Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Бучацького районного\~суду Тернопільської області із\~заявою про\~видачу обмежувального\~припису відносно\~ [PERSON] ,\~який є\~її чоловіком,\~в якій\~просить встановити\~заходи тимчасового\~обмеження прав\~та покласти\~на [PERSON] строком на\~три місяці\~обов`язки,\~а саме:\~заборонити\~ [PERSON] наближатися на\~відстань ближче\~100\~метрів до\~її місця\~проживання за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~та вести листування,\~телефонні переговори або\~контактувати з\~нею через\~інші засоби зв`язку особисто і\~через третіх\~осіб. В обґрунтування заяви [PERSON] посилається на те, що вона разом з чоловіком [PERSON] , дітьми [PERSON] , [PERSON] та батьками чоловіка проживають в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності батькові чоловіка [PERSON] . Упродовж минулого\~та цього\~років заявник\~з дітьми\~та батьками чоловіка потерпають від\~психологічного домашнього\~насильства з\~боку [PERSON] .\~Це погрози\~різного характеру,\~у тому\~числі погрози\~застосування фізичного\~насильства,\~ залякування, приниження і\~образи нецензурними\~словами.\~ [PERSON] \~постійно вчиняє сварки,\~для чого\~використовує будь-які\~незначні приводи,\~особливо,\~коли перебуває\~в стані\~алкогольного сп`яніння,\~зокрема і\~в нічний\~час.\~У більшості\~випадків все\~відбувається в\~присутності дітей,\~чим завдається\~шкода їх\~психічному здоров`ю.\~З приводу\~конфліктів [PERSON] \~неодноразово зверталася\~із заявами\~до відділення поліції № 2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області. Бучацьким районним судом Тернопільської області [PERSON] неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за\~ст.\~173-2\~КУпАП - вчинення домашнього насильства. Крім того, зазначила, що 06 січня 2024 року дільничним інспектором поліції Адамовським В.І. щодо [PERSON] винесено терміновий заборонний припис. Заявник відчуває страх за себе, своїх дітей та вважає, що вона та діти є особами, які зазнають домашнього насильства та потребують захисту. 05 лютого 2024 року відкрите провадження у справі та призначене судове засідання на 06 лютого 2024 року. Представник заявниці, адвокат Рекуш О.Р. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності заявниці. Вимоги, зазначені в заяві, підтримує повністю, просить їх задовольнити. У судове засідання заінтересована особа [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5\~ЦПК\~України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. За вказаних обставин, суд визнав за можливе розглядати заяву за відсутності учасників судового розгляду на підставі доказів, наявних у матеріалах заяви. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Заявниця та заінтересована особа проживають разом за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка про склад сім`ї №30, видана Бучацькою міською радою Тернопільської області 15 січня 2024 року. Разом із ними проживають діти: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та свекор [PERSON] , [INFO] . Як вбачаєтьсяіз свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Підзамочківською сільською радою 11 лютого 2011 року, та витягу про державну реєстрацію прав КП «Бучацьке РБТІ» № 28977491 від 11 лютого 2011 року, [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 06 лютого 2023 року Бучацьким районним судом Тернопільської області [PERSON] був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства відносно батьків [PERSON] , [PERSON] та сина [PERSON] , в ході якого виражався до них нецензурними словами. Згідно постанови Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 січня 2024 року, [PERSON] підданий адміністративному стягненню у виді штрафу за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства 09 січня 2024 року відносно доньки [PERSON] , в ході якого виражався до неї нецензурною лайкою та виганяв з місця спільного проживання, та 20 січня 2024 року відносно дружини [PERSON] , в ході якого обзивав її різними образливими та нецензурними словами, внаслідок чого в останньої виникли побоювання за своє життя та здоров`я. Вказана постанова суду не набрала законної сили. Відповідно до копії термінового заборонного припису стосовно кривдника серія АА №255258 від 04 січня 2024 року, винесеного ДОП ВП №2 (м. Бучач) Адамовським В.І., стосовно [PERSON] , у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру, застосовано до кривдника такі заходи заборонного припису: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (дружиною [PERSON] ) строком на 10 діб з 21.10 год 06 січня 2024 року до 21.10 год 15 січня 2024 року. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~від 07 грудня 2017 року №2229-VIII (далі Закон). Цей\~Закон\~визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Частиною першою статті 1 Закону\~передбачено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з положеннями п. 4 ч. 2\~ст. 3 Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Положеннями\~ст. 21 Закону передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~24\~ та п. 1 ч. 1 ст.\~26 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Враховуючи положення Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінити ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст. 13 ЦПК України). Згідно\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України). Судом встановлено, що доказом, який підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно заявниці, є терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 06 січня 2024, з якого слідує, що [PERSON] 06 січня 2024 року о 17 год 30 хв, перебуваючи в приміщенні житлового будинку за місцем спільного проживання, ображав дружину [PERSON] нецензурною лайкою. Також заявницею в якості доказу вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно неї долучено копію постанови суду від 30 січня 2024 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, зокрема за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно дружини [PERSON] , що мало місце 20 січня 2024 року, в ході якого обзивав її різними образливими та нецензурними словами, внаслідок чого в останньої виникли побоювання за своє життя та здоров`я, проте суд звертає увагу, що вказана постанова суду не набрала законної сили, а відтак доказом вчинення домашнього насильства стосовно заявниці вважатися не може. З аналізу досліджених матеріалів суд прийшов до висновку, що постанова суду, яка набрала законної сили та підтверджує притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за домашнє насильство відносно заявниці - своєї дружини [PERSON] , відсутня. Також в матеріалах справи відсутні відомості про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за домашнє насильство. Проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до переконання, що викладені у вищевказаному терміновому заборонному приписі стосовно кривдника від 06 січня 2024 року, не можуть бути безумовною підставою для застосування спеціального заходу у вигляді обмежувального припису щодо [PERSON] . Таким чином, враховуючи, що на час розгляду справи заявницею не надано належних, допустимих та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявниці, настання наслідків такого вчинення, що надавало б правові підстави для видачі обмежувального припису із застосуванням заходів тимчасового обмеження прав або покладення на обов`язків на заінтересовану особу, які заявниця просить вжити, суд дійшов висновку, що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити. У силу ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed