Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом та просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті батька, [PERSON] , право власності на (одну другу) частку житлового будинку під номером [ADDRESS] та на (одну другу) частку земельної ділянки, площею 0,24 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, що розташована за вказаною адресою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, зокрема, з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , а саме: житлового будинку літ. «А», загальною площею 244,4 кв.м, житловою площею 79,9 кв.м.; сараю літ. «Б»; вбиральні літ. «В»; сараю літ. «Г»; сараю літ. «Д»; житлового будинку літ. «Е», загальною площею 113,0 кв.м., житловою площею 55,0 кв.м; вольєрів літ «Є», «К»; теплиці літ. «Ж»; альтанки «З»; навісу «И»; огорожі «№1», «№2»; колодязю/колонки «№5», вигрібної ями «№7»; земельної ділянки площею 0,24 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, що розташована по [ADDRESS] , на якій знаходиться вищезазначений житловий будинок. Позивач прийняла спадщину після смерті батька шляхом звернення із відповідною заявою до державного нотаріуса, де була відкрита спадкова справа № 256 за 2018 рік. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19 вересня 2022 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене майно у зв`язку з неподанням спадкоємицею правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами та на земельну ділянку, а також відсутністю відомостей про реєстрацію прав на дане нерухоме майно та земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Згідно наданих Архівним відділом Бучанської районної державної адміністрації Київської області копій документів житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] . Рішенням № 35 (1-220) від 25 квітня 1995 року виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області було передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, розташовані в межах с. Петрушки та залишено в користуванні для ведення особистого підсобного господарства земельні ділянки, розташовані в межах с. Петрушки в присадибному фонді. У зазначеному переліку громадян під порядковим номером 39 зазначений [PERSON] , якому було передано безоплатно в приватну власність земельну ділянку розміром 0,24 га розташовану по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку. Відповідно до рішення виконавчого комітету Петрушківської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області № 13 від 17 листопада 1995 року «Про перезакріплення рішення Дмитрівської сільської ради за № 35 від 25 квітня 1995 року про приватизацію присадибних земельних ділянок, які розташовані на території Петрушківської сільської ради», передано у приватну власність земельні ділянки безкоштовно, згідно схеми, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Петрушківської сільської ради. Отже, житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] побудований [PERSON] на земельній ділянці, що була йому передана безоплатно в приватну власність розміром 0,24 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. У зв`язку з життєвими обставинами, інвалідністю та тривалою хворобою [PERSON] , що були спричинені дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, де [PERSON] виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, спадкодавець не встиг належним чином оформити право власності на земельну ділянку та господарські будівлі і споруди. На даний час належним чином оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку та будинок із господарськими будівлями і спорудами не є можливим в зв`язку зі смертю [PERSON] . Чинне законодавство не передбачає можливості реєстрації права власності на нерухоме майно за померлою особою. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче провадження. Витребувано у державного нотаріуса Вишневої державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 286 за 2018 рік, відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] як законного представника від імені та в інтересах малолітньої доньки [PERSON] . У поясненнях на позовну заяву третя особа зазначає, що спадкодавець за час свого життя не набув права власності на земельну ділянку площею 0,24 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, що розташована по [ADDRESS] . Стосовно даної земельної ділянки на ім`я спадкодавця виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області було видано рішення № 35/1-220 від 25 квітня 1995 року, яким вирішено передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , площею 0,24 га. Однак, даний документ не посвідчує права власності спадкодавця на цей об`єкт. [PERSON] до дня своєї смерті не вчинив ніяких дій на оформлення права власності на виділену йому земельну ділянку. Таким чином, оскільки спадкодавець за своє життя не набув права власності на вказану земельну ділянку, таке право не може бути успадковане спадкоємцями, як в судовому, так і в позасудовому порядку. Позивачем обрано неефективний спосіб захисту. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 липня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщені належним чином, подали до суду заяву, в якій просили розглядати справу без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, у поданій ним заяві просив розглядати справу без його участі. Третя особа та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник третьої особи подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без їх участі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . 08 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до Вишневої міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , а саме: житлового будинку літ. «А», загальною площею 244,4 кв.м, житловою площею 79,9 кв.м.; сараю літ. «Б»; вбиральні літ. «В»; сараю літ. «Г»; сараю літ. «Д»; житлового будинку літ. «Е», загальною площею 113,0 кв.м., житловою площею 55,0 кв.м; вольєрів літ «Є», «К»; теплиці літ. «Ж»; альтанки «З»; навісу «И»; огорожі «№1», «№2»; колодязю/колонки «№5», вигрібної ями «№7». 17 січня 1998 року на будинок за вказаною адресою було видано свідоцтво на право власності на ім`я [PERSON] . Рішенням № 35 (1-220) від 25.04.1995 року виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області передано (громадянам згідно переліку, що додається) безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, розташовані в межах села Петрушки та залишено в користуванні для ведення особистого підсобного господарства земельні ділянки, розташовані в межах села Петрушки в присадибному фонді. В зазначеному переліку громадян під порядковим номером 39 зазначений [PERSON] , якому було передано безоплатно в приватну власність земельну ділянку розміром 0,24 га розташовану по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку. Рішенням виконавчого комітету Петрушківської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області № 13 від 17.11.1995 року «Про перезакріплення рішення Дмитрівської сільської ради за № 35 від 25.04.1995 про приватизацію присадибних земельних ділянок, які розташовані на території Петрушківської сільської ради» передано у приватну власність земельні ділянки безкоштовно, згідно схеми, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Петрушківської сільської ради. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19.09.2022 № 1197/02- 14/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на (одну другу) частку житлового будинку під номером [ADDRESS] та на (одну другу) частку земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] в зв`язку з неподанням спадкоємицею правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами та на земельну ділянку, а також відсутністю відомостей про реєстрацію прав на дане нерухоме майно та земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] як на підставу позову про визнання права власності на спірне майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки посилалася на те, що у зв`язку з життєвими обставинами, інвалідністю та тривалою хворобою спадкодавця [PERSON] , останній не встиг належним чином оформити право власності на земельну ділянку та господарські будівлі і споруди. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Порядок та умови прийняття спадщини визначено нормами\~ст. 1268 ЦК України. Відповідно до гл.7\~Закону України «Про нотаріат»\~свідоцтво про право на спадщину видається громадянинові за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно з ч. 1\~ст. 1298 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Як роз`яснено у пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з наступними змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18). З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] за життя оформив право власності на житловий будинок по [ADDRESS] та 17 січня 1998 року отримав свідоцтво на право власності на житловий будинок. За таких обставин, [PERSON] має право на спадкування частини будинку після смерті батька [PERSON] . Що стосується визнання права власності на земельну ділянку, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. У той же час, земельна ділянка може успадковуватися лише тоді, коли у її власника є правовстановлюючий документ, що посвідчує його право власності на таку земельну ділянку. Відповідно до\~вимог ст.\~22,\~23\~ЗК України\~(в\~редакції,\~що діяв\~у квітні,\~листопаді 1995\~року на\~момент надання\~спадкодавцю безоплатно\~у власність\~земельної ділянки) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі, на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до п. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» № 15-92 від 26 грудня 1992 року право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] , отримавши у власність безкоштовно земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства на підставі рішення ради, у встановленому законом порядку, який діяв на той час, право власності на неї не оформив, державний акт не отримав, тобто, не завершив процедуру приватизації. За таких обставин, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку. Разом із тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки. Право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(ст. 126 ЗК України). Потрібно враховувати вимогу щодо виконання спадкодавцем за життя активних дій та вимог законодавства щодо приватизації земельної ділянки, а також неможливості завершити процедуру приватизації та реєстрації за собою права власності на землю у зв`язку зі смертю, а тому така земельна ділянка входить до складу спадкового майна. За змістом\~ст. 1296 ЦК України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. У Перехідних положеннях ЗК України визначено, у разі коли спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно до ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено у завершені процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовом про визнання права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На\~підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України\~рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). На підставі\~абз. 5 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК\~внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, місце розташування яких визначено за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), які розроблені до набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою», відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). В матеріалах справи наявні докази того, що спадкодавцем за життя були вчинені дії щодо початку процедури приватизації земельної ділянки та яку [PERSON] не завершив, а, відтак, визнання за позивачем права на завершення приватизації після смерті [PERSON] в даному випадку є належним та ефективним способом захисту її прав. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та визнання за позивачем права власності на частину будинку в порядку спадкування.

Outcome: partial