Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь: -на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із вказаним позовом до досягнення дитиною повноліття; -на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти з жовтня 2019 року по квітень 2023 року в сумі 105601 грн.; -додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , що викликані особливими обставинами, за період з вересня 2019 року по червень 2023 року в сумі 137250 грн.; -додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , що викликані особливими обставинами, у розмірі 5000 грн. кожного року з вересня по травень, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимоги позивачка зазначила, що сторони по справі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2019 року сторони по справі не проживають разом, малолітня дитина залишилась проживати з позивачкою. Відповідач участі в матеріальному забезпеченні спільної дитини не приймає. З вересня 2019 року дитина отримує послуги денного догляду у приватному освітньому просторі ФОП [PERSON] . Відвідування дитиною саме цього освітнього простору викликано особливими потребами доньки, зокрема освоєння освітніх предметів за віком, розвиток творчих здібностей дитини. Рішення щодо відвідування дитиною саме цього освітнього простору приймалось сторонами спільно, оскільки на момент початку відвідування вказаного закладу, відповідач проживав разом із сім`єю. Так, з метою отримання послуг позивачка уклала відповідні договори про надання послуг з ФОП [PERSON] . До складу таких послуг входить: освоєння освітніх предметів за віком, спів, танці, плавання, акторська майстерність, хореографія, конструювання. Оплату послуг позивачка проводила самостійно. Відповідач успіхами та розвитком дитини не цікавився, а також не цікавився потребою оплати таких послуг. В той час як дитина позитивно характеризується в освітньому просторі, отримуючи високий рівень підготовки. 20 березня 2023 року та 06 квітня 2023 року позивачка зверталась до відповідача з вимогами про сплату аліментів на утримання дитини та компенсації додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, які відповідачем залишені без уваги. Крім того, оскільки відповідач з жовтня 2019 року не проживавав із позивачкою та не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, позивачка просить також стягнути аліменти за період з жовтня 2019 року по квітень 2023 року в сумі 105601 грн., що складається з затвердженого Законом України «Про Державний бюджет України» розміру прожиткового мінімуму на дитину за 2019 - 2023 роки. Також, позивачка просить стягнути половину додаткових витрат, які понесла у зв`язку з особливими потребами дитини у період з вересня 2019 року по березень 2023 року у розмірі 137250 грн. Та, оскільки дитина продовжує відвідувати освітній простір ФОП [PERSON] , а відповідно до укладеного позивачкою договору, оплата таких послуг проводиться щомісячно в сумі 10000 грн., то просить стягнути з відповідача половину таких витрат в сумі 5000 грн. щомісячно у період з вересня по травень кожного року до досягнення дитиною повноліття. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 травня 2023 року головуючим у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою суду від 17 травня 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Встановлено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву, позивачці - п`ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву подання відповіді на відзив. 09 червня 2023 року представником відповідача, у відповідності до ст. 178 ЦПК України, подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про часткове визнання позовних вимог. В обґрунтування заперечень проти позову вказано, що сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою. Дійсно з жовтня 2019 року відповідач став проживати окремо у зв`язку з погіршенням сімейних стосунків з позивачкою. Донька з позивачкою залишилась проживати в будинку батька відповідача. Протягом 2019 - 2022 років відповідач майже кожного дня приїздив до дому свого батька задля відвідування дитини, забирав її зі школи, відвідував батьківські збори, водив на приватні уроки до логопеда, та в музичну школу, проводив час з дитиною. З вересня 2021 року відповідач почав забирати дитину до себе у м. Київ на вихідні та проводити час разом, позивачка проти такого бажання відповідача не заперечувала, жодних конфліктів з цього приводу не було. Заперечував проти доводів позивачки щодо самостійного матеріального утримання дитини, оскільки вважає, що отримуваного позивачкою доходу не вистачає для сплати всіх витрат на дитину про які заявляє позивачка у позові, що свідчить про отримання матеріальної допомоги позивачкою від відповідача. Крім того, відповідач неодноразово наполягав на можливості отримання дитиною безкоштовних освітніх послуг, гарантованих державою, які залишені позивачкою поза увагою. На даний час відповідач не має змоги оплачувати навчання дитини у приватних школах. Вважає, що позивачка в односторонньому порядку приймає усі рішення стосовно спільної дитини і не зважає на думку відповідача та попередньо не узгоджує дій по відношенню до дитини. Відповідач не заперечує проти утримання та сплати аліментів на дитину в розмірі 2000 грн. щомісячно з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та розміру мінімальної заробітної плати, а також з урахуванням потреб дитини та рівності батьків у матеріальному забезпеченні дитини. Крім того, просить врахувати, що від інших подружніх стосунків має дитину [PERSON] , 2015 року народження, на утримання якого також сплачує матеріальну допомогу та приймає участь у його вихованні. У задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на минулий час, зокрема з жовтня 2019 року по квітень 2023 року, просить відмовити, оскільки позивачкою не надано доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів від відповідача та неможливості їх отримання у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Стосовно стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами зазначив, що позивачкою не доведено існування особливих обставин та умов, які б зумовили необхідність отримання платних освітніх послуг саме в приватній шкоді «Афіни», вартість якої становить 10000 грн. щомісячно, при наявності можливості отримання дитиною безкоштовних освітніх послуг, гарантованих державою, та не наведено мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження з відповідачем. На підставі викладеного, просить позов задовольнити частково, відповідач не заперечує проти стягнення аліментів у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, в іншій частині позовних вимог просить відмовити. 26 червня 2023 року позивачкою подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідач дійсно протягом 2019 - 2022 років приїздив до будинку, де вона проживала з донькою, але метою відвідування було догляд за пасікою, часу дитині відповідач приділяв дуже мало. Крім того, вважає неправдивими доводи відповідача стосовно добровільного матеріального утримання спільної дитини, оскільки жодного доказу на підтвердження відповідачем не надано. Відповідач є матеріально забезпеченою людиною, а тому має змогу сплачувати аліменти та додаткові витрати, що викликані особливими обставинами. Крім того, відповідач є людиною працездатного віку, та в силу вимог законодавства зобов`язаний вживати заходів для фінансового забезпечення доньки. На підставі викладеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, обставини, викладені в позовній заяві підтримав. Позовні вимоги просить задовольнити. Додатково зазначив, що всі витрати на утримання спільної дитини позивачка несе самостійно, відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає. На звернення позивачки щодо сплати грошових коштів на утримання дитини відповідач не реагує. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 2000 грн. щомісячно. В іншій частині позовних вимог просив відмовити, оскільки на даний час перебуває за межами України в Ірландії, не працює, фінансової допомоги від уряду Ірландії не отримує, навчається на курсах. Заробітну плату не отримує, проживає на заощадження. Представник відповідача підтримала пояснення відповідача, просила позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. В іншій частині позовних вимог відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову посилалась на доводи, викладені у відзиві на позов. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що позивачка є його донькою. Відповідач почав віддалятись від сім`ї коли малолітній [PERSON] було 5 років. На той час позивачка постійно працювала та утримувала дитину самостійно. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. Він чув неодноразово, що позивачка зверталась до відповідача з вимогою надання добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини, які відповідачем було проігноровано. Приватний навчальний заклад, в якому навчається дитина обирав саме відповідач. Він не бачив, що б відповідач добровільно приносив позивачці продукти харчування чи ліки. Суд, вислухавши пояснення відповідача, представників позивачки та відповідача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 05 червня 2014 року Виконавчим комітетом Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Батьками в свідоцтві про народження зазначено [PERSON] та [PERSON] . 15 червня 2022 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 533, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 15 червня 2022 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . В судовому засіданні сторонами не оспорювалось, що малолітня дитина проживає разом з позивачкою. При вирішенні вимог про стягнення аліментів суд наголошує, що спірні відносини регулюються нормами Сімейного кодексу України, а також бере до уваги положення Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, норми Закону України «Про охорону дитинства». За змістом ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями статті 51 Конституції України та статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд зауважує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 СК України). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З урахуванням визначених законом способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину і щодо права присудження аліментів за рішенням суду того із батьків, з ким проживає дитина, суд наголошує на рівності обов`язків обох батьків в питаннях утримання таких дітей. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні судом було досліджено та взято до уваги лист Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області та довідка про доходи [PERSON] , з яких вбачається, що [PERSON] призначений на посаду головного спеціаліста відділу земельних відносин Димерської селищної ради з 01 лютого 2022 року, з 14 червня 2022 року перебуває у відпустці без збереження заробітної плати без обмеження строку. У період з лютого 2022 року по червень 2022 року [PERSON] було нарахована заробітна плата в сумі 39776 грн. 36 коп. З копії наказу ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області № 25-в від 01 березня 2023 року вбачається, що [PERSON] було надано соціальну відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами, тривалістю 126 календарних днів з 16.02.2023 по 21.06.2023, включно. З копій декларацій [PERSON] вбачається, що сукупний дохід останньої за 2019 рік склав 159939 грн., а за 2020 рік - 154644 грн. Крім того, в судовому засіданні досліджено довідку Приватної шкоди «Афіни», з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчається в 3 класі Приватної шкоди «Афіни» м. Києва. Замовником послуг є мама - [PERSON] . Навчання в школі є платним та складає 10000 грн. щомісячно, що підтверджується копіями договорів про надання послуг з денного догляду за дитиною. Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, а також зважаючи на те, що з матеріалів справи встановлено та не заперечувалось в судовому засіданні наявність у відповідача на утриманні дитини від іншого шлюбу, та відсутність даних про незадовільний стан здоров`я, який би перешкоджав йому у виконанні батьківських обов`язків щодо його малолітньої доньки [PERSON] , а також те, що відповідач є особою працездатного віку, та в силу вимог законодавства зобов`язаний вживати заходів щодо матеріального забезпечення дитини, не зважаючи на неотримання заробітної плати, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання малолітньої дитини. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд у відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, судом також враховується положення ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, згідно з яким за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» з 01 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн. Оскільки відповідачем не надано суду доказів неможливості сплати аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі про який просить позивачка, з огляду на мінливий дохід та перебування у відпустці без збереження заробітної плати, а також на встановлений ст. 180 Сімейного кодексу України спільний обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд доходить висновку, що позов в частині стягнення аліментів необхідно задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальними правилами Сімейного кодексу України вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Відповідно до положень частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З наданих стороною позивачки копій листів скерованих на адресу відповідача з вимогою сплати заборгованості по аліментам вбачається, що листи були направлені 20.03.2023 та 06.04.2023, а аліменти за минулий час позивачка просить стягнути з жовтня 2019 року по квітень 2023 року в сумі 105601 грн. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позивачкою не надано належних доказів, які б свідчили про те, що останньою вживались до подачі позову до суду належні заходи щодо одержання аліментів з відповідача саме з жовтня 2019, та не надано останньою також доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розмінні ч. 2 ст. 191 СК У країни. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки стороною позивачки не надано суду доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не одержання їх у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, що викликані особливими обставинами, суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу положень статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз вищенаведених норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у виді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу відмови добровільної участі відповідача у додаткових витратах на дитину, які складаються з оплати приватної школи «Афіни», в якій навчається малолітня дитина. Так, в судовому засіданні досліджено довідку Приватної шкоди «Афіни», з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчається в 3 класі Приватної шкоди «Афіни» м. Києва. Замовником послуг є мама - [PERSON] . Навчання в школі є платним та складає 10000 грн. щомісячно, що підтверджується копіями договорів про надання послуг з денного догляду за дитиною. Навчання провадиться у період з вересня по червень кожного року. Натомість, стороною позивачки не надано суду доказів та не доведено існування особливих обставин та умов, які б зумовили необхідність навчання дитини саме у Приватній школі «Афіни», вартість навчання в якій коштує 10000 грн. щомісячно, враховуючи, що державою гарантовано кожній дитині можливість отримання безкоштовних освітніх послуг, а також не наведено мотивів вибору саме вказаного освітнього закладу, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат, що зумовлені особливими обставина в сумі 5000 грн. щомісячно не підлягають задоволенню, оскільки такі витрати не можна вважати додатковими, тому що вони не викликані особливими обставинами, у розумінні ст. 185 СК України, відносяться до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Позивачкою не надано суду доказів, що такі витрати були пов`язані з розвитком певних здібностей дитини. Крім того, стягнення додаткових витрат на майбутнє суперечить нормам чинного законодавства України. У зв`язку з чим і позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , що викликані особливими обставинами, за період з вересня 2019 року по червень 2023 року в сумі 137250 грн. теж не підлягають задоволенню з огляду на мотиви суду, викладені вище. Враховуючи вищевикладене, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, в іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивачка звільнена від сплати судового збору, а тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial