Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

25.11.2022 до Ленінського районного суду міста Полтави надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 760 526, 70 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08.06.2021 поблизу закладу швидкого харчування «McDonald's», що розташований по вул. Європейська, 187а м. Полтава, між ним та [PERSON] досягнуто взаємної домовленості про надання ним останньому позики у загальній сумі, еквівалентній 20 000 доларам США, строком до 01.09.2022, шляхом перерахування частини позики окремими перерахуваннями у гривневому еквіваленті на банківський розрахунковий особовий рахунок [PERSON] , який відкритий в AT КБ «ПриватБанк» за № [NUMBER] та шляхом передання іншої частини позики у іноземній валюті в готівковій формі. Так, в період з 08.06.2021 по 17.09.2022 ним було надано [PERSON] позику грошових коштів у сумі 330 500 грн., шляхом здійснення особисто ним перерахування на його банківський розрахунковий особовий рахунок, який відкрито в AT КБ «ПриватБанк» - № [NUMBER] . а саме: 08.06.2021 у сумі 4 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням AT КБ «ПриватБанк» № Р24АР24А1264330680С7257 від 08.06.2021; 06.08.2021 у сумі 32 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням AT КБ «ПриватБанк» № Р24АР24А1419267090С6279 від 06.08.2021; 22.08.2021 у сумі 75 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням AT КБ «ПриватБанк» № Р24АР24А1460707100С2870 від 22.08.2021; 22.08.2021 у сумі 5 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням AT КБ «ПриватБанк» № Р24АР24А1460723477С8328 від 22.08.2021; 23.08.2021 у сумі 54 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням AT КБ «ПриватБанк» № Р24АР24А1462489835С2885 від 23.08.2021; 24.08.2021 у сумі 7 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням AT КБ «ПриватБанк» № Р24АР24А1463761643С7044 від 24.08.2021; 30.08.2021 у сумі 27 500 грн., що підтверджується платіжним дорученням АТ КБ «ПриватБанк» № Р24АР244А1479951256С8959 від 30.08.2021; 30.08.2021 у сумі 19 500 грн., що підтверджується платіжним дорученням АТ КБ «ПриватБанк» № РО4АР24А1480823602С3273 від 30.08.2021; 30.08.2021 у сумі 8 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням АТ КБ «ПриватБанк» № Р24АР244А1480845239С9408 від 30.08.2021; 30.08.2021 у сумі 20 500 грн., що підтверджується платіжним дорученням АТ КБ «ПриватБанк» № Р24АР24А1480169124С4278 від 30.08.2021; 31.08.2021 у сумі 11 700 грн., що підтверджується платіжним дорученням АТ КБ «ПриватБанк» № Р24АР24А1481265413С8230 від 31.08.2021; 31.08.2021 у сумі 44 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням АТ КБ «ПриватБанк» № Р24АР24А1481232929С4187 від 31.08.2021; 17.09.2021 у сумі 22 300 грн., що підтверджується платіжним дорученням АТ КБ «ПриватБанк» №Р24АР24А1530075938С7067 від 17.09.2021 та шляхом фактичної передачі 17.09.2021 - 7 600 доларів США готівкою, що станом на 17.09.2021 було еквівалентно 202 670 грн. 72 коп. (виходячи з офіційного валютного курсу НБУ станом на 17.09.2021: 26,6672 грн./l долар США). На момент подання позовної заяви сума боргу відповідача становить 330 500 гривень 00 коп. та 7 600 доларів СІІІА (що еквівалентно 277 921 грн. 36 коп., виходячи з офіційного валютного курсу НБУ станом на 15.11.2022: 36,5686 грн./l долар США). Загальна сума у гривневому еквіваленті становить 608 421 грн. 36 коп. Також вважає за необхідне стягнути з відповідача відсотки за користування грошовими коштами у розмірі визначеному на рівні облікової ставки НБУ, що станом на момент пред`явлення позовної заяви відповідно до Рішення Правління Національного банку України від 20 жовтня 2022 року № 505-рш «Про розмір облікової ставки Національного банку України» становить 25% та дорівнює 152 105 грн. 34 коп. Отже загальна сума боргу відповідача разом з відсотками становить 760 526 грн. 70 коп. (608 421 грн 36 коп. + 152 105 грн. 34 коп.). 20.09.2022 письмово звертався до [PERSON] з пропозицією повернути борг, що підтверджується копією звернення та відомостями про його відправлення на адресу останнього, а також відомостями про отримання такої пропозиції особисто позичальником. Крім того, ним здійснювалися телефонні дзвінки до [PERSON] , але він ніяк на них не реагував. Таким чином на даний час у виникла необхідності у захисті своїх прав у судовому порядку. Ухвалою суду від 23.12.2022 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судового засідання. 10.01.2023 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що ознайомившись із позовною заявою, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав. Жодних договорів, та тим більше розписок між ним та [PERSON] не укладалося. Наявні в матеріалах справи платіжні доручення, які жодним чином не підтверджують того факту, що він нібито позичив кошти у [PERSON] , оскільки в графі призначення платежу зазначено переказ власних коштів для поповнення картки. Всі ці дані кошти перераховувалися [PERSON] на його картковий рахунок з метою повернення боргу, який він йому надав 10.03.2021, що підтверджується розпискою. Письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] не заслуговують на увагу, оскільки вони не містять інформації з яких джерел їм стало відомо про надання боргу, більш того вони не були свідками передачі коштів. Таким чином, матеріали справи не містять жодних доказів, що [PERSON] позичив йому кошти, а отже позовні вимоги є необґрунтованими, надуманими та безпідставними. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 27.01.2023 на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що копія розписки від 10.03.2021, яка подана до суду відповідачем, до предмету позову про стягнення боргу, який розглядається в рамках справи № 553/6425/22 не має жодного відношення, оскільки боргове зобов`язання у сумі 70 000 доларів США і відсотки у сумі 56 000 доларів США перед [PERSON] згідно умов вказаної розписки ним та його батьками не лише повністю виконані, а й перевиконані, шляхом: відчудження на його користь у власність та фактичного передання йому комбайна «CASE 2388», заводський № [NUMBER] , 2008 року випуску, державний номерний знак: [NUMBER] свідоцтво про реєстрацію машини: [NUMBER] , за попередньо обумовленою фактичною вартістю 80 000 доларів США, яку [PERSON] врахував у рахунок відшкодування ним основного тіла боргу згідно вказаної розписки; відчудження на його користь у власність та фактичного передання йому: трактора колісного «CASE ІН MAXXUM», заводський № [NUMBER] , 2018 року, двигун № [NUMBER] . державний номерний знак. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію машини: [NUMBER] . за попередньо обумовленою фактичною вартістю 45 000 доларів США, яку [PERSON] врахував у рахунок відшкодування ним перед відповідачем боргу згідно вказаної розписки; відчудження на його користь та фактичного передання йому земельної ділянки, площею 3,6800 га, а також земельних ділянок його матері - [PERSON] , площею 3,6800 га та його батька - [PERSON] , площею 3,6800 га, за попередньо обумовленою фактичною вартістю 2500 доларів США за 1 га об`єкту. Загальну суму вартості трьох земельних ділянок 27600 доларів США. [PERSON] врахував у рахунок відшкодування ним перед відповідачем боргу згідно вказаної розписки. Стосовно відсоткової ставки кожного місяця він, відповідно до вказаної розписки, сплачував [PERSON] відсотки у розмірі 7 000 доларів США щомісяця, в готівковій формі. Тобто за період з 10.03.2021 по 30.11.2021 згідно умов розписки сплатив [PERSON] загальну суму 56 000 доларів США. [PERSON] на даний час, унаслідок переплати ним суми боргу згідно розписки, має перед ним інший борг на загальну суму 82 600 доларів США, але це на даний час не відноситься до предмету позовної заяви, що розглядається в рамках справи № 553/6425/22. Після його виїзду за кордон [PERSON] почав ігнорувати йому спроби спілкуватися в телефонному режимі і до цього часу ігнорує своє зобов`язання з приводу повернення боргу. Надані ним копії платіжних доручень, які долучені до матеріалів позовної заяви, що розглядається в рамках справи № 553/6425/22, є належним підтвердженням факту укладання між ним та [PERSON] договору позики в силу вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України. Просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Ухвалою суду від 20.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява, в якій він просить проводити розгляд справи без його участі за наявними в ній матеріалами та доказами. Представник позивача - адвокат Новосядлий А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, а також додатково зазначив, що зі слів позивача домовленість між ним та відповідачем про надання ним [PERSON] позики досягнуто в усній формі. Виконання позивачем домовленості та надання коштів у борг підтверджується частково квитанціями, а в іншій частині показаннями свідків. Вказав, що позивач є власником фермерського господарства, але кошти в борг відповідачу надавав, як фізична особа, при цьому відповідач під час домовленості не просив надати документи, які підтверджують походження коштів, які надаються у позику. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив факт укладення договору позики з позивачем, відповідно до якого він мав отримати кошти в борг. Заперечив також факт отримання від позивача коштів у борг, стверджував, що навпаки позивач отримував він нього кошти в борг та не повертав їх. Представник відповідача - адвокат Касумов О.О. суду пояснив, що відповідач ніяких коштів від позивача у борг не отримував, позовні вимоги є надуманими та непідтверджені жодними письмовими доказами. Також не надано доказів фактичної передачі коштів, а надані платіжні доручення до позовної заяви свідчать про виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за договором позики, що підтверджується розпискою від 10.03.2021 року, яка приєднана до відзиву на позовну заяву. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є колишньою дружиною позивача та знайома з відповідачем. У 2021 році в літку, на той час її чоловік [PERSON] повідомив, що надає кошти в борг відповідачу в сумі близько 300000 грн., але про укладення угоди нічого не говорив. У серпні місяці показував різні скріншоти на різні суми. Кошти надані у борг були з сімейного бюджету. Зазначила, що їй відомо, що кошти в борг були надані в 2021 році, але про деталі надання коштів, в який спосіб вони були передані, у повному розмірі чи частинами чоловік нічого не зазначав. Зі слів чоловіка частина коштів ним була перерахована на рахунок відповідача, а частину він передавав особисто. Про повернення відповідачем коштів отриманих в борг їй нічного не відомо. Про свої зобов`язання перед [PERSON] чоловік нічого не повідомляв. Також повідомила, що продавала земельну ділянку брату відповідача. Про борги чоловіка та його фінансові труднощі їй не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є його колишнім чоловіком його доньки та він знайомий з [PERSON] . Він документально не може підтвердити, що та хто кому винен. Весною 2023 на підприємстві СГП «Хан» при зустрічі з відповідачем була розмова, на його питання чи винен йому щось [PERSON] відповідач повідомив, що нічного не винен, а на запитання чи винен відповідач щось [PERSON] відповів, що винен, але це не його справа, суму при цьому не зазначив. Про борги позивача стало відомо після того, як останній почав здійснювати продаж землі та сільськогосподарської техніки. Відповідач забрав землю та сільськогосподарську техніку за рахунок боргів. Після переоформлення землі та сільськогосподарської техніки в рахунок боргів відповідач говорив, що позивач йому нічого не винен, а відповідач винен позивачу, при цьому розмір боргу не зазначав. Позивач повідомляв, що має борги, тому і здійснював продаж землі та сільськогосподарської техніки. Про передачу коштів [PERSON] коштів [PERSON] йому нічого не відомо. Представник позивача відмовився від допиту свідка [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 08 червня 2021 по 17 вересня 2021 поповнив картку [PERSON] на загальну суму 330500 грн., що підтверджується платіжними дорученням AT КБ «ПриватБанк»: № Р24АР24А1264330680С7257 від 08.06.2021 на суму 4000 грн., № Р24АР24А1419267090С6279 від 06.08.2021 на суму 32000 грн., № Р24АР24А1460707100С2870 від 22.08.2021 на суму 75000 грн., № Р24АР24А1460723477С8328 від 22.08.2021 на суму 5000 грн., № Р24АР24А1462489835С2885 від 23.08.2021 на суму 54000 грн., № Р24АР24А1463761643С7044 від 24.08.2021 на суму 7000 грн., № Р24АР24А1479951256С8959 від 30.08.2021 на суму 27500 грн., № Р24АР24А1480845239С9408 від 30.08.2021 на суму 8000 грн., № Р24АР24А1480823602С3273 від 30.08.2021 на суму 19500 грн., № Р24АР24А1480169124С4278 від 30.08.2021 на суму 20500 грн., № Р24АР24А1481265413С8230 від 31.08.2021 на суму 11700 грн., № Р24АР24А1481232929С4187 від 31.08.2021 на суму 44000 грн., №Р24АР24А1530075938С7067 від 17.09.2021 на суму 22300 грн. В призначенні платежів в кожному платіжному дорученні вказано «переказ власних коштів для поповнення картки [NUMBER] » (а.с. 8-17) Дослідивши зміст копії вищевказаних платіжних доручено АТ КБ «ПриватБанк», наданої позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, судом встановлено, що даними платіжними дорученнями фіксується лише факт переказу коштів у сумі 330500 грн. на банківську картку відповідача. Однак, даною квитанцією не підтверджується обов`язок [PERSON] повернути [PERSON] зазначену суму коштів. Судом встановлено, що зміст даних документів не містять відомостей про те, що грошові кошти були передані саме в борг на умовах договору позики. Позивачем на адресу відповідача [PERSON] 05.10.2022 направлено письмову претензію датовану 20.09.2022 щодо виконання грошового зобов`язання, в якій він просив повернути йому кошти в сумі 20000 доларів США, які він надав йому у борг. (а.с. 18) Відповідач не заперечував факту надходження грошових коштів на його рахунок та зазначив, що вказані кошти [PERSON] були повернути в рахунок його заборгованості перед відповідачем за договором позики (розписка від 10.03.2021). За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є реальним, одностороннім, відплатним або безоплатним. Це означає, що він набуває чинності тільки після передачі майна, всі обов`язки покладені лише на позичальника і у визначених законом випадках договір позики може бути як оплатним, так і безоплатним. Предметом договору позики є речі, визначені родовими ознаками, та грошові кошти. Суб`єктами позики є будь-які фізичні та юридичні особи. Договір позики, як і кредитний договір (та й договір банківського вкладу), оформлює єдині за своєю економічною природою відносини. Відмінності між ними полягають переважно в тому, що кредитором за кредитним договором виступають банки та інші фінансові установи, а позикодавцем за договором позики можуть бути будь-які фізичні та юридичні особи. Таким чином, договір позики вважається укладеним в момент здійснення дії з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості. Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. При укладенні договору позики сторони мають звернути увагу на форму, яка передбачена законодавцем для цього виду договорів. Договір позики укладається як в усній, так і в письмовій формі. У ЦК України зазначено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Отже, з положення закону вбачається, що проста письмова форма обов`язкова для договору позики, тільки коли позикодавець - юридична особа, а також в усіх випадках, якщо сума договору позики перевищує встановлений законом розмір. Закон не вимагає нотаріального посвідчення договору позики, проте за домовленістю сторін чи на вимогу однієї з них договір може бути нотаріально посвідчений. Окремо слід зазначити, що згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У договорі позики можуть передбачатися місце і час повернення позики, а також особа, якій необхідно повернути позику. На договір позики розповсюджуються положення ЦК України про місце виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 532 ЦК України, згідно з якою, якщо місце виконання грошового зобов`язання не встановлене в договорі, виконання здійснюється за місцем проживання кредитора (позикодавця), а якщо позикодавцем виступає юридична особа - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор (позикодавець) на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника (позичальника), зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора (позикодавця) з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних зі зміною місця виконання. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо в договорі не встановлений строк повернення позики, то позичальник повинен повернути гроші або речі протягом 30 днів із дня пред`явлення вимоги позикодавцем, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15,від 08.06.2016 у справі №6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц, які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права. Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункти 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд зазначає, що по своїй юридичній сутності договір позики грошових коштів є реальним договором, і для його укладення необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача (сплата) коштів позикодавцем позичальнику. Законодавець імперативно в частині першій статті 1047 ЦК визначив необхідність вчинення в письмовій формі договору позики грошових коштів у разі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Разом з тим, досліджуючи надані сторонами докази, судом встановлено, що позивачем не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження домовленості позивача із відповідачем щодо усіх істотних умов договору, а також те, що позивач [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в якості позики. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що взагалі між позивачем і відповідачем було укладено саме договір позики. Суд також звертає увагу, що навіть вказівка призначення платежу при перерахунку коштів на картку, з урахуванням принципу розумності, не може бути кваліфікована як дотримання письмової форми (єдиний документ, чи декілька документів, розписка чи інший документ), що підтверджує домовленість про отримання грошей в позику та умови такої позики, оскільки призначення платежу вказує особа, яка перераховує грошові кошти. Дійсно, в певних випадках в приватному праві призначення платежу може мати значення, наприклад при визначенні того, яке грошове зобов`язання погашається, але не для підтвердження укладення певного договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2023 в справі № 755/16831/19. Положеннями ч.2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Оцінюючи докази, а саме показання свідків, які були допитані в судовому засідання, суд зазначає, що жоден з допитаних свідків, з їх пояснень, не був присутній під час укладення договору позики та під час передачі коштів, у даному випадку вказані показання, з урахуванням положень ч.2 ст.78 ЦПК України, не можуть підтверджувати факти про які заявляє позивач та які входять до предмету доказування. Суд критично відноситься до інших доказів позивача, приєднаних до відповіді на відзив відповідача на позовну заяву, а саме державних актів на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] , [PERSON] , позивача [PERSON] , оскільки, з урахуванням положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України, не можуть підтверджувати факти про які заявляє позивач та які входять до предмету доказування. При цьому, надана відповідачем [PERSON] розписка, яка приєднана до відзиву на позовну заяву, та її оригінал, який було надано позивачем для огляду в судовому засіданні, хоча не є предметом позову, однак підтверджує обставини та запереченням проти позову на які посилається відповідач, так як свідчить про те, що позивач [PERSON] отримав 20 тисяч + 50 тисяч доларів 10.03.2021 від гр. [PERSON] на будівництво ангара та купівлю вантажного автомобіля, які зобов`язався повернути до 30 листопада 2021 року і кожний місяць % ставку 7 сім тисяч доларів США. Надані позивачем платіжні доручення про перерахунок коштів на карту у загальній сумі 330 500,00 грн. не може бути кваліфіковано як дотримання письмової форми, що підтверджує домовленість про отримання грошей в позику та узгодження сторонами усіх істотних умов такої позики. Жодних доказів на підтвердження укладення договору позики та передачі 17.09.2021 грошових коштів у розмірі 7600 доларів США позивачем не надано, клопотань, щодо необхідності витребування доказів стороною позивача не заявлено. З огляду на викладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed