Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини до досягнення дитиною трирічного віку, додаткових витрат на дитину, посилаючись на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.05.2017, який розірвано рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11.09.2023. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свої дітей, відмовляється добровільно надавати кошти на їх утримання, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо, витрачає гроші на свої потреби, інтересами сім`ї не цікавиться. Її матеріальний стан не дає можливості в повному обсязі забезпечувати повноцінний, всебічний розвиток дітей, оскільки вона, у зв`язку із перебуванням у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тимчасово не працює, самостійно утримувати дітей не має фінансової можливості та потребує гарантії в тому, що в майбутньому відповідач не припинить перерахунок грошових коштів на утримання дітей, користуючись особистими чи іншими мотивами. Відповідач має\~офіційне постійне\~місце роботи у Товаристві з обмеженою відповід\-альністю «БЕТОН КОМПЛЕКС», що розташоване у м. Київ та отримує стабільний дохід. Істотних обставин, які могли б унеможливити виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, немає, оскільки відповідач є цілком працездатним, не має інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків, які б перебували на його утриманні. Відповідно до медичного висновку Хмельницької обласної дитячої лікарні №179 від 23.03.2021 року, старшій дитині [PERSON] , [INFO] поставлений діагноз «Вроджений гіпотиреоз, стан медикаментозної субкомпенсації», вона є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Зважаючи на те, що дитина має проблеми зі здоров`ям, вирішення яких потребує значних витрат на медичні препарати, посилене харчування, санаторно-курортне оздоровлення, окрім звичайних витрат, необхідних для дитини у даному віковому періоді, інших аліментних зобов`язань відповідач не має, як і батьків чи інших осіб похилого віку, що перебувають на його утриманні, має добрий стан здоров`я, інвалідності не має, отримує стабільний дохід, необхідним та достатнім мінімумом додаткових витрат на дитину - інваліда є тверда грошова сума у розмірі 2500\~грн - щомісячно. Окрім цього, відповідач ухиляється від її утримання, чим порушує права, передбачені ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, якими встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. На підставі\~викладеного,\~просила стягувати\~з відповідача\~на її\~користь аліменти\~на утримання\~двох дітей\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі\~1/3\~частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше\~50%\~прожиткового мінімуму\~для кожної\~дитини відповідного\~віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття; стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку; стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину з інвалідністю [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач направив відзив на позов. У відзиві на позов, відповідач зазначив, що твердження позивачки про те, що після розірвання шлюбу він ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати своїх дітей шляхом відмови добровільно надавати кошти на їх утримання, а саме на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо, що діти повністю знаходяться на її утриманні, що зароблені гроші він витрачав тільки на свої потреби, що не цікавився інтересами сім`ї - є неправдою. Він систематично бере участь у матеріальному забезпеченні дітей, давав кошти, як дітям, так і безпосередньо колишній дружині, забезпечував їх продуктами харчування, в кінці листопада 2023 року купив старшій дочці Асі мобільний телефон марки «ZTE V40 Pro», вартістю 5 000 грн. Особисто заносив відповідачці додому продукти харчування (не менше двох разів на місяць), яких би вистачило на час його відсутності. Дійсно, з 01.09.2016 року він працював арматурником у ТОВ «Бетон Комплекс» і мав заробітну плату в середньому близько 40 000 грн. щомісяця і на той час витрачав на сім`ю близько 15-20 тисяч гривень. Собі лишав кошти на оренду житла 5000 грн, на переїзд з м. Київ додому, на одяг та харчування. Працював з понеділка по п`ятницю і майже кожні вихідні приїжджав додому. Крім пересилання грошових кошт позивачці, купував дітям одяг, медикаменти, продукти харчування, сплачував за дитсадок, купував інші предмети побуту. Після розірвання шлюбу, він переїхав в будинок своїх батьків, і матеріально допомагав утримувати хворого батька [PERSON] , [INFO] , який має інвалідність 3 групи і на даний час перебуває на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Хмельницької обласної лікарні. До цього він знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня» з діагнозом «ідіопатична подагра, хронічний подагричний поліартрит з наявністю тофусів, ПФС ІІ-ІІІ Бешиха лівої нижньої кінцівки, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 7 терапевтичного відділення №1. Також він буде оформляти 2 групу інвалідності і в зв`язку з хворобою не працює більше трьох місяців. Згідно наказу\~ТОВ «Бетон-Комплекс»\~від 22\~січня 2024\~року №\~04-к,\~відповідач звільнений\~з роботи\~на підставі\~ст.\~36\~п.1\~КЗпПУ за\~угодою сторін,\~і з\~23\~січня 2024\~року не\~працює.\~Намагається найближчим\~часом працевлаштуватись\~на території\~Хмельницької області. На даний час він ніде не працює, проживає з батьками, (хворим батьком з інвалідністю), відтак його теперішнє матеріальне становище не дозволяє сплачувати аліменти в розмірі, про який просить позивачка. Позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про його матеріальне становище та спроможність сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Не заперечив проти стягнення з нього на користь позивачки аліментів у твердій грошовій сумі в розмірах: 1281,5 грн, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до 6 років) на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до повноліття дитини; 1598 грн, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (від 6 до 18 років) на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття; 1000 грн щомісяця на утримання позивачки до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] трирічного віку; 1000 грн щомісяця у вигляді додаткових витрат на дитину з інвалідністю з дня пред`явлення позову і до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] повноліття. 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 09.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду по суті без виклику сторін на 07.02.2024 року. 01.02.2024 відповідач надіслав відзив на позов. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання неповнолітніх дітей та утримання дружини, участі батьків у додаткових витратах на дитину, які регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України). Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.05.2017, який розірвано рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11.09.2023. Мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідно до медичного висновку Хмельницької обласної дитячої лікарні №179 від 23.03.2021 року, старшій дитині [PERSON] , [INFO] поставлений діагноз «Вроджений гіпотиреоз, стан медикаментозної субкомпенсації», вона є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Позивач тимчасово не працює у зв`язку з перебуванням у декретній відпустці до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Згідно наказу ТОВ «Бетон-Комплекс» від 22 січня 2024 року № 04-к, відповідач звільнений з роботи на підставі ст. 36 п.1 КЗпПУ за угодою сторін. Доказів того, що відповідач на даний час не працевлаштований та/або перебуває у статусі безробітний, не має доходів, матеріали справи не містять. Вказані обставини частково визнаються сторонами та підтверджуються письмовими доказами: копіями свідоцтв про народження, копією довідки про реєстрацію місця проживання особи, копією довідки про місце проживання від 27.12.2023, копією посвідчення [NUMBER] , копією консультативного висновку ЛКК від 23.03.2018 №179, копією наказу ТОВ «Бетон-Комплекс» від 22 січня 2024 року № 04-к. 4. Застосовані норми права. Згідно зі ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною дев`ятою статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України). Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17. Висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ст.\~48\~Конституції\~України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Згідно зі статтею 75\~СК\~України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до частини першої статті 80 СК\~України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При цьому, відповідно до ст.\~79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Розмір утримання, який гарантовано статтею 84 СК України, з урахуванням статті 48\~Конституції\~України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття витрат поточних основоположних життєвих потреб жінки, з якою проживає дитина. Поряд з цим, стаття 84\~СК\~України не встановлює, що таке право є абсолютним, оскільки для визначення розміру такого утримання та можливості його сплати також має братися до уваги спроможність чоловіка надавати матеріальну допомогу матері дитини. Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України). Аналіз відповідних приписів закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину (постанова Верховного Суду від 08.05.2023 року у справі №756/9882/19). Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.04.2022 року у справі №761/27222/10 (провадження №61-8815св21). У постанові від 04.12.2019 року у справі №320/383/19 Верховний Суд зауважив, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Наведені висновки щодо застосування ст. 185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину. В силу положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 5. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково. Відповідач фактично переклав обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати дітей винятково на мати [PERSON] , що є грубим порушенням норм закону, оскільки обов`язок по утриманню дітей покладається законом на кожного з батьків, матір і батька, рівною мірою. Враховуючи встановлені конкретні обставини справи, вік, стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, часткове визнання позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше\~50%\~прожиткового\~мінімуму\~для дитини\~відповідного\~віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 05.01.2024 до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів дозволить відповідачу утримувати своїх дітей та найбільш повно відповідає вимогам законодавства з врахуванням можливостей обох батьків щодо утримання дітей. Визначений розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей не є надміру високим і відповідає інтересам дітей та забезпечуватиме необхідний рівень життя достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Визначений розмір аліментів цілком відповідає встановленій судовій практиці щодо розміру аліментів на двох дітей. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на утримання дружини аліментів в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня з дня пред`явлення позову 05.01.2024 до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, також підлягають задоволенню, з огляду на таке. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»\~прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено з 1 січня 2024 року у розмірі 2920 грн. Як слідує з матеріалів справи, відповідач не має на утриманні інших дітей або непрацездатних осіб, які за законом зобов`язаний утримувати. Наявність у відповідача батька 1974 року народження, який з 05.01.2024 по 16.01.2024 перебував на стаціонарному лікуванні щодо хронічних захворювань, не звільняє його від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, яким він зобов`язаний забезпечити рівень життя відповідно до чинного законодавства, а також не звільняє від обов`язку утримувати дружину. Відповідач не надав суду доказів щодо наявності у його батька групи інвалідності, а також щодо розміру матеріальної допомоги, яку він надає. У зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивачка не має змоги працювати і утримувати себе. Враховуючи принципи\~справедливості та\~розумності,\~суд дійшов\~висновку,\~що відповідач\~має можливість\~сплачувати аліменти\~на дружину\~у розмірі\~1/6\~частини від\~усіх видів\~заробітку до\~досягнення дитиною\~трирічного віку, що в сукупності з аліментами на утримання двох дітей складатиме 50% від доходів відповідача. Аліменти на дружину будуть стягуватися лише до досягнення дитиною 3-х річного віку до [INFO] , що суттєво не погіршить матеріальне становище відповідача. Відповідач не надав суду доказів відсутності у нього будь-яких доходів, що унеможливлює сплату аліментів у визначеному судом розмірі та не спростував неспроможність надавати матеріальну допомогу матері своєї дитини. Разом з тим, позовна вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину з інвалідністю підлягає частковому задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, дочка сторін [PERSON] , [INFO] має діагноз «Вроджений гіпотиреоз, стан медикаментозної субкомпенсації», є дитиною з інвалідністю, внаслідок захворювання потребує відповідних медичних обстежень та лікування. Позивач не подавала суду доказів на підтвердження фактично понесених витрат на лікування дитини, а фактично заявила вимогу про стягнення передбачуваних витрат, зумовлених хворобою дитини, в сумі 2500 грн щомісячно. При цьому, посилалася на потреби у медичному обстеженні, придбанні ліків, періодичному лікуванні, в т.ч. санаторно-курортному, які визначені у висновку ЛКК від 23.03.2018 №179. Як слідує з цього консультативного висновку лікарської комісії за 2018 рік, дитині рекомендовано постійне вживання ліків, а саме л-тироксин, проходити курси ферментотерапії, періодично полівітаміни, профілактичні заходи санація вогнищ інфекції, санаторно-курортне лікування 1 раз на рік, планова госпіталізація 1 раз в рік, фізична та психолого-педагогічна реабілітація. З врахуванням встановлених обставин справи, характеру захворювання дитини, статусу дитини з інвалідністю, часткового визнання позову, майновий стан відповідача, з якого стягнуто частину його доходів на утримання двох дітей та дружини, враховуючи, що мати та батько мають рівні обов`язки щодо утримання дитини, а також того, що додаткові витрати можуть фінансуватися наперед та постійно, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати на дитину в розмірі 1000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач не довела належними і допустимими доказами заявлений нею розмір передбачуваних витрат на лікування дитини, а також не врахувала, що ці витрати несуть обоє батьків рівною мірою. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. 6. Розподіл судових витрат. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір в розмірі 1211,20 грн слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial