Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона та відповідач [PERSON] 10.05.2011 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Гвіздської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що цього ж числа складено відповідний актовий запис № 8. У зв`язку з одруженням вона змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». За час шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON] - [INFO] , та дочка [PERSON] - [INFO] , які на даний час є неповнолітніми та проживають разом з нею. З часом подружнє життя між нею та відповідачем не склалось. Тому рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської обла від 15.08.2022 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. З часу припинення подружніх стосунків відповідач перестав надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання їхніх неповнолітніх дітей. Тому вона була змушена звернутися в суд з даним позовом про стягнення з з відповідача аліментів на утримання дітей у примусовому порядку. На її прохання добровільно врегулювати даний спір вони з відповідачем не дійшли спільної домовленості. На даний час вона разом з неповнолітніми дітьми проживають в будинку її батьків за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що вона сама не в змозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим зазнає значні труднощі із-за відсутності будь-якої матеріальної допомоги із сторони відповідача. Будь-яких доходів, в тому числі від ведення підсобної господарства, вона не має, підприємницькою діяльністю не займається. Вона ніде не працює, так як займається вихованням малолітніх дітей. Таким чином її сім`я є малозабезпеченою, та вона потребує від відповідача коштів на утримання неповнолітніх дітей. Відповідач вже тривалий час, а саме з 2019 року знаходиться за межами України, а саме в Республіці Польща, де має постійне місце роботи і отримує високий дохід, розмір якого від неї приховує та витрачає на свої особисті потреби. Враховуючи наведене, вона бажає визначити спосіб стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі. У зв`язку із наведеним, а також враховуючи доходи відповідача від заробітків, вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дитини у твердій грошовій сумі, у розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, що є менш-більш достатнім для нормального фізичного та духовного розвитку дітей на даний час. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Стислий виклад позицій сторін: Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав повністю з підстав, зазначених в позові. Просив суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 3500 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача сплачені нею судові витрати на правничу допомогу. Не заперечив проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся завчасно належним чином, рекомендованою кореспонденцією, та у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.12.2023 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.01.2024 по даній справі задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Фактичні обставини, встановлені судом: В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 10.05.2011 проживали в зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.08.2022 (а.с. 6-7). За час шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 17.10.2011, та серії [NUMBER] від 04.05.2017 (а.с. 8-9). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 12.12.2023 № 135, та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 12.12.2023 № 486, виданих Гвіздським старостинським округом, позивач [PERSON] разом з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Малолітні діти від шлюбу перебувають на утриманні позивача. Сім`я проживає в будинку батьків позивача, підсобного господарства не веде, підприємницькою діяльністю не займається, земельної ділянки та транспортних засобів не має. Зі слів заявниці [PERSON] , вона не працює, самостійно виховує неповнолітніх дітей, доходи на проживання відсутні, батько дітей кошти на їх утримання не надає (а.с. 10-11). Як вбачається з позовної заяви, малолітні діти від шлюбу перебувають на утриманні позивача. Позивач будь-яких доходів не має, не працює, так як займається вихованням двох малолітніх дітей. Тому позивач не взмозі самостійно утримувати малолітніх дітей. Відповідач добровільно кошти на утримання дітей не надає. На виконання ухвали суду про витребування доказів, 19.12.2023, 20.12.2023, 29.12.2023 та 03.01.2024 на адресу суду поступили повідомлення від Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України, згідно яких відповідач [PERSON] , [INFO] , в період з 01.01.2021 по 18.01.2024 три рази здійснив перетин державного кордону України (два рази у напрямку - виїзд, один раз у напрямку - в`їзд, останній раз 18.07.2021 у напрямку - виїзд) (а.с. 33-34). Відповідач є особою працездатного віку, працює по тимчасових заробітках. Також суду не надано доказів щодо незадовільного стану здоров`я відповідача чи наявності в нього інших утриманців. Тому відповідач може надавати кошти на утримання малолітніх дітей. Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Перевіряючи доводи позивача щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі суд дійшов наступних висновків. Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно норм ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином суди не вправі виходити за межі позовних вимог та самостійно визначати спосіб стягнення аліментів, оскільки це буде порушенням принципу диспозитивності, визначеного ст. 13 ЦПК України. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04.07.2018 № 490/4522/16-ц. Тому суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У відповідності до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Як встановлено судом, правнича допомога надавалась позивачу [PERSON] адвокатом Гурашем М.В. на підставі договору про надання правничої допомоги № 139 від 13.12.2023, та ордера про надання правничої допомоги серії АТ № 1056003 від 13.12.2023 (а.с. 12-14). Згідно п. 4.3 договору про надання правничої допомоги, тарифи, згідно яких виплачується винагорода адвокату, становлять: попереднє опрацювання матеріалів та законодавчої бази, що регулюють спірні відносини і надання консультацій по суті позову (заяви) - 500 грн.; складення процесуальних документів - 2000 грн.; представництво інтересів клієнта в суді - 500 грн. (за одне судове засідання) - 500 грн. Як вбачається з акту виконаних робіт про надання послуг на правничу дорогу від 06.02.2024, наданого адвокатом Гурашем М.В., розмір витрат на правову допомогу по даній справі складає 3000 грн., з яких: попереднє опрацювання матеріалів та законодавчої бази, що регулюють спірні відносини і надання консультацій по суті позову (заяви) - 500 грн.; складання адвокатом процесуальних документів по справі, а саме позовної заяви - 2000 грн.; представництво інтересів клієнта адвокатом в суді (500 грн. за кожне судове засідання) - 500 грн. (а.с. 36). Таким чином даний розмір витрат на правничу допомогу погоджений сторонами. Згідно квитанції до платіжної інструкції № 67953074 від 12.12.2023, за надання правової допомоги адвокатом Гурашем М.В. позивачем [PERSON] сплачено 3000,00 грн. (а.с. 17). Дослідивши надані докази на підтвердження витрати на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачені витрати за надання професійної правничої допомоги, які можна вважати необхідними і неминучими для позивача, яка була змушена звернутись за професійною допомогою адвоката, в розмірі 3000 грн. Вказаний розмір витрат на правничу допомогу відповідає критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру. Крім того позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ст. 5 Закону України про судовий збір. Тому судовий збір за задоволення вимоги про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача в користь держави. Висновки суду: Виходячи зі встановленого законом обов`язку обох батьків утримувати дітей, встановленого факту проживання дітей з матір`ю, зі встановлених по справі обставин щодо малолітнього віку та стану здоров`я дітей, матеріального стану позивача (яка офіційно не працює, проживає на тимчасові заробітки, додаткових доходів не має), вартості життя та необхідності здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров`я дітей, прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, матеріального становища та стану здоров`я платника аліментів (який є особою працездатного віку, працює по тимчасових заробітках, перебуває за межами України, відсутність доказів щодо незадовільного стану здоров`я відповідача та наявності в нього на утриманні інших осіб), суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовільнити, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх діткй у твердій грошовій сумі в розмірі по 3500 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи положення ст. 191 СК України, стягнення аліментів необхідно розпочати з часу пред`явлення позову, а саме з 18.12.2023. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`зку із задоволенням позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу в користь позивача, а також 1211 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст. 141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст.ст. 3, 8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved