Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 24 вересня 2016 року до 08 грудня 2023 року і мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу донька проживає з позивачем. Через систему «Електронний суд» представник позивача\~-\~ адвокат\~Калачик Наталія\~Михайлівна 21\~грудня 2023\~рокуподала позовну заяву з вимогою про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дочкою повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду. Ухвалою від 26 грудня 2023 року (а.с. 16) позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов та заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Копія позовної заяви та додатки до позову відповідачу були направлені стороною позивача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України (а.с. 20, 21). Копія ухвали про відкриття провадження вручена позивачу та відповідачу особисто 02 січня 2024 року (а.с. 22, 23). Відзив на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач не подав. Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає до задоволення з врахуванням такого: Із рішення Мурованокуриловецького районного суду від 07 грудня 2023 року у цивільній справі № 139/650/23 слідує, що сторони із 24 вересня 2016 року до 08 грудня 2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі (копія на а.с. 8-9). Відповідно до свідоцтва про народження (копія на а.с. 5) сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до\~ст.\~180\~СК України\~батьки зобов`язані\~утримувати дітей\~до досягнення\~ними повноліття. Довідками виданими старостою Обухівського старостинського округу № 01-14/539 та № 01-14/540 від 20 грудня 2023 року (а.с. 10, 11) стверджується заява позивача про те, що дитина проживає разом з нею. Відповідач належними доказами цю обставину не спростував, відзиву на позовну заяву не подав. Нормами Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи припинено їх шлюб. Форма і спосіб утримання дітей визначається за домовленістю між батьками дитини (частини 1 і 2 ст. 181 СК України). Як вбачається із позовної заяви, такої домовленості між сторонами не досягнуто, а тому позивач правомірно звернулася до суду за захистом своїх та дитини права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В інтересах позивача заявлено вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку, а тому така вимога підлягає до беззаперечного задоволення. Сімейне законодавство\~(ст.\~182\~СК України)\~зобов`язує суд\~при визначенні\~розміру аліментів\~враховувати стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини\~та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, рухомого і нерухомого майна, а також інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує наступне: Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У позовній заяві вказано, що дитина потребує постійного догляду, нормального харчування, одягу, а також інших витрат пов`язаних із забезпеченням рівня життя необхідного для її фізичного та розумового розвитку, однак відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Сам відповідач таких тверджень не спростував. За таких обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, де зафіксовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та їх малолітньої дитини, буде визначення розміру аліментів як 1/4 частина від заробітку відповідача щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Представник позивача звернувся до суду з цим позовом 21 грудня 2023 року. Пунктом 6 ч. 1 ст. 266 ЦПК України встановлено, що, крім іншого, під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір\~ від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що\~ якщо\~ сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою\~ позовної заяви майнового характеру встановлена\~ у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 1211 гривні 20 копійок. Тому саме такий розмір судових витрат слід стягнути з відповідача на користь держави. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Статтею 59 Конституції України\~визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі\~відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частина третя цієї процесуальної норми зобов`язує учасника справи для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] користувалася правовою допомогою адвоката Калачик Наталії Михайлівни. Така обставина підтверджується ордером (а.с. 4) та договором про надання правничої допомоги від 14 грудня 2023 року (а.с. 13-14). У позовній заяві (зворот а.с. 2) зазначено, що орієнтовний розмір судових витрат, які позивач понесе за професійну правничу допомогу, складає 10 тисяч гривень. На ствердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 тисяч гривень представником позивача до суду надано такі докази: договір про надання правничої допомоги від 14 грудня 2023 року (а.с. 13-14), додаток 1 до Договору про надання правничої допомоги від 14 грудня 2023 (зворот а.с. 14). Зокрема, у п. 2 Умов та порядку розрахунків (зворот а.с. 14) зазначено, що оплата здійснюється шляхом сплати авансу в розмірі 10 тисяч гривень в день укладення договору. З огляду на те, що позивачем чи її представником до суду не надано детального опису робіт (наданих послуг), не вказано часу, який витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, докази фактично понесених витрат не є підтвердженими, отже відсутні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем. З аналогічних підстав Верховний Суд у постанові від 14 вересня 2022 року в справі № 295/190/20, вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді касаційної інстанції, дійшов висновку, що у стягненні таких витрат слід відмовити. Крім того, така позиція суду ґрунтується на правовій позиції, сформованій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16, відповідно до якої «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Outcome: approved