Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 жовтня 2023 року звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 19 грудня 2009 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №2067. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 18 березня 2023 року шлюбні відносини між ним та відповідачкою були припинені з огляду на те, що остання пішла з сім`ї до іншого чоловіка. Як йому стало відомо, дружина тривалий час порушувала подружню вірність, зраджувала йому, що є безумовною підставою для розірвання шлюбу. З вказаного часу сімейні відносини вони не підтримують, проживають окремо, при цьому їх син залишився проживати з ним. Він вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім`ї з відповідачкою неможливе, а призначення будь-яких строків для примирення є недоцільним, оскільки між ними втрачено любов та повага один до одного. З огляду на те, що шлюб між ним та відповідачкою носить формальний характер, вони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому є необхідність у розірванні їх шлюбу. Також, позивач зазначає, що вони з дружиною не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати їх малолітній син. Вони з дружиною проживають окремо, їх сину [PERSON] виповнилось 11 років, він проживає з ним - позивачем і категорично висловив бажання і надалі не розлучатися з ним, він не бачить своє місце проживання з матір`ю, яка проживає з іншим чоловіком. Він належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створює належні умови для розвитку її природних здібностей, готує її до самостійного життя та праці. В зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України він, його дружина, їх дитина переїхали з м.Харкова до Дніпра. На теперішній час він орендує квартиру за адресою [ADDRESS] , де проживає разом з сином. Він забезпечує сина всім необхідним для гармонійного розвитку та належним чином виховує його. Син навчається дистанційно у 6-В класі Комунального закладу «Харківський ліцей №144 Харківської міської ради», займається плаванням, вивченням китайської мови в інституті Конфу Харківського національного університету імені В.Н Каразіна. Він - позивач працює та перебуває на обліку в ДПІ у Московському районі м.Харкова як фізична особа-підприємець, його дохід за 2022 рік склав 137 785,42 грн. Крім того, їм з сином виплачується соціальна допомога як внутрішньо переміщеним особам у сумі 5000 грн. на місяць. При цьому відповідачка не працює і має дохід тільки у вигляді соціальної допомоги як внутрішньо переміщена особа у сумі 2000 грн. на місяць. Він не заперечує та не перешкоджає відповідачці у спілкуванні з сином. Позивач зазначає, що з урахуванням його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до нього, вік дитини, відносини, які існують між ним та сином, наявність взаємопорозуміння між ним та дитиною, можливість створення дитині умов для виховання і розвитку, вважає можливим визначити місце проживання сини з ним. Посилаючись на зазначене позивач [PERSON] у позові просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 19 грудня 2009 року в Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2067; визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 жовтня 2023 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О. Ухвалою суду від 06 жовтня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено проведення підготовчого засідання. 16 жовтня 2023 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку участі матері у вихованні дитини. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що вона з 19 грудня 2009 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років відношення між нею та чоловіком поступово погіршувалися, в результаті чого між ними зникло взаємопорозуміння. Будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них різні погляди на спільне сімейне життя та обов`язки один до одного. Їх спільне життя не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, чоловік не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у неї, що призвело до втрати почуттів, взаємоповаги, дружби, взаємодопомоги. Вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують з березня 2023 року. [PERSON] у зустрічному позові також вказує на те, що з травня 2023 року [PERSON] всіляко перешкоджав їй в її спробах продовжити спілкування та виховання їх спільного сина. 04 вересня 2023 року їй стало відомо, що [PERSON] взагалі змінив адресу проживання та переїхав з їх спільним сином проживати за іншою адресою, про нове місце перебування спільної дитини не повідомив, у наданні нової адреси проживання відмовляє. Вона була вимушена звернутись до Дніпровського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області із відповідною заявою про вчинене кримінальне правопорушення, яка була зареєстрована за номером ЄО - 31898 від 04 жовтня 2023 року. В свою чергу спілкування та її участь у вихованні сина буде мати виключно позитивний ефект на становлення дитини як особистості та подальшого її розвитку. За місцем її проживання створені всі необхідні умови для відпочинку, навчання та дозвілля дитини [PERSON] , [INFO] , вона в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться; займається суспільно-корисною діяльністю, є волонтером. Вона як мати, яка проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею і це право підлягає судовому захисту, а батько не має права перешкоджати їй спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні. Посилаючись на зазначене, позивач по зустрічному позову [PERSON] просить зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином - [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про зміну місця перебування дитини - [PERSON] , [INFO] , а також про зміну стану його здоров`я; визначити їй способи та порядок участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , за наступним графіком побачень з дитиною: побачення кожної суботи в період часу з 09:00 по 20:00 за фактичним місцем проживання дитини або за фактичним місцем проживання [PERSON] з можливістю спільного відвідування громадських місць, закладів громадського харчування, розважальних закладів для дітей та спільного відпочинку дитини з матір`ю; побачення кожного вівторка та четверга в період часу з 18:00 до 21:00 за фактичним місцем проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , або за фактичним місцем проживання [PERSON] з можливістю спільного відвідування громадських місць, закладів громадського харчування, розважальних закладів для дітей та спільного відпочинку дитини з матір`ю; побачення 22 травня кожного року з 09-00 до 21-00 години за фактичним місцем проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , або за фактичним місцем проживання [PERSON] з можливістю спільного відвідування громадських місць, закладів громадського харчування, розважальних закладів для дітей та спільного відпочинку дитини з матір`ю; побачення 31 грудня кожного року в період часу з 09-00 до 15-00 годин за фактичним місцем проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , або за фактичним місцем проживання [PERSON] з можливістю спільного відвідування громадських місць, закладів громадського харчування, розважальних закладів для дітей та спільного відпочинку дитини з матір`ю; з метою оздоровлення дитини [PERSON] має право щороку спільно відпочивати з дитиною - [PERSON] , [INFO] , на території України або за кордоном у літній період у строк до 15 днів поспіль. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16 жовтня 2023 року для розгляду даного позову визначена суддя Кудрявцева Т.О. Ухвалою суду від 16 жовтня 2023 року зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку участі матері у вихованні дитини залишена без руху з надання позивачу по зустрічному позову строку для усунення її недоліків. Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов з первісним позовом, об`єднано вказані позови в одне провадження. Ухвалою суду від 08 лютого 2024 року Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради залучена до участі в якості належної третьої особи. Позивач [PERSON] з представником в підготовчому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримали та визнали зустрічні позовні вимоги [PERSON] з урахуванням змісту Висновку органу опіки та піклування, пояснили, що не заперечують проти спілкування матері та дитини з урахуванням бажання дитини згідно запропонованого органом опіки та піклування графіку. В підготовчому засіданні відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги [PERSON] , підтримала свої зустрічні позовні вимоги та пояснила, що вона не заперечує проти встановленого у вказаному Висновку Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, способу її участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, враховуючи думку дитини. В підготовчому засіданні представник третьої особи - Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради просила ухвалити у справі рішення в інтересах дитини. У зв`язку з визнанням відповідачем [PERSON] первісного позову та визнання відповідачем по зустрічному позову [PERSON] зустрічного позову, з урахуванням думки учасників справи та положень ст. 200 ЦПК України, суд вважає можливим у хвалення в підготовчому засіданні по даній справі судового рішення. Вислухавши учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 200 ЦПК України передбачено, що у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. Відповідно до ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Згідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно до ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державною полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Як встановлено в судовому засіданні, 19.12.2009 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №2067, що підтверджується копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 713. 18 березня 2023 року шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] та ведення спільного господарства були припинені, із вказаного часу сімейні відносини вони не підтримують, проживають окремо, при цьому їх син залишився проживати з [PERSON] . Як поянили сторони, протягом останніх років відношення між [PERSON] та [PERSON] поступово погіршувалися, в результаті чого між ними зникло взаємопорозуміння; будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них різні погляди на спільне сімейне життя та обов`язки один до одного; їх спільне життя не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, подальше сумісне життя і збереження сім`ї між ними неможливе, а призначення будь-яких строків для примирення є недоцільним, оскільки між ними втрачено любов та повага один до одного; їх шлюб носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить їх інтересам, у відповідачки за первісним позовом склалась нова сім`я. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, у судовому засіданні відповідач визнала позов, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб позивача та відповідачки підлягає розірванню. Крім вищезазначених позовних вимог [PERSON] заявлені до [PERSON] позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з ним, а [PERSON] заявлені до [PERSON] позовні вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку участі матері у вихованні дитини. Статтею 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі ст. ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Абзацом 2 ч.1 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Позивач [PERSON] , обгрунтовуючи позовні вимоги про визначення місця проживання дитини, зазначає, що вони з дружиною, з якою вони проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати їх малолітній син, на даний час дитина проживає з ним, висловлює бажання і надалі не розлучатися з ним, він не бачить своє місце проживання з матір`ю, яка проживає з іншим чоловіком. Він належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створює належні умови для розвитку її природних здібностей, готує її до самостійного життя та праці. В зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України він, його дружина, їх дитина переїхала з м.Харкова до Дніпра. На теперішній час він орендує квартиру за адресою [ADDRESS] , де проживає разом з сином. Він забезпечує сина всім необхідним для гармонійного розвитку та належним чином виховує його. Син навчається дистанційно у 6-В класі Комунального закладу «Харківський ліцей №144 Харківської міської ради», займається плаванням, вивченням китайської мови в інституті Конфу Харківського національного університету імені В.Н Каразіна. Він - позивач працює та перебуває на обліку в ДПІ у Московському районі м.Харкова як фізична особа-підприємець, його дохід за 2022 рік склав 137 785,42 грн. Крім того, їм з сином виплачується соціальна допомога як внутрішньо переміщеним особам у сумі 5000 грн. на місяць. При цьому відповідачка не працює і має дохід тільки у вигляді соціальної допомоги як внутрішньо переміщена особа у сумі 2000 грн. на місяць, він не заперечує та не перешкоджає відповідачці у спілкуванні з сином. У зустрічному позові [PERSON] в обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з травня 2023 року [PERSON] всіляко перешкоджав їй в її спробах продовжити спілкування та виховання їх спільного сина. 04 вересня 2023 року їй стало відомо, що [PERSON] взагалі змінив адресу проживання та переїхав з їх спільним сином проживати за іншою адресою, про нове місце перебування спільної дитини не повідомив, у наданні нової адреси проживання відмовляє, тому вона була вимушена звернутись до Дніпровського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області із відповідною заявою про вчинене кримінальне правопорушення. Вважає, що спілкування та її участь у вихованні сина буде мати виключно позитивний ефект на становлення дитини як особистості та подальшого її розвитку; за місцем її проживання створені всі необхідні умови для відпочинку, навчання та дозвілля дитини, за станом здоров`я та за матеріальним станом вона не має перешкод спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Таким чином, встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо місця проживання дитини та щодо участі матері у спілкуванні та вихованні дитини, встановлення порядку участі матері у вихованні дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами, в 2022 році вони разом з сином [PERSON] , [INFO] , переїхали проживати в м.Дніпро з м.Харкова, де проживали сім`єю за адресою [ADDRESS] . З 18 березня 2023 року шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] були припинені, з цього часу вони почали проживати роздільно. Після припинення батьками шлюбних відносин малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком - [PERSON] у орендованій позивачем квартирі за адресою [ADDRESS] . Позивач належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створює належні умови для розвитку її природних здібностей, готує її до самостійного життя. Відповідно до Довідки № 279/01-39 від 12 вересня 2023 року [PERSON] , [INFO] , навчається у 6-В класі комунального закладу «Харківський ліцей №144 Харківської міської ради», навчання відбувається дистанційно. У виданій вказаним учбовим закладом характеристиці [PERSON] , [INFO] , характеризується позитивно та вказується про участь батька дитини - [PERSON] у вихованні, шкільному та особистому житті дитини. Також, [PERSON] , [INFO] , навчається на початковому рівні вивчення китайської мови в Інституті Конфуція Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна, що підтверджується довідкою від 19 вересня 2023 року за № 4401-18/008. Крім того, дитина - [PERSON] , [INFO] , регулярно відвідує секцію плавання у СРОЦ «Велес Спорт» з липня 2022 року по теперішній час. Батько дитини - [PERSON] працює та перебуває на обліку в ДПІ у Московському районі м.Харкова як фізична особа-підприємець, його дохід за 2022 рік склав 137 785,42 грн. Крім того, позивачу з сином виплачується соціальна допомога як внутрішньо переміщеним особам у сумі 5000 грн. на місяць. Відповідно до «Довідки від 19 червня 2023 року № 1241-7501654273 про взяття на облік внурішньо переміщеної особи» [PERSON] , який має зареєстроване місце проживання [ADDRESS] , фактично проживає за адресою [ADDRESS] . Актом обстеження умов проживання від 13 жовтня 2023 року, складеним головними спеціалістами управління-служби у справах дітей Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, зафіксовано, що [PERSON] разом з дитиною [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] , квартира є орендованою, однокімнатною, з усіма зручностями, у квартирі для навчання, відпочинку та дозвілля дитини створено всі умови. Як пояснила в судовому засіданні [PERSON] , вона не заперечує проти того, щоб син [PERSON] проживав з батьком, бо цього бажає і дитина, проте вона хоче приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, проти чого їй перешкоджає позивач, останнім часом дитина не бажає з нею спілкуватися, в зв`язку з чим вона просила позивача разом з дитиною відвідати психолога для нормалізування їх відносин. В зв`язку із перешкодами з боку [PERSON] у спілкуванні з дитиною, за вищевказаних обставин, [PERSON] звернулась до Дніпровського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області із відповідною заявою про вчинене кримінальне правопорушення, в якій зазначила, що з травня 2023 року [PERSON] почав створювати умови, при яких вона не може спілкуватися зі своїм сином, контролювати процес його навчання, приймати участь у його вихованні, контролювати стан здоров`я, 04 вересня 2023 року вона дізналась, що [PERSON] взагалі змінив місце проживання за адресою, яка їй невідома та яку він їй не повідомляє; просила провести розслідування та виявити місце проживання дитини. Вказане підтверджується копіями Протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 04 жовтня 2023 року, складеного слідчим СВ Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, Пояснень від 04 жовтня 2023 року, наданих [PERSON] слідчому, Талоном-повідомленням №31898 від 04 жовтня 2023 року про прийняття заяви. Відповідно до «Довідки від 29 липня 2022 року № 1241-5001936486 про взяття на облік внурішньо переміщеної особи» [PERSON] , яка має зареєстроване місце проживання [ADDRESS] , фактично проживає за адресою [ADDRESS] . Актом обстеження умов проживання від 29 вересня 2023 року, складеним головними спеціалістами управління-служби у справах дітей Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, зафіксовано, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , квартира є двокімнатною з усіма зручностями, одна кімната підготовлена під дитячу, у квартирі для виховання, розвитку, навчання, відпочинку та дозвілля дитини створено всі умови. [PERSON] є волонтером, займається суспільно-корисною діяльністю. За станом здоров`я [PERSON] перешкод для участі у вихованні з дитиною не має, на обліку з приводу наявності наркологічних захворювань чи психічних розладів не перебуває, що підтверджується довідками КП «ДБКЛПД» ДОР» від 27 вересня 2023 року за № 2699 та № 5338. В судовому малолітній свідок [PERSON] , [INFO] , пояснив, що проживає з батьком [PERSON] , його мати [PERSON] проживає окремо від них. Батько виховує його, піклується про нього, водить на зайняття зі спорту, він хоче і надалі проживати з батьком, він не проти спілкування з мамою. Відповідно до положень статті 19 СК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до «Висновку Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] » від 02 листопада 2023 року, комісією з питань захисту прав дитини було прийнято рішення про надання висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] ; направлення клопотання до Комунального закладу соціального захисту «Центр підтримки дітей та сімей «Обійми» Дніпровської міської ради про проведення з родиною роботи в межах повноважень щодо налагодження відносин між батьками і дитиною. Як вбачається з Висновку психолога від 24 січня 2024 року, складеного Комунальним закладом соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми», за результатами психологічного діагностування батька та матері дитини - [PERSON] , [INFO] , було виявлено, що вони мають достатньо високий рівень батьківського потенціалу, щиро та турботливо ставляться до дитини, мають чіткі плани на майбутнє щодо виховання сина. Батьки дитини погодились на кілька сумісних зустрічей з психологом, в ході яких за допомогою психолога батькам вдалось почути та краще зрозуміти один одного, [PERSON] пояснив, що не варто примушувати його та сина до якогось графіку спілкування або побачень, що син буде проживати з ним, а спілкуватись з мамою за власним бажанням, а не за примусом або вимогою. [PERSON] повідомила, що боїться втратити своє право на спілкування та участь у вихованні сина. В результаті цих зустрічей між мамою та сином почали налагоджуватись стосунки у вигляді переписки та безпосереднього спілкування під час зустрічей; мама врахувала побажання [PERSON] щодо стиля та тем спілкування, батьки домовились між собою про можливі варіанти щодо поступок в інтересах дитини у судових позовах. Таким чином, судом встановлено, що батьки дитини - [PERSON] та [PERSON] за станом здоров`я не мають перешкод у вихованні дитини, обидва бажають виконувати свої батьківські обов`язки, за своїми місцями проживання створили для дитини всі належні умови, однак судом встановлено, що малолітній [PERSON] має тісний зв`язок із батьком, проживає разом з ним за наведеною у висновку комісії органу опіки та піклування адресою, бажає в подальшому проживати саме з батьком, зміна його постійного місця проживання може негативно вплинути на життєвий уклад, психоемоційний стан та стан здоров`я дитини, що буде суперечити її інтересам. Зважаючи на викладене, позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини з ним підлягають задоволенню з ухваленням судом рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] . Розв`язуючи вимогу щодо встановлення способу участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд зазначає, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Контакт з дитиною - реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право спілкуватися з нею, а інший з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати цьому, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Після побачення з дитиною, батьки зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання та не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Згідно ст.154 Сімейного кодексу України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Відповідно до статті 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до «Висновку Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , матері [PERSON] » від 08 лютого 2024 року, адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне встановити години для спілкування та участі у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , матері [PERSON] таким чином: кожні вівторок та четвер з 18-00 до 20-00 год.; кожну першу та третю суботу місяця з 12-00 до 15-00 години; 22 травня кожного року з 11-00 до 21-00 години; 31 грудня кожного року з 11-00 до 15-00 години; серпень місяць кожного року протягом 15 днів спільний відпочинок матері та дитини. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона не заперечує проти встановленого у вказаному Висновку Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, способу її участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, враховуючи його думку та думку батька дитини. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що не заперечує проти спілкування матері та дитини з урахуванням бажання дитини згідно запропонованого органом опіки та піклування графіку. Враховуючи згоду з таким графіком побачень з сином відповідача [PERSON] , суд вважає за можливе, без відхилення від встановленого графіку органом опіки та піклування, затвердити його судовим рішення у цій справі. Оцінивши зібрані у справі докази на належність, допустимість достовірність, кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв`язку у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України, враховуючи визнання стороною відповідача по первісному позову та відповідача по зустрічному позову у повному обсязі, суд приходить до висновку, що за встановленого наявного спору між батьками стосовно місця проживання дитини та способу взяття участі у вихованні та спілкуванні з дитиною матір`ю, з урахуванням віку дитини, її емоційного, психологічного стану та стану здоров`я, наданих в судовому засіданні пояснень як дитиною так і її батьками, з урахуванням умов проживання сторін, обставин належного піклування батька про дитину, інтересам дитини відповідатиме проживання разом з батьком, що не тягне за собою обмеження матері у праві спілкування і участі у вихованні сина [PERSON] , у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з визначенням місця проживання спільної дитини сторін [PERSON] з батьком. Також, суд вважає такими, що підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку участі матері у вихованні дитини з урахуванням Висновку органу опіки та піклування, з яким погодилися сторони, та зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про зміну місця перебування дитини - [PERSON] , [INFO] , а також про зміну стану його здоров`я. Задовольняючи вказані позовні вимоги, суд вважає за необхідне встановити спосіб участі матері [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення наступного графіку побачень з дитиною: кожні вівторок та четвер з 18-00 до 20-00 год.; кожну першу та третю суботу місяця з 12-00 до 15-00 годин; 22 травня кожного року з 11-00 до 21-00 годин; 31 грудня кожного року з 11-00 до 15-00 годин; серпень місяць кожного року протягом 15 днів спільний відпочинок матері та дитини. Таким чином, зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню частково з урахуванням запропонованого Висновком Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органом опіки та піклування, графіком участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, що було нею визнано під час розгляду даної судової справи. Ухвалюючи дане судове рішення, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). За правилами ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 2147,20 грн., стягнути [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 2147,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial