Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Представник позивача - адвокат Синюк С.Л., в інтересах Приватного акціонерного товариства «Просто» (час звернення до суду - Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, пов`язаної з виплатою страхового відшкодування. На обґрунтування позовних вимог послався на те, що 31 жовтня 2022 року між Приватним акціонерним товариством «Просто-страхування» (далі по тексту - АТ «Просто-страхування») і [PERSON] був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/2988041, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу Volkswagen Passat, реєстраційний номер [NUMBER] . 30 листопада 2022 року в с. Тереблече Чернівецького району Чернівецької області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «VolvoFH-12», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27.12.2022 року винним у цій дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілю третьої особи [PERSON] заподіяно матеріальну шкоду, яка відповідно до висновку експерта № 110/22 від 13 грудня 2022 року складає 93970,58 гривень. У зв`язку з настанням страхового випадку АТ «Просто-страхування» 13.03.2023 року виплатив страхове відшкодування за заявою представника [PERSON] - [PERSON] , в повному розмірі, у зв`язку з чим відповідно до ст. 1191 ЦК України у нього (позивача) виникло право вимоги до відповідача [PERSON] . Посилаючись на ст. 38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду на ту обставину, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/2988041 був виданий на ім`я власника автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] з застосуванням пільг, а на момент дорожньо-транспортної пригоди даним автомобілем керував не власник, а відповідач [PERSON] , то останній зобов`язаний компенсувати позивачу 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування 46985,29 грн., а також понесені судові витрати в сумі 2684 грн. та витрати пов`язані із оплатою професійної правової на суму 6000 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін. Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 07 вересня 2023 року було відкрито провадження по справі яку призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явився, однак представником позивача - адвокатом Синюк С.Л., суду надіслано клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON] будучі належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився без поважних причин, відзив на позов не надав. Його представником - адвокатом Козачук С.А. суду надана заява за якою просив провести судовий розгляд у їх відсутності. З посиланням на те, що оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована його власником - [PERSON] , як особою яка є пенсіонером, тобто на пільгових умовах, а на момент дорожньо-транспортної пригоди вказаним автомобілем керував відповідач, який також є пенсіонером, то відповідно до п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на відповідача також розповсюджувалося вказана пільга. Відтак, підстави для задоволення позову відсутні. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Судом встановлено, що 31 жовтня 2022 року між Приватним акціонерним товариством «Просто-страхування», як страхувальник та [PERSON] , як страхувальником укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № АР/2988041, згідно якого: 1. страховик АТ «Просто-страхування»; 2. страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом); 3. строк дії з 31.10.2022 року до 30.10.2023 року включно; 4. страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320 000 грн.; за шкоду, заподіяну майну - 160 000 грн.; 5. розмір франшизи 1000 грн.; 6. страхувальник [PERSON] , [INFO] , місце проживання : 60540, с. Байраки Герцаївського району Чернівецької області; документ, що посвідчує особу : посвідчення водія [NUMBER] видане 05.11.2020 року; 7. забезпечений транспортний засіб: Тип В2, номерний знак [NUMBER] , марка, модель Volkswagen Passat, рік випуску 1999; 8. особливі умови використання забезпеченого транспортного засобу: ТЗ використовується як таксі/маршрутне таксі - НІ, ТЗ підлягає обов`язковому технічному контролю - НІ, до керування допущені особи з водійським стажем менше трьох років та/або водійський стаж страхувальника менше 3-х років - НІ; 9. базовий платіж (Бп) та коефіціенти (К), що застосовувалися для розрахунку розміру страхового платежу: 10. страховий платіж 520 грн. 00 коп. 11. примітки : страхувальник власник ТЗ 27.10.2021; пенсійне посвідчення серії [NUMBER] . З огляду на предмет договору, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 5 цього Закону встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону. Страховику забороняється встановлювати або пропонувати встановити розмір страхового платежу, розрахований в інший спосіб (п. 7.1 ст. 7 Закону № 1961-IV). Розмір базового страхового платежу, перелік, значення коригуючих коефіцієнтів та порядок їх застосування затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Пропозиції МТСБУ щодо розміру базового страхового платежу та значень коригуючих коефіцієнтів підтверджуються актуарними розрахунками з урахуванням рівня збитковості даного виду страхування в цілому по галузі за останній розрахунковий період, який становить не менше року, та статистичних даних. Якщо Уповноважений орган протягом 60 календарних днів з дня внесення МТСБУ пропозиції не затвердив розмір базового страхового платежу, перелік, значення коригуючих коефіцієнтів та порядок їх застосування, діють попередні коригуючі коефіцієнти, порядок їх застосування та розмір базового страхового платежу (п. 7.2 ст. 7 Закону № 1961-IV). Відповідно до п. 13.2 ст. 13 Закону № 1961-IV розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. З пунктів 6 та 11 полісу № АР/2988041 вбачається, що страховий платіж страхувальнику [PERSON] , [INFO] , вчинено на підставі пенсійного посвідчення серії [NUMBER] . Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV уразі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що 30 листопада 2022 року о 08 год. 50 хв., [PERSON] , 30, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » на А/Д М-19 540 км в с. Тереблече Чернівецького району Чернівецької області, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки «Volvo FH 42 TB», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказані обставини підтверджуються постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27.12.2017 року, за якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, проте звільненого від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП. Постанова набрала законної сили 07.01.2023 року. З метою визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля «Volvo FH 42 TB», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », було проведено автотоварознавча експертиза № 110/22 від 13.12.2022 року, згідно з висновком якої вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Volvo FH 42 TB», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер « [NUMBER] », внаслідок його пошкодження у ДТП становить 118713,23 грн. 13 березня 2023 року власник пошкодженого автомобіля «Volvo FH 42 TB», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », через представника звернувся до АТ «Просто-страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ААЛ № 678181. Страховик - АТ «Просто-страхування» у зв`язку із настанням страхового випадку відшкодувало потерпілому, заподіяну його майну внаслідок ДТП, а саме, 24.03.2023 року виплатив [PERSON] (представнику автомобіля «Volvo FH 42 TB») страхове відшкодування в сумі 93970,58 грн., що підтверджується страховим актом від 24.03.2023 року № 162274 та платіжним дорученням № 1160 від 24.03.2023 року. Звертаючись до суду, АТ «Просто-страхування» посилалось на те, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ААЛ № 678181 був виданий на ім`я [PERSON] - власника автомобіля «Volkswagen Passat» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » з застосуванням пільг. Однак, оскільки на час ДТП автомобілем керував не [PERSON] , тобто особа якій було надано пільгу, а відповідач, то останній зобов`язаний компенсувати ПАТ «Просто-страхування» 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. На обґрунтування своїх позовних вимог, як на правову підставу позивач послався на п. 13.2 ст. 13, п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стаття 38-1 Закону України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює відповідальність за порушення умов страхування, а саме: 38-1.1. У разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. 38-1.2. У разі якщо невиконання (неналежне виконання) особою, відповідальність якої застрахована, водієм забезпеченого транспортного засобу чи особою, визначеною у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, обов`язку, передбаченого пунктом 33 1. 1 статті 33 1 цього Закону, призвело до порушення строку здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), страховик (МТСБУ) має право вимагати від такої особи компенсацію в розмірі 20 відсотків виплаченого страхового відшкодування (регламентної виплати). Отже, аналіз норми пункту 38-1.1 ст. 38-1 Закону № 1961-IV, дає можливість для висновку, що вона передбачає відповідальність страхувальника у вигляді компенсації страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування у разі, якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу : 1. у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування; або 2. з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту). При наведених вище обставинах, оцінюючи докази у своїй сукупності, оскільки на момент вчинення ДТП саме відповідач [PERSON] , як водій керував забезпеченим транспортним засобом, який було застраховано його власником - [PERSON] на пільгових умовах, При наведених вище обставинах, оцінюючи докази у своїй сукупності, з огляду на те, що при оформленні полісу ААЛ № 678181 було надано відповідну пільгу власнику застрахованого транспортного засобу [PERSON] , а в момент скоєння ДТП забезпеченим транспортним засобом керував відповідач [PERSON] , тобто інша особа якому таку пільгу не надано, то наявні правові підстави для стягнення саме з відповідача на користь страховика відшкодування 50 % завданої шкоди у розмірі 46985, 29 грн. Тому позовні вимоги позивача в цій частині суд знаходить обґрунтованими, які підлягають задоволенню. Відтак, доводи представника відповідача [PERSON] щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача як пенсіонера страхового відшкодування є безпідставні. Страхувальник укладаючи договорі страхування на пільгових умовах, усвідомлює настання можливих ризиків в разі керування автомобілем сторонньою особою. Закон, не визначає інших осіб окрім як страхувальника на якого розповсюджується пільга передбачена пунктом 13.2 статті 13 цього Закону в разі настання страхового випадку. І в цьому випадку робить застереження. Що така особа хоч зобов`язаний особисто керувати забезпеченим транспортним засобом але без мати надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Слід зазначити, що посилання представника позивача в позовній заяві на норму ст. 1187 ЦК України є безпідставним, оскільки вона не регулюють правовідносини, що виникли між сторонами. Зазначена норма права регулюють відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоговірних зобов`язань. Відповідач будь-якої шкоди позивачу не заподіяв, будь-яких неправомірних дій щодо позивача не вчинив. Виплата страховиком страхового відшкодування у зв`язку із настанням страхового випадку у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, є виконанням його обов`язку, який встановлений договором про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Щодо застосування вимоги ст. 1191 ЦК України як право зворотної вимоги до винної особи на правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, також не розповсюджуються. Так, Законом України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним щодо страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів, у статті 38 визначені свої випадки, коли Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду (п. 38.1.1): а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, слід зазначити про наступне наступне. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.141 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». На підтвердження факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу суду надано договір про надання професійної правової допомоги № 1 від 02.01.2020 року, детальний опис наданих робіт від 16.06.2023 року та платіжне доручення № 01.06.2023 року на загальну суму 100 000 грн. сплачену позивачем на користь Адвокатського бюро «Синюк та партнери» Такий розмір суд вважає співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, у зв`язку із чим, з відповідача слід стягнути на корить позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Крім цього, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2684 грн.

Outcome: approved