PERSON] ) № 4893/13) від 11 лютого 2021 року, суд також установив, що держава фактично вже надала людині соціальну допомогу, її перерахунок і подальші спроби повернути виплачені кошти становитимуть втручання у права, гарантовані ст. 1 Протоколу 1 Конвенції. Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Однак, позивачем не доведено належними та допустимим доказами вину відповідачки у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про отримання грошової допомоги/компенсації непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за дитиною інвалідом, з метою незаконного отримання допомоги з безробіття. Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про зайнятість населення», кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується зокрема шляхом участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття. Згідно із п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. При цьому, надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років, згідно зі ст.3 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються (крім заочної форми навчання), не проходять службу, не займають виборну посаду і фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] на момент подання заяви до центру зайнятості офіційно не працювала, була фактично безробітною, заробіток не отримувала, а кошти, які вона отримувала, здійснюючи догляд за дитиною з інвалідністю, не є заробітком, а є надбавкою на догляд, адже подібні виплати за догляд певних категорій осіб призначаються фізичній особі, яка здійснює догляд без провадження підприємницької діяльності непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, не в якості заробітку, а в якості допомоги на утримання зазначеної категорії осіб. Аналогічний висновок міститься в ухвалі Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 683/1782/16-ц (провадження № 61-4475ск19). Також, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» (зі змінами внесеними Законом № 2622-IX від 21.09.2022) статусу зареєстрованого безробітного може набути, зокрема, і один з батьків, прийомних батьків, батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу, усиновитель, опікун, піклувальник дитини з інвалідністю підгрупи А, які відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» мають право на призначення надбавки на догляд за дитиною. З урахуванням вищевказаних вимог законодавства та обставин справи в їх сукупності, зокрема, не доведення позивачем вини відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про отримання грошової допомоги/компенсації непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за дитиною інвалідом, з метою незаконного отримання допомоги з безробіття, суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст.1166, 1212, 1215 ЦК України, для стягнення з відповідачки на користь Київського обласного центру зайнятості в особі Білоцерківської філії Київського обласного центру зайнятості виплаченої допомоги по безробіттю у розмірі 13548,07 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed