Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

16 серпня 2024 року керівник Бериславської окружної прокуратури Херсонської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із вказаним позовом в якому просить припинити громадянці Республіки Білорусь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ), право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6520681800:03:060:0004 площею 8,1811 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 січня 2021 року за номером 40296365 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 56343283 від 28 січня 2021 року) шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до статті 141 ЦПК України. В обґрунтування позову заявник зазначив, що 21 січня 2021 року державним реєстратором Нововоронцовської районної державної адміністрації Молотковою І.Б. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зареєстровано право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 66520681800:03:060:0004 площею 8,1811 га за [PERSON] , яка є громадянкою Республіки Білорусь, на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія та номер [NUMBER] , виданого 21 серпня 2000 року Качкарівською сільською Радою народних депутатів Бериславського району Херсонської області, яка перебуває на території Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області. В подальшому 20 січня 2021 року громадянкою Республіки Білорусь [PERSON] передано земельну ділянку з кадастровим номером 652416520681800:03:060:0004 площею 8,1811 га за договором емфітевзису в користування [PERSON] на 50 років. Разом з цим, Бериславською окружною прокуратурою виявлено порушення статей 13, 14, 41 Конституції України, статей 80,81,145 ЗК України при володінні [PERSON] зазначеною земельною ділянкою, що на думку позивача є підставою для припинення права власності відповідача на вказану земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду. Від відповідача не надійшов відзив на позовну заяву. 05 вересня 2023 року від представника ГУ Держгеокадастру у Херсонській області Новікова М.М. надійшли додаткові письмові пояснення в якій він зазначав, що відповідно до фактичних обставин і змісту позовної заяви у справі прокурором помилково зазначено про вчинення бездіяльності Головним управлінням Держгеокадастру в Херсонській області щодо не звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки відповідача. Також можна дійти висновку, що в умовах воєнного стану в Україні, має місце відсутність нормативно-правового врегулювання питання порядку перевірок наявності громадянства України у власників земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які набули права власності на них до 01 липня 2021 року, для подальшого вирішення питання конфіскації земельних ділянок у судовому порядку. Щодо предмету позову представник зазначає, що у спорі вирішується спір щодо наявності підстав для припинення громадянці Республіки Білорусь права власності на земельну ділянку площею 8,1811 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області. Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України. Відповідно до частини четвертої статті 22 ЗК України (в редакції станом на 27 жовтня 2002 року) землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Згідно з частиною першою статті 145 ЗК України (в редакції станом на 27 жовтня 2002 року) якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У пункті а) частини першої статті 130 ЗК України зазначено, що набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть громадяни України, а не іноземці. Відповідно до статті 145 ЗК України в чинній редакції, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. У разі порушення вимог статті 130 цього Кодексу щодо граничної площі земель сільськогосподарського призначення, що можуть перебувати у власності однієї особи, земельні ділянки, площа яких перевищує зазначені граничні розміри, конфіскуються за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Відповідно до фактичних обставин справи відповідачем як іноземцем не вчинено дії щодо відчуження земельної ділянки площею 8,1811 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у продовж року з моменту їх реєстрації за собою. Таким чином, в її діях наявне триваюче цивільне правопорушення відповідальність за яке передбачена статтею 145 ЗК України у вигляді конфіскації земельної ділянки з подальшим продажем на земельних торгах. Відповідно до викладеного Головне управління Держгеокадастру в Херсонській області не заперечує щодо задоволення позовної заяви прокурора у справі з урахуванням відсутності бездіяльності Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області у питанні припинення права власності відповідачу на земельну ділянку сільськогосподарського призначення шляхом їх конфіскації. 27 вересня 2023 року від третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення в яких він зазначив, що [PERSON] 21 серпня 2000 року, будучи на той час громадянином України, отримала Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ХС № 030788 на підставі рішення 18 сесії 23 скликання Качкарівської сільської ради народних депутатів від 09 червня 2000 року № 130. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 180. Вищевказане рішення не скасоване, державний акт виданий на законних підставах. Саме з 21 серпня 2000 року відповідач [PERSON] є власником спірної земельної ділянки, а не з 21 січня 2021 року, як про це вказує позивач. 21 січня 2021 року [PERSON] право власності на земельну ділянку було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, але це ніяким чином не впливає на дату набуття права власності на майно, яке вже тривалий час перебувало в її власності. Позивач помилково пов`язує набуття власності на спірну земельну ділянку з датою 21 січня 2021 року. В даному випадку немає підстав для застосування стосовно відповідача вказаних позивачем норм чинного земельного законодавства - пункту «в» частини третьої, частини четвертої статті 81, статті 145 ЗК України, так як: по-перше, [PERSON] отримувала земельну ділянку не у спадщину, а на підставі пункту «г» частини першої статті 81 ЗК України - виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю); по-друге, [PERSON] на час отримання права власності на земельну ділянку була громадянином України. В Державному акті на право приватної власності на землю серія І-ХС № 030788 чітко вказано, що його видано громадянину України; по-третє, навіть в разі зміни громадянства, що скоріш за все мало місце в 2017 році (рік отримання нею паспорта громадянина Республіки Білорусь), вона не повинна була відчужувати земельну ділянку, так як діючим законодавством України таке не передбачене, тобто не передбачений обов`язок відчужити раніше отриману у власність земельну ділянку в разі зміни особою громадянства. Вказані позивачем норми ЗК України стосуються іноземців та осіб без громадянства, до яких переходить право власності на земельну ділянку, а не осіб, які отримали земельну ділянку у власність, будучи громадянами України. Що стосується громадянства [PERSON] , то позивачем не надано жодного доказу стосовно наявності громадянства іншої держави (окрім громадянства України) у відповідача на час отримання права власності на земельну ділянку. Також позивачем не з`ясовано наявність громадянства України у [PERSON] на даний час, так як сам по собі факт наявності у неї громадянства Республіки Білорусь не дає підстав вважати, що вона припинила громадянство України або була позбавлена громадянства України у передбаченому законом порядку. Відповідно до статті 4 Конституції України в нашій державі існує єдине громадянство, а підстави набуття і припинення громадянства визначаються законом, зокрема Законом України «Про громадянство України». Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Закон України «Про громадянство України» визначає три підстави припинення громадянства: перша - вихід з громадянства, друга - втрата громадянства, третя - з підстав, що передбачені Міжнародними договорами. Рішення про припинення громадянства приймається Президентом України та видається відповідний указ. Таким чином, оскільки вимоги позивача ґрунтуються лише на припущеннях, недостовірних відомостях та невірному трактуванні норм діючого законодавства, у задоволенні позову слід відмовити. 02 жовтня 2023 року суд своєю ухвалою за клопотанням третьої особи [PERSON] витребував від управління Державної міграційної служби в Херсонській області відомості щодо наявності громадянства України у [PERSON] , відповідь щодо чого була надана суду 08 листопада 2023 року. 08 листопада 2023 року суд своєю ухвалою за клопотанням третьої особи [PERSON] витребував від Державної міграційної служби України відомості щодо наявності громадянства України у [PERSON] , відповідь щодо чого була надана суду 06 грудня 2023 року. Прокурор Істомін В.В. на судовому засіданні наполягав на задоволенні позову зазначивши, що [PERSON] будучи громадянкою Республіки Білорусь та не будучи громадянкою України не має право володіти земельною ділянкою сільськогосподарського призначення на території України, а відтак вона підлягає конфіскації. Прокурор Сухомлин А.О. на судовому засіданні просив задовольнити позов пояснивши, що після припинення [PERSON] громадянства України та отримання іноземного громадянства зобов`язана була здійснити відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення, оскільки громадяни іноземних держав не мають право володіти земельними ділянками сільськогосподарського призначення. Заперечуючи проти доводів третьої особи прокурор зазначив, що приведені в позові норми ЗК України у їх системному тлумаченні, свідчать про те, що відповідачка після припинення громадянства України зобов`язана була здійснити її відчуження. Крім того, прокурор зазначив, що факт припинення [PERSON] громадянства України та отримання нею іноземного громадянства достеменно встановлено під час судового розгляду справи. Представник ГУ Держгеокадастру у Херсонській області Новіков М.М. на судовому просив позов задовольнити, вказавши на відсутність в ЗК України положень, які б дозволяли іноземцям володіти земельними ділянками сільськогосподарського призначення. Системне тлумачення норм, що регулюють інститут володіння земельними ділянками сільськогосподарського призначення свідчить про те, що громадяни України, які набули у власність відповідну земельну ділянку у встановленому законом порядку, після припинення громадянства, яке було однією з підстав для її набуття, зобов`язані були здійснити її відчуження. Представник ГУ Держгеокадастру у Херсонській області Гончаров М.В. зазначив про необґрунтованість наведених третьою особою аргументів про те, що правомірність набуття особо в статусі громадянина України земельної ділянки сільськогосподарського призначення надає їй право і в подальшому, після припинення такого громадянства, нею володіти, оскільки це суперечить інституту земельного права та не узгоджується із земельною політикою держави спрямованою на унеможливлення вилучення земель сільськогосподарського призначення на користь іноземців та осіб без громадянства. На судовому засіданні третя особа [PERSON] категорично заперечив проти задоволення позову вказавши, що такої підстави для конфіскації земельної ділянки сільськогосподарського призначення як припинення її власником громадянства України та набуття громадянства іноземної держави, норми ЗК України не містять. Відповідачка не в порядку спадкування, але відповідно до діючого українського законодавства, набула у власність вказану земельну ділянку, а тому на неї не покладався обов`язок здійснити її відчуження. Відповідачка [PERSON] на судове засідання не з`явилась без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином у спосіб передбачений ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази, перевіривши обставини наведені сторонами, суд дійшов таких висновків. Відповідно до Державного акту на право приватної власності серії І-ХС № 030788 виданого 21 серпня 2000 року головою Качкарівської сільської ради народних депутатів на підставі рішення 18 сесії 23 скликання Качкарівської сільської Ради народних депутатів від 09 червня 2000 року № 130 встановлено, що [PERSON] було передано на праві приватної власності земельну ділянку № [NUMBER] площею 8,1811 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходилася на території Качкарівської сільської ради. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 10 липня 2023 року, 21 січня 2021 року зареєстровано право власності [PERSON] , на земельну ділянку із кадастровим номером 6520681800:03:060:0004 площею 8,1811 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області (номер відомостей про речове право 40296365 на підставі рішення державного реєстратора Нововоронцовської районної державної адміністрації Молоткової І.Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 56343283 від 28 січня 2021 року. Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку із кадастровим номером 6520681800:03:060:0004 за [PERSON] , здійснено на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія І-ХС № 030788, виданим 21 серпня 2000 року Качкарівською сільською Радою народних депутатів. Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 10 липня 2023 року, [PERSON] , уклала договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 20 січня 2021 року № б/н щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6520681800:03:060:0004 із [PERSON] . Відповідно до змісту та характеристики іншого речового права вказаний договір укладено на 50 років, строком до 20 січня 2071 року. Передача емфітевтичного права здійснена безкоштовно. За користування земельною ділянкою, за домовленістю із власником земельної ділянки, плата емфітевтом не проводиться. Відповідно до Договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 20 січня 2021 року [PERSON] передала належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 6520681800:03:060:0004 площею 8,1811 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області в користування на умовах емфітевзису строком на 50 років [PERSON] . Відповідно до пунктів 3.1 та 3.2 вказаного договору Передача емфітевтичного права здійснена безкоштовно. За користування земельною ділянкою, за домовленістю із власником земельної ділянки, плата емфітевтом не проводиться. Відповідно до довіреності від 12 жовтня 2018 року підписаної [PERSON] та посвідченої приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н.І. вбачається, що при її складанні [PERSON] з метою підтвердження своєї особи надала паспорт громадянки Республіки Білорусь типу Р код держави BLR, № паспорту [NUMBER] , виданий Міністерством іноземних справ 23 жовтня 2017 року, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа УДМС у Херсонській області ДМС «Про надання інформації» № 6501.3.7/13618-23 від 19 жовтня 2023 року останнє повідомило, що за наявними обліками УДМС, [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Качкарівка, Бериславського району, Херсонської області, була документована паспортом громадянина України серії [NUMBER] , оформленим 17 травня 1997 Бериславським РВ УМВС України в Херсонській області, який знищений у 2006 році, у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до Республіки Білорусь. З метою виконання вимог ухвали суду про витребування доказів управління звернулося до Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС щодо надання відомостей стосовно порушеного [PERSON] , клопотання про вихід з громадянства України. Відповідно до листа УДМС у Херсонській області ДМС «Про надання інформації» № 6501.2-6164/65.1-23 від 07 листопада 2023 року останнє повідомило, що проведеною перевіркою встановлено, що станом на 21 серпня 2000 року, [PERSON] була громадянкою України. 14 червня 2006 року громадянка України [PERSON] подала до Посольства України в Республіці Білорусь заяву-анкету про залишення на постійне проживання в Республіці Білорусь, у зв`язку з чим, паспорт громадянина України, оформлений на ім`я запитуваної особи було знищено. Відомостями щодо припинення громадянства України вказаною особою УДМС не володіє. Відповідно до статей 18, 19 Закону України «Про громадянство України» датою припинення громадянства України, є дата видання відповідного Указу Президента України. З метою надання повної інформації щодо припинення громадянства України, до Державної міграційної служби України направлено запит від 19 жовтня 2023 року № 6501.3.7/13618-23 про надання відомостей стосовно порушеного [PERSON] клопотання про вихід з громадянства України. Відповідно до листа УДМС у Херсонській області ДМС «Про надання інформації» № 6501.2-6336/65.1-23 від 15 листопада 2023 року останнє повідомило, що згідно з Указом Президента від 26 грудня 2008 року № 1214/2008 громадянство України [PERSON] , [INFO] , припинено. На час надання відповіді [PERSON] не є громадянкою України. Відповідно до листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби «Про надання інформації» № 6.5-15184/6-23 від 23 листопада 2023 року встановлено, що за інформацією Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, в 2006 році із Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України надійшло повідомлення про звернення із заявою про залишення на постійне проживання у Республіці Білорусь громадянки України [PERSON] , [INFO] . Згідно з Указом Президента від 26 грудня 2008 року № 1214/2008 громадянство України [PERSON] , [INFO] , припинено. За наявними обліками територіальних органів Державної міграційної служби України (крім ГУДМС України в АР Крим, УДМС України в місті Севастополь, та окремих територіальних підрозділів ГУДМС України в Донецькій області та УДМС України в Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження і територіальних підрозділів ДМС, які знаходяться на територіях, де ведуться активні бойові дії), [PERSON] , [INFO] , з питань набуття громадянства України в установленому порядку не зверталася. Відповідно до листа керівника Бериславської окружної прокуратури Херсонської області від 12 липня 2023 року № 50-2358вих-23 встановлено, що прокурор у зв`язку з виявленням факту реєстрації 21 січня 2021 року спірної земельної ділянки за громадянкою Республіки Білорусь [PERSON] , яка в подальшому її передала [PERSON] в користування за договором емфітевзису строком до 20 січня 2071 року, з метою встановлення наявності підстав для звернення до суду в інтересах держави звернувся до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області із запитом про те, чи проводилися останнім відповідні перевірки щодо правомірності набуття відповідачкою права власності на вказану земельну ділянку, правомірності її використання та щодо вжитих заходів з її конфіскації. Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Херсонській області «Щодо проведення перевірок» від 19 липня 2023 року № 10.21-0.62-1576/2-23 останнє повідомило, що у нього відсутні правові підстави для проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) у формі перевірок, в зв`язку з чим немає правових підстав вважати, що захист інтересів держави не здійснено або неналежним чином здійснено. Відповідно до листа керівника Бериславської окружної прокуратури Херсонської області від 02 серпня 2023 року № 50-2609вих-23 встановлено, що прокурор у зв`язку з виявленням факту реєстрації 21 січня 2021 року спірної земельної ділянки за громадянкою Республіки Білорусь [PERSON] , яка в подальшому її передала [PERSON] в користування за договором емфітевзису строком до 20 січня 2071 року, з метою встановлення наявності підстав для звернення до суду в інтересах держави звернувся до ГУ ДПСУ у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі із запитом про те, чи проводилися останнім відповідні перевірки щодо правомірності набуття відповідачкою права власності на вказану земельну ділянку, правомірності її використання та щодо вжитих заходів з її конфіскації. Відповідно до листа ГУ ДПСУ у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 04 серпня 2023 року № 383/5/21-22-12-01 останнє повідомило, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників місцем проживання фізичної особи, що запитується є: [ADDRESS] . Відповідно до листа керівника Бериславської окружної прокуратури Херсонської області від 02 серпня 2023 року № 50-2626вих-23 встановлено, що прокурор у зв`язку з виявленням факту реєстрації 21 січня 2021 року спірної земельної ділянки за громадянкою Республіки Білорусь [PERSON] , яка в подальшому її передала [PERSON] в користування за договором емфітевзису строком до 20 січня 2071 року, а також зважаючи на не вжиття заходів реагування щодо цього з боку ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, у порядку частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» попередив останнього про намір подати в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Херсонській області позов до [PERSON] про конфіскацію земельної ділянки. Таким чином, вищенаведеними доказами, у їх сукупності підтверджено, що відповідач, як іноземець, набув право власності на території України на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке зареєстровано 21 січня 2021 року та станом на 31 січня 2024 року перебуває у його власності. Доказів на підтвердження подальшого відчуження чи припинення права власності відповідача на вказане майно, матеріали справи не містять. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Згідно з частиною першою статті 3 ЗК України відносини щодо володіння земельними ділянками в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Частиною п`ятою статті 22 ЗК України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства. Також частиною другою статті 81 цього Кодексу дозволяється іноземним громадянам та особам без громадянства набувати права власності на земельні ділянки лише несільськогосподарського призначення. Водночас частиною четвертою статті 81 ЗК України допускається можливість отримання такими особами земель (земельних ділянок) сільськогосподарського призначення у спадщину, але з умовою їх наступного відчуження. Так, згідно зі статтею 81 цього Кодексу землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Разом з тим слід зазначити, що статтею 145 цього Кодексу встановлено вимогу припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності. Так, відповідно до статті 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Особа, до якої переходить право власності на земельну ділянку і яка не може набути право власності на землю, має право отримати її в оренду. З викладеного випливає, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати тільки громадянину України. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з нормою статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved