Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із відповідним позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , з дня набрання рішенням суду законної сили. В обгунтування своїх вимог зазначила, [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому майно. З метою оформлення спадщини, позивака звернулась до нотаріальної контори. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмолено у зв`язку із тим, що вона пропустила строк для подачі відповідної заяви. Ухвалою судді від 24.10.2023 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, витребувано копію спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] 26.12.2023 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились. Представник подав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд,\~дослідивши надані\~сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Як встановлено судом, [PERSON] є донькою - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 18.10.1968 року. 29 серпня 1986 року, [PERSON] вийшла заміж та Українською міською радою Обухівського району Київської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , (прізвище після укладення шлюбу стало Горова), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] . [INFO] батько позивачки [PERSON] у віці 82 років помер, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилось наступне спадкове майно: квартира,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] , загальною площею 71,2 м2 в тому числі житлова площа 41,7 м2. Строк прийняття спадщини, який визначений главою VI «Спадкове право» ЦК України складає 6 місяців. Відповідно до ЗУ «Про введення воєнного стану в Україно) № 2102-ІХ\~від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі , пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст.106 Конституції України, ЗУ "Про правовий режим воєнного стану" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року було постановлено ввести в Україні воєнний стан. Тобто, за загальним правилом строк для подачі заяви про прийняття спадщини становить 6 місяців з дня смерті особи. 02 жовтня 2023 року позивачка [PERSON] , як спадкоємець, звернулася до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Гринько Ангеліни Павлівни з метою подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті батька [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] . Листом за вих.№250/01-16 від 02.10.2023 року, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Гринько А.П. повідомила, що не має можливості прийняти від заяву про прийняття спадщини та завести спадкову справу після померлого [INFO] [PERSON] відповідно до ст. 1270 ЦК України. Також запропоновано звернутись до суду для визнання додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України призвело до порушення звичайного ритму життя, а тому як зазначає позивачка, вона не мала можливості своєчасно звернутись до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша, друга статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно роз`яснень, викладених у п.24Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того,що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно вимоги ППВС України від 30.05.2008року №7, Інформаційного листа ВСС України від 16.05.2013року №24-753/0/4-13«Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Тобто належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із копії спадкової справи №55/2023, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , до нотаріальної контори звернулась його дружина [PERSON] , яка на день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала разом із ним. Отже, [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після померлого [PERSON] . Таким чином, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. Лише за відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938 св 18); від 15 січня 2020 року по справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977 св 19); від 25 березня 2020 року по справі № 140/871/16-ц (провадження № 61-38046 св 18), від 20.12.2021 у справі № 502/1603/18 (провадження № 61-10329св21), які суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Враховуючи вказане, належним відповідачем у даній справі мав бути саме єдиний спадкоємець, який прийняв спадщину за законом, тобто дружина спадкодавця [PERSON] , а у випадку її смерті на час розгляду справи особи, які прийняли спадщину після неї, оскільки надання права на спадкування позивачці шляхом визначення додаткового строку для прийняття спадщини прямо впливає на права осіб, які спадщину вже прийняли у встановленому порядку за законом та їх спадкоємців, у свою чергу. Однак, позов подано до єдиного відповідача - Української міської ради Обухівського району Київської області, із заявою про залучення як відповідача спадкоємця за законом - - позивачка до суду не зверталась. В свою чергу, даний спір щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини за наявності спадкоємця, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , не може стосуватися лише інтересів Української міської ради Обухівського району Київської області. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права у відповідності до вимог ст.51ЦПК України звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача повинна виходити від позивача. Із зазначених вище норм законодавства та з урахуванням принципу диспозитивності вбачається, що суд позбавлений можливості самостійно залучати належного відповідача з власної ініціативи, так як це є правом виключно позивача. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61 цс 18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Згідно ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні даного позову слід відмовити саме на тій самостійній підставі, що позов заявлений до неналежного відповідача. В зв`язку з цим суд не оцінює поважність пропуску строку [PERSON] на звернення з заявою про прийняття спадщини. Водночас, позивачка не позбавлена права на звернення до суду для захисту своїх прав на спадкування з позовом до належних відповідачів. На підставі ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в позові, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. Заяв про розподіл інших судових витрат до суду не надійшло. Враховуючи викладене, на підставі ст. 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed