Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 08.11.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25.10.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 153, та позбавлення батьківських прав[PERSON] щодо її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , мотивуючи тим, що у квітні 2023 року відповідачка повідомила позивача, що знайшла іншого чоловіка, якого кохає та більше не хоче стосунків із позивачем. Новий чоловік не бажає, щоб дитина мешкала разом із ними, тому попросила позивача взяти піклування сина на себе. З цього часу шлюбні відносини із відповідачкою фактично припинено, збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та дитини. Малолітній [PERSON] знаходиться на повному утриманні та вихованні батька. Мати дитини не цікавиться її життям, не приймає участі у її вихованні та утриманні, зі слів відповідачки бажає почати нове життя без позивача та їх спільної дитини, що стало підставою для звернення до суду із позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав. Аргументи учасників справи Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно заяви від 07.02.2024 позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати за його відсутності. В судове засідання відповідачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, згідно заяви від 08.12.2023 позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, просила справу розглядати за її відсутності. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, згідно заяви від 24.01.2024 просить розглядати справу за відсутності представника, при винесенні рішення просить врахувати інтереси дитини та висновок органу опіки та піклування. Фактичні обставини справи, встановлені судом 25.10.2008 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 25.10.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 153. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 03.09.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 249. Згідно консультативного висновку спеціаліста від 16.10.2023, [PERSON] , [INFO] , на обліку у лікаря нарколога позивач не перебуває. Відповідно до витягу з Інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості серія ВР № 001620163, станом на 11.10.2023 позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має. Згідно довідки ФОП [PERSON] від 12.10.2023 № 01, [PERSON] працює на посаді торгівельного представника, отримав заробітну плату за період з 01.04.2023 по 30.09.2023 в загальному розмірі 180 000 грн. Згідно характеристики ФОП [PERSON] , [PERSON] працює на підприємстві більше 5-ти років, за цей час зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник, за характером спокійний, врівноважений. Порушень трудової дисципліни не було. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 01-26/55/24 від 23.01.2024, з квітня 2023 року малолітній [PERSON] , [INFO] , залишився проживати разом з батьком. [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди про те, що син буде проживати з батьком. Згідно з характеристикою № 6/08-259 від 13.12.2023, наданою Ізмаїльською початковою школою № 4, батько займається вихованням дитини, тримає зв`язок з класним керівником, вчителями-предметниками, соціальним педагогом, цікавиться успіхами [PERSON] . Батько регулярно відвідує школу. У телефонному режимі [PERSON] була запрошена до служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради Одеської області. 13.12.2023 [PERSON] власноруч написала заяву щодо її згоди на позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Згідно із заявою, вона усвідомлює зміст ст. 166 Сімейного кодексу України. Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , є доцільним та відповідає інтересам дитини. Позиція суду У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною ч. 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно роз`яснень п. 3 ч. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Щодо розірвання шлюбу Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, а також його розірвання, що відповідає частині 1 статті 16 Загальної декларації прав людини. Сторони не проживають разом та спільне господарство не ведуть з квітня 2023 року у зв`язку з тим, що відповідачка пішла з сім`ї, залишила сина із батьком, з цього часу шлюбні стосунки сторін фактично припинено. Приймаючи до уваги, що сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та дитини, що мають істотне значення, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Щодо позбавлення батьківських прав Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 15, 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи, що дитина проживає разом із батьком та знаходиться на його утриманні та вихованні, мати дитиною не цікавиться, самоусунулась від її виховання та утримання, згідно висновку органу опіки та піклування позбавлення її батьківських прав є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, відповідачка позов визнала, визнання позову закону не суперечить, прав та інтересів третіх осіб не порушує, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved