Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

\~Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про захист честі і гідності, в якому просить зобов`язати відповідачів спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом подання письмових спростувань до суддів першої і другої інстанції, що розглядали справу №947/25290/22 на ім`я осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. \~\~Позивач посилається на те, що 27.01.2023 року до Київського районного суду м. Одеси, що розглядав справу № 947/25290/22 надійшов відзив на позов від [PERSON] за вхідним номером 5041, що був підписаний адвокатом Голевою С.В. та був долучений до справи 30.01.2023 року. В цьому процессуальному документі відповідач та його представник в суді вдалися до поширення недостовірної інформації та безпідставних звинувачень в шахрайстві, змові з оцінювачем та виконавцем робіт, підробці доказів, навмисному пошкодженні автомобіля, що принизило честь та гідність позивача. Ці дії були злим умислом, спрямованим на спотворення обставин, що встановлювалися в страві, з метою виставити позивача перед судом шахраєм, а відповідача [PERSON] постраждалим, на створення враження, що в наданих доказах є багато суперечностей, а отже вони не можуть вважатися належними і достовірними доказами. У відзиві на позов написане наступне твердження: « [PERSON] не надав тоді квитанцій про перерахування ним грошей ТОВ «Автогруп» в день ДТП 12.11.2021., тобто приховав проведення і оплату ремонтних робіт свого автомобіля 12.11.2021 р. В акті виконаних робіт від 28.01.2022 р., який можна розглядати як типовий вказано, що оплата проводиться після виконання робіт, тобто оплата 8000 грн. 12.11.2021р. за товари та послуги була здійснена по факту виконаних в той день робіт, або свідчить про будь-які інші бізнес-розрахунки [PERSON] з ТОВ"Автогруп+ ", які не стосуються нашого ДТП. Позивач зазначив, що він нічого не приховував, всі квитанції були своєчасно надані і містяться у матеріалах справ № 947/25290/22 і № 947/9216/22, що легко перевірити, і відповідачі про це знали. Квитанція № ПН2976 від 12.11.2021 р. підтверджує оплату авансу 8000 грн., в призначенні платежу якої зазначено: плата за товар/послуги згідно рахунку №АГ-00011250". Квитанція № ПН1983 від 7.02.2022 р. підтверджує оплату остаточної суми 21329 грн., в призначенні платежу якої також зазначено:плата за товар/послуги згідно рахунку №АГ-00011250". Сума цих двох платежів складає повну оплату рахунку №АГ-00011250 від 12.11.2021 р. з загальною сумою до сплати 29328. грн. На підставі двох недостовірних тверджень відповідачі роблять висновок, що оплата 8000 грн. не стосувалась відновлювального ремонту за наслідками ДТП. У бухгалтерському обліку ТОВ "Автогруп+" відсутні окремі рахунок та акт виконаних робіт на 8000 грн. де замовником виступає [PERSON] , тільки рахунок-фактура №АГ-00011250 від 12.11.2021 р для часткового погашення якого було сплачено 8000 грн., що підтверджується квитанцією ПН2976, в призначенні платежу якої чітко зазначено за товар/послуги згідно рахунку №АГ- 00011250. Без врахування оплати 8000 грн. рахунок-фактура №АГ-00011250, що стосується відновлювального ремонту автомобіля позивача після ДТП, залишився би сплаченим не повністю, отже, позивач не зміг отримати відремонтований автомобіль, акт виконаних робіт та гарантію. Це є одним з прикладів поширення недостовірної інформації з метою створення враження, що в наданих позивачем доказах є багато суперечностей, а отже, вони не можуть вважатися належними і достовірними доказами. Наступне твердження виглядає так: В рамках цієї справи позивач подав витребуваний ним від МГСБУ звіт з фото його автомобіля, зроблених 24.12.2021 р. оцінювачем [PERSON] без запрошення мене з моїм, автомобілем до огляду і належного розслідування справи МГСБУ. Проте з означених фото і з протоколу огляду вбачається відсутність пошкоджень перелічених у рахунку фактурі №АГ-00011250 від 12.11.2021 та акті виконаних робіт МАГ-00000878 від 28.01.2022, що також свідчить про проведення ремонтних робіт [PERSON] до огляду автомобіля оцінювачем. Відповідачі посилаються на переліки пошкоджень в рахунку фактурі та акті виконаних робіт, які відсутні в цих документах. Тобто, порівнюючи дані в експертному звіті з неіснуючими даними в документах СТО, відповідачі доходять висновку про проведення ремонтних робіт до огляду автомобіля оцінювачем. Крім того, ремонтні роботи були виконані в проміжок 25.01.2022, 9:09 - 28.01.2022, 16:57, який вказаний в акті виконаних робіт, а огляд автомобіля оцінювачем був зроблений 24.12.2021 р., що підтверджується протоколом огляду колісного транспортного засобу № 81886, наявним у звіті СПД Бурмістр, тобто раніше. Неможливо посилатися на акт виконаних робіт, зроблених після огляду для підтвердження уявного ремонту, зробленого до огляду оцінювачем, це суперечить здоровому глузду. Це є також прикладом поширення недостовірної інформації для введення суду в оману і намагання зганьбити мою честь і гідність. Цим твердженням відповідачі безпідставно звинуватили позивача в порушенні п. 33.3. ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який встановлює, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стіні, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Далі відповідачі\~написали наступне\~твердження:\~Крім того,\~слід зазначити\~про ймовірну\~штучність пошкоджень\~на передній\~лівій двері,\~або про\~підробку фото комп'ютерними програмами оскільки на фото два відбитка-вдавлення під молдінгом (боковою накладкою), в той час, як сам же [PERSON] в своїй позовній заяві по даній справі вказує про один дотик його автомобіля фаркопом мого автомобіля. Шарик фаркопу знаходиться на висоті, на якій дотик до двері [PERSON] міг відбутись тільки вище молдінгу, що і мав встановити оцінювачу у разі належного мого повідомлення про день огляду автомобіля [PERSON] . Тут вже відповідачі поводяться обережніше в висловлюваннях і застосовують слово "ймовірно" до штучних пошкоджень, але вважають, якщо це не штучні пошкодження, то неодмінно відбулася підробка фотографій, і, в будь якому разі, ці пошкодження не відносяться до нашої ДТП, тому що зіткнення відбулося вище. Зміст твердження містить тактичну інформацію, яку також можливо перевірити, і є по суті звинуваченням позивача в додатковому навмисному пошкодженні автомобіля або підробці документів в змові з оцінювачем, якого найняло МТСБУ. Для спростування даних інсинуацій позивач надав електронні докази - фотографії, зроблені відразу після ДТП з датою і геолокацією, на яких зафіксовані пошкодження, що цілком відповідають пошкодженням, зафіксованим на фотографіях в експертному звіті. Насправді, навпаки, п. 33.1. ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вимагає наступне: Страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Позивач вважає, що відповідач самостійно мав би з`явитися з автомобілем і подати всі наявні документи, або документально підтвердити неможливість виконання цих дій, а не безпідставно звинувачувати МТСБУ з метою створити враження, що у звіті щось не враховано. Крім того, як було зазначено самим [PERSON] його автомобіль не отримав ушкоджень, що підтверджено його підписом у схемі ДТП, отже можна припустити, що в його огляді не було необхідності, а всі документи стосовно ДТП були надані позивачем, тобто у оцінювача були всі необхідні дані для встановлення вартості відновлювального ремонту і відповідної суми регламентної виплати. Відповідачі також заявили наступне: Зменшення розміру позовних вимогу порівнянні з тим, що вже були розглянуті судом носить формальний характер і знаходиться у протиріччі з відповіддю ТОВ Автогрупп на звернення [PERSON] , оскільки спростовує необхідність не тільки ремонту крила, але й покраски майже пів автомобіля 20 кг фарби за мій рахунок. Тут відповідачі пишуть про зменшення ціни позову на 907,2 грн. у справі № 947/25290/22 у порівнянні з ціною позову у справі № 947/9216/22. Маючи негативний досвід при розгляді справи № 947/9216/22, в якій відповідач висловив припущення (оціночне судження), що роботи наявні в документах СТО не відповідають характеру пошкоджень, а суд на підставі цих припущень відмовив у задоволенні позову, я критично переглянув ці роботи і вирішив виключити дві з них, як мийка автомобіля та ремонт крила. Ці роботи відносяться до відновлювального ремонту (перед фарбуванням завжди миють автомобіль, а ремонт крила виявився як прихована робота, яку б позивач не робив і навіть не знав про неї за відсутності ДТП), але позивач їх виключив, щоб попередити можливі інсинуації відповідача. Такі дії свідчать про його порядність, гідність та бажання знайти компроміс у вирішенні спору, а не про злий намір, як намагається показати відповідач. Незрозуміло,\~яким чином\~виключення витрати\~на ремонт\~крила протирічить\~відповіді ТОВ\~"АВТОГРУП+"\~в листі\~№79\~від 15\~серпня 2022\~року,\~де обґрунтовується\~необхідність робіт\~на суміжних\~з пошкодженим\~елементах автомобіля.\~Для фарбування\~крила методом переходу необхідно його зняти і встановити, незалежно від необхідності проведення його незначного ремонту, витрати на який були виключені позивачем з позовної вимоги. Також не відповідає дійсності твердження про витрату 20 кг фарби, в акті виконаних робіт відображена витрата лише 1120 г фарби (сума поз. 28-41 у стовпці 6). Це твердження також є звинуваченням позивача у шахрайстві, начебто у документах СТО включено 20 кг фарби, що може свідчити про навмисне збільшення фактичних матеріальних витрат на відновлювальних ремонт автомобіля. В наведених цитатах з відзиву на позов у справі № 947/25290/22 відповідачі поширили недостовірну інформацію, що не є оціночними судженнями у розумінні ч. 2 ст. 30 Закону України "'Про інформацію", бо ці твердження містять фактичні дані, що можуть бути перевірені на правдивість та правильність. Відповідачі також публічно висловили заяви, які містять прямі або опосередковані звинувачення позивача у вчиненні правопорушень. Таким чином, поширенням недостовірної інформації, в тому числі безпідставних звинувачень, відповідачі порушили його особисте немайнове право на повагу до гідності і честі. \~\~\~\~\~ Позивач просить позовні вимоги задовольнити.\~\~\~\~ Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені, надали до суду відзив, в якому просили у задоволені позовних вимог відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. \~\~\~\~\~\~ У судовому засіданні встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 06 березня 2023 р у задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відмовлено в повному обсязі, яке постановою Одеського апеляційного суду від 16.05.2023 року залишено без змін. Згідно зі ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За змістом ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. За змістом вимог ст. 277 ЦК України, а також п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Згідно із роз`ясненнями, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і свобод людини» від 11.09.1997 року, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік, Хендісайд) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Відповідно до п. 15 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у завах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. З наведених Верховним Судом роз`яснень вбачається, що під терміном «поширення» розуміється розповсюдження такої інформації серед сторонніх осіб, як це буває при її розміщенні в мережі інтернет, соціальних мережах, засобах масової інформації тощо. В даному випадку відомості, які позивач вважає недостовірними, міститься виключно в матеріалах судової справи № 947/30703/23, що подана виключно до суду, і отримана позивачем саме в межах вказаної судової справи. Позивач не надав доказів, що відзив відповідача був направлена будь-яким іншим особам і органам, окрім суду. Таким чином, поширення інформації не відбулося. Як зазначено у п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у правах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1, у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. В Постанові Верховного суду від 13.02.2019 р. по справі № 583/3294/16-ц зроблено правовий висновок про те, що відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 17 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також (ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1, не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Виходячи з наведеного, суд встановлює, що інформація, що міститься у відзиві, наданому у зв`язку з розглядом конкретної справи, не може бути визнана недостовірною шляхом подання окремого позову. При цьому, зі змісту позову вбачається, що документ з «недостовірною інформацією» розцінюються позивачем саме як письмовий доказ у іншій справі. Достовірність, або недостовірність такої інформації повинен встановлювати суд (суддя), якому надані відповідні докази, як зазначено у п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1. Згідно з ч.3 ст.12\~та ч.1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин, позовні вимоги є безпідставним, та недоведеними, в свою чергу такими, що не підлягають задоволенню. \~\~

Outcome: dismissed