Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Любарець Сергій Станіславович в інтересах [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, посилаючись на наступні обставини. 08 червня, [PERSON] , уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О., зареєстрований у реєстрі №1329. 13 квітня 2005 року зазначений договір був зареєстрований у реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що комунальним підприємством «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» видано Витяг №6998478. В 2023 році вона вирішила продати квартиру, їй порадили зареєструвати її в новому реєстрі прав власності на нерухоме майно, тому в листопаді вона звернулась до Нікопольської міської ради із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. 06.11.2023 року вона отримала рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій, в якому державний реєстратор прав на нерухоме майно зазначив, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: заявником є « [PERSON] », а для реєстрації подано договір купівлі-продажу від 08.06.2002 де прізвище зазначено як « [PERSON] ». У зв`язку з тим, що у договорі купівлі-продажу від 08.06.2002 замість правильного « [PERSON] » вказано « [PERSON] » її прізвище не збігається з іншими документами, і тому вона не має можливості розпорядитися належним їй нерухомим майном на свій розсуд. Враховуючи викладене, вона змушена звернутися до суду з даним позовом та просить суд встановити факт належності їй [PERSON] , договір купівлі-продажу квартири від 08.06.2002 року, який посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О. 08.06.2002 року. Ухвалою про відкриття провадження від 20.11.2023 року заява прийнята до розгляду в порядку окремого провадження. Заінтересованим особам був встановлений строк 15 днів з дня отримання такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Клопотань та відзиву до суду не надійшло. В судове засідання заявник не з`явилася, від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягає (а.с.20-21). Від представника виконавчого комітету Нікопольської міської ради, Мкртичян О.О. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника Нікопольської міської ради, просять рішення прийняти у відповідності до вимог діючого законодавства (а.с.23). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, на підставі наступного. Судом встановлено, що згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , який видано Нікопольським РB ГУ ДМС України у Дніпропетровській області 19.10.2015 року, прізвище заявника вказано - « [PERSON] », ім`я та по-батькові - « [PERSON] » (а.с.9). Тоді,як у договорі купівлі-продажу квартири від 08.06.2002, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1329 на ім`я « [PERSON] ». У свідоцтві про розірвання шлюбу від 24.02.2015 року прізвище, ім`я, по батькові заявника зазначено як « [PERSON] » (а.с.14). Згідно копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, заявник отримав ідентифікаційний номер [NUMBER] , прізвище заявника - « [PERSON] » (а.с. 10). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» №6998478 від 13.04.2005 року на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2002 року, реєстровий №1329, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О., [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Таким чином, у зв`язку з наявністю зазначених розбіжностей у написанні прізвища заявника у різних документах та у договорі купівлі-продажу від 08.06.2002 року, остання позбавлена можливості вільно розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд. Заявник [PERSON] звернулась до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав (набуття права власності) та отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №70066942 від 06 листопада 2023 року у якій зазначено, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень. Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Так, у відповідності з п. 6 ч. 1ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, імя, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, імя, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Згідно листа Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Встановлення факту належності документу має юридичне значення та тягне за собою юридичні наслідки, оскільки зумовлене необхідністю оформлення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Сукупністю наявних у справі доказів судом встановлено, що у договорі купівлі-продажу від 08.06.2002 року дійсно була допущена помилка у прізвищі заявника та на даний час відсутня можливість виправити вказану помилку у позасудовому порядку. Суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обгрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та при вирішенні справи застосовує ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, якою нормою матеріального права потрібно керуватися для вирішення спору. Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватися судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16.12.2020 року у справі № 182/7347/20. Зазначена правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 16.12.2020 року у справі № 182/7347/20, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами при розгляді даної категорії справ. Враховуючи, що помилка, допущена в правовстановлюючих документах, перешкоджає заявнику у повному обсязі користуватися своїми майновими та немайновими правами щодо об`єкту нерухомого майна квартири, суд вважає можливим встановити той факт, що Договір купівлі-продажу від 08.06.2002 року, посвідчений Мігуновим С.О., приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального огругу, зареєстрований в реєстрі за № 1329, де особу, яка купила квартиру зазначено як « [PERSON] », належить [PERSON] , щодо квартири, яка знаходиться за адресою - [ADDRESS] . На підставі викладеного, суд вважає за необхідне вимоги заявника задовольнити.

Outcome: approved