Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 15.12.2023 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області з означеним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті (1/4) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] ; стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох років, в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до 26.04.2025 року. Мотивуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 09.11.2019 року до 09.06.2023 року. Від шлюбу вона та відповідач мають дитину сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачем розірвано за рішенням Шаргородського районного суду. На даний час вона та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Малолітній син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. У зв`язку із здійсненням догляду за дитиною вона ніде не працює, отримує щомісячну одноразову ггрошову допомогу при народженні дитини, якої не достатньо для того, що утримувати дитину і себе. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина та на її утримання добровільно не надає, тоді як є фізично здоровим, молодим чоловіком, має можливість працювати та сплачувати аліменти, інших осіб на утриманні немає. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на вимоги ст.ст.80, 84, 180-182 СК України. 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] не скористався правом на подання відзиву на позов та не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм чинного ЦПК України, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 18.12.2023 року (а.с.14-15). 05.02.2024 року відповідач [PERSON] надіслав на електронну адресу суду письмове пояснення щодо позову (а.с.24). У поясненні [PERSON] зазначив, що після розірвання шлюбу з [PERSON] у 2023 році добровільно відправляв кошти на утримання сина через додаток «Приват24» на банківську картку позивача. З грудня 2023 року по січень 2024 року ним відправлено грошових переказів на банківську картку [PERSON] в сумі 6000 грн. щомісячно на утримання сина. В січні 2024 року виникли затримки із виплатою заробітної плати, у зв`язку із чим він отримував позику у своїх товаришів ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) та просив останніх здійснити грошові перекази на банківську картку позивача на утримання сина. Так, у грудні 2023 року ним надіслано позивачу на утримання сина 7530 грн., а у січні 2024 року 6015 грн. Крім того, у поясненні [PERSON] зазначив, що його заробітна плата становить 21500 грн. на місяць, у зв`язку із чим просить визначити аліменти, що стягуватимуться з нього на утримання сина та дружини до досягнення сином трирічного віку, у розмірі 33% від його заробітної плати, а після досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 25% на утримання сина; стягнути з нього судовий збір. У письмовому поясненні відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про перевірку умов проживання його сина з позивачем, оскільки [PERSON] мешкає у одному будинку з безробітним батьком, котрий проживає за рахунок аліментів на утримання [PERSON] ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Позивач [PERSON] заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, до суду не подавала. 2. Відповідач [PERSON] заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, до суду не подавав, а лише 05.02.2024 року на електронну адресу суду надіслав письмове пояснення, в якому виклав свою правову позицію щодо заявлених [PERSON] до нього позовних вимог та клопотання про перевірку умов проживання його сина з позивачем (а.с.24). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали Шаргородського районного суду від 18.12.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років; відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи на 15.01.2024 року без повідомлення (виклику) сторін; роз`яснено сторонам, що у випадку наявності клопотання про виклик їх у судове засідання, його слід подати до суду у встановлені строки; запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, а у випадку визнання позовних вимог заяву про визнання позовних вимог (а.с.14-15). 2. Ухвалою суду від 15.01.2024 року розгляд справи відкладено на 08.02.2024 року без повідомлення учасників справи (а.с.20-21). 3. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі від 18.12.2023 року. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно із вимогами ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами. Відповідачем відзив на позов не подано у встановлений судом строк без поважних причин, натомість надіслано на електронну адресу суду письмове пояснення, з якого вбачається, що [PERSON] не заперечує щодо стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, але просить визначити їх розмір у частці від його заробітку, зокрема, у розмірі 33% на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку, а після досягнення сином трирічного віку визначити розмір аліментів у 25% заробітку на утримання дитини. Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7, ч.8 ст.178 ЦПК України. 4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. 5. Розглянувши клопотання відповідача [PERSON] про створення комісії для перевірки умов проживання його сина [PERSON] із позивачем [PERSON] , суд вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на те, що перевірка умов проживання дитини не є передметом позову, який розглядається, тоді як відповідач не подавав зустрічного позову із відповідним предметом. До того ж, перевірка належності умов проживання малолітніх дітей з одним із батьків, при відсутності спору, який розглядається у судовому порядку, відноситься до компетенції Служби у справах дітей відповідного органу місцевого самоврядування, у даному випадку Мурафської сільської ради, враховуючи, що місцем проживання дитини з матір`ю є с. Клекотина, що відноситься до адміністративного підпорядкування вказаної сільської ради. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьком обов`язку утримувати дитину, зокрема, щодо стягнення аліментів на дитину, а також щодо права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Вирішуючи спір суд встановив, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.11.2019 року до 09.06.2023 року, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області у справі №152/605/23, що підтверджується копією рішення суду (а.с.4-5). Позивач та відповідач мають малолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір`ю позивач, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю у [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади (а.с.7, 8) та довідками виконкому Мурафської сільської ради за №№1-1668, 1-1669 від 11.12.2023 року про склад сім`ї позивача та про місце проживання малолітньої дитини (а.с.9, 10). Зі змісту позовної заяви вбачається, що дитина [PERSON] знаходиться на повному утриманні позивача [PERSON] , тоді як відповідач [PERSON] ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання своєї дитини та дружини в добровільному порядку (а.с.1-2). Разом з тим, судом установлено, що відповідач [PERSON] частково приймав участь в утриманні свого сина, зокрема, 06.12.2023 року на утримання дитини ним перераховано на банківську картку [PERSON] 6030 грн.; після звернення позивача з цим позовом до суду 26.12.2023 року перераховано на утримання дитини 1000 грн.; 31.12.2023 року 502,51 грн.; 09.01.2024 року 2007,36 грн. Вказані обставини підтверджуються відповідними платіжними інструкціями від 06.12.2023 року, від 26.12.2023 року, від 31.12.2023 року та від 09.01.2024 року, в яких зазначено у призначенні платежу, що вони сплачуються [PERSON] на утримання сина (а.с.36, 34, 35, 33). На утримання дружини, з якою проживає дитина, відповідач коштів не сплачує. Вказана обставина не заперечуються відповідачем, який, відзиву на позов, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 18.12.2023 року, до суду не подавав. Також, суд звертає увагу на те, що, відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина, тобто позивач [PERSON] , з якою проживає малолітня дитина сторін, має право на звернення до суду з означеним позовом про стягнення аліментів та на вибір способу стягнення аліментів. При цьому, позивачем обрано спосіб стягнення аліментів на утримання дитини у частці від доходу батька у розмірі чверті (1/4) заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, що визначений державою і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно з вимогами ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що відповідач добровільно частково приймає участь в утриманні дитини, проте, коштів на утримання дружини не надає. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи також із того, що відповідачем не надано суду доказів того, що ним добровільно надаються кошти на утримання дружини. При цьому, добровільно надіслані відповідачем кошти на утримання сина не в достатній мірі забезпечують інтереси дитини та не є стабільними, оскільки грошові перекази на утримання сина відповідач здійснив у грудні 2023 року та у січні 2024 року, тоді як син сторін [INFO] і доказів щомісячного утримання сина відповідачем суду не надано. У зв`язку із чим [PERSON] змушена звертатися до суду з цим позовом для вирішення питання щодо утримання відповідачем дитини та її утримання. Крім того, як встановлено з матеріалів цивільної справи, позивач здійснює догляд за дитиною, тому позбавлена можливості матеріально забезпечити себе, немає необхідних засобів до існування, таким чином, потребує матеріального утримання з боку відповідача. З позовної заяви вбачається, що стан здоровя та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати свою малолітню дитину та дружину (а.с.1-2). Вказані обставини не заперечуються відповідачем, який, відзиву на позов, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 18.12.2023 року, до суду не подавав. Також, відповідачем у надісланиному на електронну адресу суду письмовому поясненні не зазначено доказів того, що він має хворобливий стан здоров`я, або є непрацездатним, та не додано їх до позову. Крім того, відповідачем не подано до суду доказів того, що він має на утриманні інших осіб, окрім сина та дружини, з якою проживає дитина до досягнення трирічного віку. Крім того, відповідачем не представлено суду доказів того, які доходи він отримує. Ствердження відповідача у письмовому поясненні про те, що його щомісячний заробіток становить 21500 грн. не підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами. Таким чином, суд вважає, що відповідач за станом здоров`я здоровий, є особою працездатного віку, будь-яких висновків лікарських комісій з приводу заборони працювати, або про встановлення непрацездатності чи групи інвалідності відповідачем суду не надано, тому він може працювати та надавати допомогу на утримання як дитини, так і дружини, тобто не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання своєї малолітньої дитини, яка проживає з матір`ю, а відтак, обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням дитини, покладено саме на позивача [PERSON] , що ставить останню в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови у порівнянні з відповідачем щодо обов`язку утримувати дитину. Відтак, суд встановив порушення прав позивача та малолітньої дитини сторін на належне утримання дитини та дружини з боку батька, яке підлягає судовому захисту. Визначення аліментів у частці від доходу відповідача в розмірі чверті доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, гарантуватиме отримання дитиною надійного стабільного утримання з боку батька в межах мінімальної соціальної гарантії, встановленої державою в ч.2 ст.182 СК України, а також позбавить позивача та відповідача від необхідності в майбутньому звертатися з позовом до суду про зміну розміру аліментів при підвищенні соціальних гарантій чи при зменшенні доходів платника аліментів. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку. Таким чином, порушені права позивача підлягають поновленню шляхом задоволення позову. Отже, суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі чверті (1/4) від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду, тобто з 15.12.2023 року, і до повноліття дитини. Також, слід стягнути з відповідача на утримання позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення трирічного віку сином [PERSON] , [INFO] , виходячи із вимог ст.84 СК України, враховуючи, що відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів щодо відсутності доходу та неможливості сплачувати аліменти на утримання дружини. При цьому, в силу вимог ч.3 ст.181 СК України, якою передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина, не підлягає задоволенню вимога відповідача про визначення розміру аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення трирічного віку у 33% від його доходу, оскільки дитина сторін проживає х позивачем [PERSON] , і лише вона має право на вибір способу стягнення аліментів при зверненні з позовом до суду, тоді як відповідач має право в подальшому на звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, або зміну їх розміру. Крім того, суд не приймає до уваги додані відповідачем до письмового пояснення платіжні інструкції від 11.01.2024 року про переказ грошових коштів на банківську картку [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підтвердження сплати ним аліментів на утримання сина [PERSON] , оскільки вказані платіжні інструкції не містять відповідного призначення платежу (а.с.30-32) про оплату аліментів. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо виконання батьком обов`язку утримувати дитину, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенцією про права дитини. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 3 ст.51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку ( ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до\~ч.ч.1-4\~ст.150\~СК України,\~батьки зобов`язані\~виховувати дитину\~в дусі\~поваги до\~прав та\~свобод інших\~людей,\~любові до\~своєї сім`ї\~та родини,\~свого народу,\~своєї Батьківщини. Батьки\~зобов`язані піклуватися\~про здоров`я\~дитини,\~її фізичний,\~духовний та\~моральний розвиток. Батьки\~зобов`язані забезпечити\~здобуття дитиною\~повної загальної\~середньої освіти,\~готувати її\~до самостійного\~життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до нею повноліття. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення аліментів. Частиною 1 ст.181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч.2 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (абз.1 ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до\~ч.1\~ст.182\~СК України,\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України ). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частинами 1, 2 ст.75 СК України встановлено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1, 2 ст.75 СК України). Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.4 ст.75 СК України).\~ Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу (ч. 3 ст. 91 СК України). Утримання одному із подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ч.ч.1, 2 ст.77 СК України). Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. VІ. Висновки суду СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач частково бере участь у матеріальному утриманні дитини і основний обсяг обов`язків по її утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови, тому позов про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до повноліття дитини підлягає задоволенню. До того ж, розмір стягуваних з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліментів повинен бути визначений не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини і отримання дитиною сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Отже, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК). Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином,\~підлягає стягненню\~з відповідача\~судовий збір\~в сумі\~1073,60 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved