Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (далі по тексту - позивач, Страховик) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути на свою користь з відповідача суму завданої майнової шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 39 692,45 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684, 00 грн. та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 5 000,00 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.04.2019 в м.Києві сталося ДТП за участю транспортного засобу Ямаха (д.р.н. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «BMW X5 xDrive25d» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «BMW X5 xDrive25d» д.н.з. [NUMBER] застрахований ПрАТ «СК «УНІКА» за Договором добровільного страхування наземного транспорту №001366/4017/0000022. Постановою Голосіївського районного суду від 14.05.2019 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. Автомобіль «BMW X5 xDrive25d» д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до Договору добровільного страхування на транспорті №001366/4017/0000022 від 14.08.2018 року (далі по тексту - Договір страхування). Власник транспортного засобу «BMW X5 xDrive25d» д.н.з. [NUMBER] (далі по тексту - Страхувальник), звертався до позивача з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. На підставі заяви потерпілої особи, Договору добровільного страхування транспортного засобу та на підставі вимог Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «Уніка» складено страховий акт №00296499 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі - 39 692, 45 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2023 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 17.08.2023 року по справі відкрито провадження, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копія ухвали від 17.08.2023 року була направлена судом на адресу місця проживання відповідача, та повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Від відповідача відзив не надходив. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 04.04.2019 року приблизно о 18 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Тарасівській, 5, сталась ДТП за участю т/з Ямаха (д.р.н. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «BMW X5 xDrive25d» д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали пошкодження. Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Голосіївського районного суду від 14.05.2019 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент ДТП транспортний засіб «BMW X5 xDrive25d» д.н.з. [NUMBER] був застрахований у ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до Договору добровільного страхування на транспорті №001366/4017/0000022 від 14.08.2018 року. 04.04.2019 року страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Так, згідно Рахунку №п-569720 від 23.04.2019 року, вартість ремонтно-відновлюваних робіт, в тому числі вартість запчастин (матеріалів) становить 49 615,56 грн. На підставі вказаного Рахунку № п-569720 від 23.04.2019 та Страхового акту №00296499 від 05.04.2019 року, позивачем прийнято рішення про оплату відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «BMW X5 xDrive25d» д.н.з. [NUMBER] в розмірі 39692,45 грн., що підтверджується Платіжним дорученням №085867 від 10.05.2019 року. Таким чином, у зв`язку з покриттям витрат відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW X5 xDrive25d» д.н.з. [NUMBER] , позивач отримав право грошової вимоги в межах суми оплаченої на відновлення транспортного засобу «BMW X5 xDrive25d» д.н.з. [NUMBER] , до відповідача в порядку регресу. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Положеннями ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 6 вказаного Закону). Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов Договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором. Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 1166 ЦК України передбачає обов`язок особи, винної у заподіянні шкоди, відшкодувати її в повному обсязі. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З врахуванням наведеного, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ч.ч. 2-4 ст. 137, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України (із урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20)) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., які відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України не були оспорені відповідачем (що підтверджується договором про надання правничої допомоги №1/23ю від 02.01.2023 року, актом приймання - передачі від 11.07.2023 року). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору в розмірі 2 684,00 грн. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved