Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] у травні 2009 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила зобов`язати відповідача не чинити позивачці перешкод у користуванні належній їй на праві власності 51/100 ідеальної частини житлового будинку [ADDRESS] шляхом демонтування самочинно встановленого балкону, замурування отворів у стіні будинку та відновлення фасаду пошкодженої стіни будинку. У обґрунтування позову посилається на те, що позивачці [PERSON] , на підставі договору дарування посвідченого 16.04.2004 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу та зареєстрованого в Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО 17.06.2004 року, на праві власності належить 51/100 ідеальних частин будинковолодіння [ADDRESS] . Позивач зазначає також, що її 51/100 ідеальна частина даного будинковолодіння знаходиться на першому поверсі будинку та складається: з кухні, площею 10,3 кв.м, позначеної на схем-плані літ.1-1; кімнати, площею 16,4 кв.м., позначеної на схем-плані літ.1-2; кімнати, площею 16,3 кв.м., позначеної на схем-плані літ.1-3; кімнати, площею 20,7 кв.м., позначеної на схем-плані літ.1-4; коридору, площею 2,6 кв.м., позначеного на схем-плані літ.1-5; частини коридору, площею 4,1 кв.м., позначеного на схем-плані літ.І; частини кладової, площею 2,3 кв.м., позначеної на схем-плані літ. II. Також до позивача частини цього будинковолодіння належить частина сараю позначеного літ. Б; частина сараю, позначеного літ.В; частина вбиральні, позначеної літ.Д; частина воріт; частина огорожі 1; та частина замощення І. У своїй частині будинковолодіння [PERSON] проживає разом з чоловіком та трьома неповнолітніми дітьми, і це житло є єдиним житлом для неї та її сім`ї. Відповідачці у справі [PERSON] , на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 26 червня 2008 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу та зареєстрованого в Дрогобицькому ДК МЕТІ та ЕО 08.08.2008 року, на праві власності належить 49/100 ідеальних частин будинковолодіння [ADDRESS] . Зокрема. відповідачки 49/100 ідеальних частин будинковолодіння знаходяться на мансардному поверсі та складається: з коридору, площею 17,6 кв.м., позначеного на схем-плані літ.2-1, кухні, площею 18,9 кв.м., позначеної на схем-плані літ.2-2, житлової кімнати, площею 15,9 кв.м., позначеної на схем-плані літ.2-3, частини коридору, площею 4,1 кв.м., позначеного на схем-плані літ.І, частини кладової, площею 2,3 кв.м., позначеної на схем-плані літ.ІІ. До відповідача частини будинковолодіння належить частина сараю, позначеного літ.Б, частина сараю, позначеного літ.В, частина туалету, позначеного літ.Д, частина воріт, частина огорожі 1, та частина замощення І. На початку квітня 2009 року відповідачка самочинно, тобто без отримання дозволу виконавчого комітету Бориславської міської ради, та без згоди позивача розпочала реконструкції житлового будинку [ADDRESS] . Зокрема, відповідачка [PERSON] вибила отвори у дерев`яному перекриті між першим та мансардним поверхом будинку, встановила в цих отворах металеві конструкції та облаштувала балкон, чим самовільно змінила архітектурний вигляд будинку. Внаслідок таких протиправних дій відповідачки по зовнішній стіні будинку першого поверху утворилися тріщини, а також пошкоджено фасад першого поверху будинку, що створило загрозу обвалу стіни будинку. Неодноразові звернення до відповідачки припинити самочинне встановлення балкону, так як будинок є дерев`яним, старим та його конструкції не витримають встановлення балкону, можуть обвалитися були проігноровані. Враховуючи усе викладене, позивач вимушена звернутись за захистом свого порушеного права до суду. Ухвалою судді від 25 травня 2009 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження та призначено попереднє судове засідання. 16 червня 2009 року ухвалою судді справу призначено до розгляду. 10 вересня 2009 року позивачем було скеровано до суду уточнену позовну заяву в якій просить зобов`язати відповідачку, [PERSON] , не чинити, позивачці [PERSON] , перешкод у користування належної позивачу на праві власності 51/100 ідеальної частини житлового будинку [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] демонтувати самочинно встановлений балкон, замурувати отвори у стіні будинку та відновити фасад пошкодженої стіни будинку [ADDRESS] . Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 23 лютого 2010 року було призначено судово будівельно-технічну експертизу. 29 квітня 2011 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи на стороні позивача інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, відділ архітектури та містобудування Бориславської міської ради, виконавчий комітет Бориславської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю відновлено. Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 01 червня 2012 року повторно було призначено судово будівельно-технічну експертизу. 22 травня 2015 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи на стороні позивача інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, відділ архітектури та містобудування Бориславської міської ради, виконавчий комітет Бориславської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю відновлено. Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 03 вересня 2015 року повторно було призначено судово будівельно-технічну експертизу. 30 серпня 2016 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи на стороні позивача інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, відділ архітектури та містобудування Бориславської міської ради, виконавчий комітет Бориславської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю відновлено. Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 21 жовтня 2016 року скасована ухвала про призначення експертизи від 03 вересня 2015 року та призначено судово будівельно-технічну експертизу. Автоматизованою системою документообігу суду 21 грудня 2016 року на підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ та за результатами повторного авторозподілу для судового розгляду цивільного провадження визначений суддя Бориславського міського суду Львівської області Слиш А.Т. Ухвалою судді від 13 лютого 2017 року провадження у справі відновлено. Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 07 квітня 2017 року повторно було призначено судово будівельно-технічну експертизу. Ухвалою судді від 29 червня 2017 року провадження у справі відновлено. 18 вересня 2017 року позивачем [PERSON] було скеровано до суду уточнену позовну заяву. Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 24 лютого 2020 року скасовано ухвалу про призначення судової будівельно-технічної експертизи від 07 квітня 2017 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, надали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула. Представник відповідача адвокат - Галич П.О. у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, вважає заявлений позов безпідставним, необґрунтованим, таким, що не ґрунтується на вимогах закону. Представник виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області в підготовче судове засідання не прибув. У матеріалах справи міститься лист за підписом міського голови м.Борислава Яворського І., у якому виконавчий комітет Бориславської міської ради повідомляє, що з приводу позову покладаються на думку суду, просить справу розглядати без участі представника виконавчого комітету Бориславської міської ради. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить 51/100 ідеальний частин будинковолодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 16 квітня 2004 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу та зареєстрованого в Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО 17 червня 2004 року. Відповідачу у справі [PERSON] на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 26 червня 2008 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу та зареєстрованого в Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО08 серпня 2008 року, на праві власності належить 49/100 ідеальних частин будинковолодіння [ADDRESS] . (т.1 а.с.6-14). Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] , що не заперечується сторонами у справі користується приміщеннями, розміщеними у мансардному приміщенні належного сторонам у справі на праві спільної часткової власності житлового будинку. На мансардному приміщенні зазначеного будинку відповідачем проведено будівельні роботи, встановлено балкон, що сторонами не заперечується та відповідно до ч. 1 ст.\~82\~ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до акту №00151 проведення перевірки від 07 квітня 2009 року (а.с17-18 т.1) держаним інспектором відділу контролю забудови інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області Рішком Р.М. встановлено, що гр. [PERSON] розпочато реконструкцію будинку [ADDRESS] , що полягала на час перевірки у вибитті отвору в стіні та встановлення металевої конструкції для обладнання балкону, без дозвільної документації місцевого самоврядування, належним чином розробленої, погодженої і затвердженої проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт, з недотриманням вимог ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій», ст.ст.8,9,27 Закону України «Про архітектурну діяльність». За результатами проведення перевірки складено протокол про вчинення про адміністративне правопорушення від 07 квітня 2004 року про притягнення [PERSON] до відповідальності за яке передбачено ст.97 КУпАП України, на підставі чого заступником начальника інспекції Мочульським Є.М. видано припис за №000151 від07 квітня 2009 року про припинення будівництва і демонтаж металевих конструкцій із замуруванням вибитого отвору та винесено постанову по справі від 07 квітня 2009 року, відповідно до якої [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.20-23 т.1). Постановою Бориславського міського суду Львівської області 06 серпня 2009 року визнано протиправною та скасовано постанову № 000151 по справі про адміністративне правопорушення від 07 квітня 2009 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. за порушення ст.97 КУпАП. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 березня 2011 року (а.с.162-167 т.1) встановлено, що самочинно встановлений на початку квітня 2009 року [PERSON] на мансардному поверсі житлового будинку [ADDRESS] металевий балкон, враховуючи те, що житловий будинок [ADDRESS] , згідно даних оригіналу інвентаризаційної справи на даний будинок, є 1935 року побудови, стан конструктивних елементів будинку поганий (незадовільний), зокрема: процент зносу фундаменту становить 65% ( у 1989 році виявлено відхилення фундаменту від лінії цоколя); процент зносу стін становить 60%; процент зносу перегородок становить 55%; процент зносу міжповерхового перекриття становить 60% ( у 1989 році виявлено в м`ясцях стику дерев`яних балок тріщини) не відповідає вимогам державно будівельних норм і правил, зокрема ДБН В.2.2-15-2005 « Житлов будинки. Основні положення», ДБН В.3.2-22009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документація для будівництва. Крім цього, тріщини на зовншніх та внутрішніх стінах першого поверху житлового будинку [ADDRESS] утворилися внаслідок незадовільного стану житлового будинку та тривалий час термін експлуатації будинку без проведення капітального ремонту. Окремі тріщини в приміщенні під літ.1-3 та на зовнішній стіні безпосередньо під самовільно влаштованим балконом могли виникнути при механічному втручанні під час монтажу балкону на мансардному поверсі. Ухвалою суду від 01 червня 2012 року про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи встановлено, як вбачається із висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1151 від 30.03.2011 року, при складанні такого, експертом було використано ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», а також ряд іншої законодавчої, нормативно- довідникової літератури. Відповідно до п.1 Наказу Міністерства регіонального розвитку та будівництва України № 295 від 22.07.2009 року «Про затвердження ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт`вказані ДБН були затверджені з наданням чинності з 01.01.2010 року, а ВСН 61-89(р) «Реконструкция и капитальный ремонт жилых домов. Нормы проектирования`визнані такими, що не застосовуються на території України з 01.01.2010 року. З огляду на наведене, а також враховуючи, що під час розгляду справи було встановлено (що знову ж таки було підтверджено у поставлених перед експертом питаннях), що самочинне встановлення металевого балкону мало місце на початку квітня 2009 року, а експерт при дачі висновку № 1151 від 30.03.2011 року не був вправі застосовувати ДБН, який набирає чинності лише з 01.01.2010 року до встановлення металевого балкону, яке мало місце на початку квітня 2009 року.Отже, очевидним є те, що експерту при дачі висновку необхідно було використовувати будівельні норми ВСН 61-89(р) «Реконструкция и капитальный ремонт жилых домов. Нормы проектирования», які діяли під час здійснення самочинного встановлення металевого балкону, а саме початок квітня 2009 року. Крім цього, експертом у висновку було зазначено при мотивуванні порушення п.8.14 ДБН В.3.2-2-2009, що при проектуванні реконструкції, капітальних ремонтів і перепланувань окремих квартир заборонено: - утеплення і скління існуючих балконів і лоджій;- улаштування нових і розширення існуючих балконів і лоджій, їх скління, тощо. При цьому у ВСН 61-89(р) «Реконструкция и капитальный ремонт жилых домов. Нормы проектирования», які діяли на час облаштування балкону таких заборон не було. Крім цього, експерт безпідставно застосував п.8.14 ДБН В.3.2-2-2009, що стосується заборони вчинення окремих дій щодо окремих квартир в будинку, при умові, що відповідачу [PERSON] на праві власності належить не квартира, а 49/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Будучи допитаним у судовому засіданні 04.10.2011 року експерт [PERSON] визнав факт того, що п.8.14 ДБН В.3.2-2-2009 не повинен застосовуватися до вказаного об`єкту дослідження, чим фактично визнав свою помилку. Окрім цього, у дослідницькій частині висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1151 від 30.03.2011 року експерт, без покликання на ті чи інші норми та без належного обґрунтування, стверджує, що будинок [ADDRESS] відноситься до 2- ї категорії складності проектування, а відтак його реконструкція повинна виконуватись в 2 стадії - ескізний проект та робоча документація. Однак, незрозумілим є те, на підставі чого експерт прийшов до такого висновку. Крім цього, експертом при складенні висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1151 від 30.03.2011 року не було враховано приписи Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності » від 17.02.2011 року, який набрав чинності 12.03.2011 року /опубліковано в газеті «Голос України», № 45, 12.03.2011р./, що було визнано самим експертом у судовому засіданні 04.10.2011 року, який пояснив, що на час проведення експертизи йому не було відомо про існування такого Закону. Так, вказаним Законом вводиться поняття «категорія складності об`єктів будівництва» та ст.32 вказаного Закону визначено, що усі об`єкти будівництва за складністю архітектурно-будівельного рішення та/або інженерного обладнання поділяються на І, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об`єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об`єкта будівництва. Віднесення об`єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва. Порядок віднесення об`єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України. Так, у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1151 від 30.03.2011 року експертом не визначено до якої категорії складності об`єктів будівництва відноситься будинок [ADDRESS] . Також, у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1151 від 30.03.2011 року експерт у висновках вказує на те, що будинок [ADDRESS] є 1935 року побудови, стан конструктивних елементів поганий (незадовільний), зокрема процент зносу фундаменту становить 65 % (у 1989 році виявлено відхилення фундаменту від лінії цоколя), процент зносу стін становить 60 %, процент зносу перегородок становить 55 %, процент зносу міжповерхового перекриття становить 60 % (у 1989 році виявлено в місцях стику дерев`яних балок тріщини), і це є причиною того, що встановлений балкон не відповідає вимогам Державних будівельних норм і правил. Однак, як вбачається з самого висновку, так і з пояснень експерта, даних ним у судовому засіданні 04.10.2011 року експертом самостійно не проводилось обстеження конструкцій фундаментів, надземних і підземних частин будинку для встановлення можливості влаштування балкону, ним навіть не було обстежено глибину тріщин. Крім цього, експерт не зміг відповісти, чому ним не було обстежено конструктивні елементи будинку. Також експертом було пояснено й те, що окремі тріщини могли утворитися через неякісну штукатурку (а.с.137-141 т.2). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 травня 2015 року (а.с.1168-178 т.2) встановлено, що категорія технічного стану основних конструктивних елементів будівлі житлового будинку по [ADDRESS] , а саме конструкцій елементів і стін, визначена як Ш непридатна до нормальної експлуатації » У конструкціях фундаментів і стін мають місце дефекти та пошкодження, які свідчать про зниження їх несучої спроможності. Нормальна експлуатація елементів будинку можлива лише при умові проведення їх ремонту. Встановлення балконного блоку на місці віконного прорізу з виходом на балкон, який на дату огляду є частиною самовільної реконструкції будівлі житлового будинку [ADDRESS] , не відповідає вимогам Державно будівельних норм (на початок квітня 2009 року, на дату огляду), що передбачають посилення основних конструкцій, які знаходяться в незадовільному технічному стані або їх заміну до проведення робіт, пов`язаних з реконструкцією. Як додаткове навантаження, самовільно встановлений балкон вплинув на стан конструкційних елементів будинку. Ухвалою суду від 21 жовтня 2016 року про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи скасовано ухвалу Бориславського міського суду від 03 вересня 2015 року про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи та встановлено, що встановлено, що під час допиту в судовому засіданні 18.06.2015 року експерта Перехрьостова В.М., який складав вказаний висновок, було з`ясовано суттєві недоліки при її проведенні, зокрема які свідчать про формальний підхід експерта до дослідження поставлених перед ним питань, які проявилися в тому, що ним не було дотримано вимог СТТУ БС 01-03 «Обстеження і оцінка технічного стану будівель та споруд. Організація виконання робіт» та вимог Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖГК 75.11-35077234. 0015:2009. Зокрема такий формальний підхід полягав у тому, що експертом не було, як того вимагають вказані вище стандарти і правила не було проведено досліджень усіх конструктивних елементів будівлі. Експерт лише формально підводив свої висновки до таблиць, які містяться в СТТУ БС 01-03 «Обстеження і оцінка технічного стану будівель та споруд. Організація виконання робіт» без фактичного їх дослідження та фіксації пошкоджень. Експертом не було виконано розрахунку визначення величини фізичного зносу досліджуваного будинку в цілому з застосуванням формул, які передбачені у Правилах визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖГК 75.11-35077234. 0015:2009, про що свідчить відсутність таких розрахунків в висновку експерта, та повна невідповідність такого обстеження, яка полягає в тому, що проведене дослідження не відповідає порядку визначення фізичного зносу житлового будинку в цілому, наведеному в прикладі 5 додатку «Г» Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖГК 75.11-35077234. 0015:2009., а відтак при відсутності такого дослідження, експерт не мав підстав для віднесення будинку до III категорії -«непридатна до нормальної експлуатації». Відтак, отриману відповідь на питання 1 експерт поклав в основу для відповідей на інші питання, які перед ним ставилися. Крім цього, самостійною підставою для проведення повторної експертизи є те, що перед експертом ставилося питання 3, яке звучало наступним чином: «Чи відповідає вимогам Державних будівельних норм і правил наявність у будинку [ADDRESS] дверей, що виходять на вулицю із кімнати, позначеної на поверховому плані мансардного поверху літерами 2-3 на висоті близько 5-6 м над землею, з врахуванням того, що на мансардному поверсі відсутній балкон та сходи, які б підходили до вказаних дверей на момент проведення експертизи? Якщо не відповідає, то які є відступи від вимог ДБН?». На дане питання експерт дав наступну відповідь: «Встановлення балконного блоку на місці віконного отвору з виходом на балкон, який на дату огляду є частиною самовільної реконструкції будівлі житлового будинку [ADDRESS] , не відповідає вимогам Державних будівельних норм, що передбачають посилення основних конструкцій, які знаходяться в незадовільному технічному стані (III категорія - «непридатна до нормальної експлуатації») або їх заміну на нові конструкції до проведення робіт, пов`язаних з реконструкцією». Під час допиту експерта в судовому засіданні, експерт не міг пояснити, чому він відійшов від питання вказав, що має місце конструктивне рішення по зміні об`ємно- планувального рішення мансардного поверху при проведенні реконструкції - пристрій балконних дверей на місці віконного отвору, при чому що з даних інвентаризаційної справи жодного віконного отвору в даному місці не було, а були встановлені балконні двері. Крім цього, при дачі відповіді на питання 4, експерт вказав про те, що проектом 1935 року міг бути передбачений балкон, лоджія, другий, третій, четвертий поверхи житлового будинку при відповідних конструктивних рішеннях, а саме: площа опори, товщина і глибина закладання фундаментів, а також їх склад, склад і товщина стін, конструкція перекриттів і т.д. Однак, даючи відповідь на питання 3 експерт дає висновки про необхідність посилення конструкції будинку, при чому такий висновок, як вже вказувалось вище, зроблений без належного дослідження конструктивних елементів будинку, що має підтвердження й тим, що на питання про параметри площі опори будинку, товщини та глибини залягання фундаменту, склад та товщину стін, їх несучу здатність тощо експерт відповіді не надав, пояснивши що цього він не досліджував. Відтак, весь висновок експерта побудований виключно на припущеннях експерта без надання доказів чи відповідних розрахунків, які б підтверджували такі висновки, а тому такий висновок є необґрунтованим, таким, що суперечить іншим матеріалам справи та таким, що викликає сумніви в його правильності в розумінні ст. 150 ЦПК України (а.с.49-53 т.3). Відповідно до ст. 376 ЦК України поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об`єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до частини 4 статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Таким чином, відповідно до ст. 376 ЦК України можливість знесення самочинного будівництва лише за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, у випадках істотного відхилення від проекту, суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила будівництво від її проведення. Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, передбачений статтею 391 ЦК України. Згідно правової позиції Верховного Суду у разі встановлення порушення суб`єктом містобудівної діяльності факту здійснення самочинного будівництва об`єктів нерухомого майна без відповідного дозволу, відповідний орган державної влади наділений повноваженнями на звернення з позовом до суду щодо знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомого майна, як крайній захід, і лише тоді коли використані всі передбачені законодавством України заходи реагування за чотирьох умов, а саме: -за умови складання припису щодо усунення порушень вимог містобудівного законодавства шляхом надання можливості відповідачеві для проведення відповідної перебудови; -за умови, що вказане будівництво суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; -за умови відсутності можливості проведення перебудови самочинно збудованого нерухомого майна; -за умови, якщо особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовляється від проведення такої перебудови, при цьому відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову. Верховний Суд нагадав і про принцип пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар (постанова від 18.12.2019 у справі№ 127/23136/17). Верховний Суд вже неодноразово розглядав аналогічні справи: № 820/3183/16, № 813/6426/14, № 813/6284/14, № 814/2645/15, № 813/6423/14 та Верховний Суд в складі Судової палати Касаційного адміністративного суду № 822/2149/18 (ЄДРСРУ № 87421795). Так, у постановах за наслідками розгляду цих справ Верховний Суд сформулював такі висновки: - відповідно до вимог частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України для задоволення позову у цій категорії справ необхідно наявність таких фактів як неможливість перебудови об`єкту або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови; - у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; - знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. З урахуванням змісту зазначеної ст. 376 ЦК України у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, та положеннями процесуального закону, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14. Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до ст. 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Згідно із ч.2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приходить до висновку, що будівництво встановлення балкону у мансардному приміщенні будинку відповідачем не погоджено зі співвласником позивачем у справі [PERSON] , здійснювався без містобудівних умов та обмежень і без належно затвердженого проекту, порушують законні права та інтереси позивача. Звертаючись до суду з позовом позивач посилалися на те, що самочинно облаштований відповідачем балкон порушуються її права, оскільки внаслідок протиправних дій відповідачки на зовнішній стіні будинку першого поверху утворились тріщини, а також пошкоджено фасад будинку, що створило загрозу обвалу стін будинку. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України). Крім того, відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно- технічних вимог і правил експлуатації будинку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем в суді не доведено, що облаштований балкон, який належить відповідачці, порушує права чи законні інтереси співвласника позивача у справі посилання на те, що створює ризики що створило загрозу обвалу стін будинку, суперечить, дослідженим судом матеріалам справи. Отже суд не вбачає достатніх підстав для задоволення позову та зобов`язання відповідачки у вчиненні дій по демонтажу (знесення) самочинно встановленого балкону, відновлення фасаду пошкодженої стіни будинку, та відмовляє у задоволенні позовних вимог за недоведеності. Частиною 2 ст.141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed