Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду 05.12.2023 з указаним позовом та просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь заробітну плату (матеріальну допомогу на оздоровлення) за період 2017-2021 роки (включно) у розмірі 7993,50 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працює в структурному підрозділі «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». У період з 2017 року по 2021 рік позивач перебувала у щорічних тарифних відпустках та користувалася правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка оплачувалася відповідачем не у повному обсязі. Так, позивач вважає, що за 2017 рік сума недоплаченої матеріальної допомоги складає 1095,00 грн, виходячи з різниці розміру мінімальної заробітної плати за 2017 рік, яка складає 3200,00 грн, та виплаченої суми матеріальної допомоги у розмірі 2105,00 грн; за 2018 рік сума недоплаченої матеріальної допомоги складає 1520,50 грн, виходячи з різниці розміру мінімальної заробітної плати за 2018 рік, яка складає 3723,00 грн, та виплаченої суми матеріальної допомоги у розмірі 2202,50 грн; за 2019 рік сума недоплаченої матеріальної допомоги складає 1664,25 грн, виходячи з різниці розміру мінімальної заробітної плати за 2019 рік, яка складає 4173,00 грн, та виплаченої суми матеріальної допомоги у розмірі 2508,75 грн; за 2020 рік сума недоплаченої матеріальної допомоги складає 5000,00 грн, виходячи з різниці розміру мінімальної заробітної плати за 2020 рік, яка складає 2253,75 грн, та виплаченої суми матеріальної допомоги у розмірі 2746,25 грн; за 2021 рік сума недоплаченої матеріальної допомоги складає 1460,00 грн, виходячи з різниці розміру мінімальної заробітної плати за 2021 рік, яка складає 6000,00 грн, та виплаченої суми матеріальної допомоги у розмірі 4540,00 грн. Відповідач не попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці, а прийнята 31.03.2017 спільна постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. від 31.03.2017 № Н32/20, п 4-5, про застосування з 01.04.2017 замість мінімальної зарплати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективним договором, величину 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, прийнята з порушенням вимог Колективного договору, отже не підлягає застосуванню при визначенні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення. Оскільки, відповідач безпідставно недоплачує суму матеріальної допомоги та допускає тривале порушення прав працівників, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх трудових прав. Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач, який є користувачем системи «Електронний суд», будучи належним чином повідомленим про відкриття провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, отримавши копію ухвали про відкриття провадження в справі 08.12.2023 (а.с.21), маючи можливість через електронний кабінет системи «Електронний суд» ознайомитися з позовом та додатками до нього, не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, заяв та клопотань з процесуальних питань. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Оскільки розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що узгоджується з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України,. Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює на посаді сигналіста станції Кривий Ріг Сортувальний у структурному підрозділі ««Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» (а.с.7 зворот). У періоди з 03.07.2017 по 29.07.2017, з 01.06.2018 по 27.06.2018, з 03.07.2019 по 16.07.2019, з 07.10.2019 по 20.10.2019, з 01.04.2020 по 14.0.2020, з 02.07.2020 по 14.07.2020, з 19.06.2021 по 04.07.2021, з 01.10.2021 по 13.10.2021, з 24.12.2022 по 16.01.2023 позивачу надавалася відпустка, та у 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роках їй виплачувалася матеріальна допомога до відпустки (а.с.12). Як слідує з відповіді АТ «Українська залізниця» від 14.11.2023, позивачу до відпустки виплачувалася матеріальна допомога: у липні 2017 року в розмірі 2105,00 грн, у червні 2018 року в розмірі 2202,50 грн, у липні 2019 року в розмірі 2508,75 грн, у жовтні 2020 року в розмірі 2746,25 грн, у липні 2021 року в розмірі 4540,00 грн. Як слідує з матеріалів справи, між адміністрацією та трудовим колективом на 2011 роки Відокремленого структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» ДП «Придніпровська залізниця» укладено колективний договір, реєстраційний номер 26/11 від 11.04.2011 (а.с.8-10), який набрав чинності з дня його схвалення конференцією трудового колективу. За відсутності інформації про існування іншого колективного договору, суд приходить до висновку, що вказаний договір є діючим, що перед судом не спростовано. Пунктом 3.1.14 вказаного колективного договору передбачено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу відпустки на частини) незалежно від періоду її надання, за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 40 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги (а.с.10). Згідно з ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Статтею 18 КЗпП України визначено, що положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Згідно з ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Із 01.01.2017\~набрав чинності\~Закон України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України»\~від 06.12.2016\~№1774VIII,\~відповідно до\~п.п.\~3,\~5\~розділу ІІ\~якого встановлено,\~що мінімальна\~заробітна плата\~після набрання\~чинності цим\~Законом не\~застосовується як\~розрахункова величина\~для визначення\~посадових окладів\~та заробітної\~плати працівників\~та інших\~виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Сторонам,\~які уклали\~колективні договори\~і угоди,\~у тримісячний\~строк привести\~їх норми\~у відповідність\~із цим\~Законом згідно\~із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На виконання вимог законодавства прийнято постанову від 31.03.2017 Н-32/20 П-4-5г, підписану в.о. начальника філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та Головою Дорожньої профспілкової організації Придніпровська залізниця, відповідно до якої прийнято рішення про застосування з 01.04.2017 у діючому колективному договорі ДП «Придніпровська залізниця» замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, розрахункову величину «125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Як слідує зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлювався на рівні 1600,00 грн з 01.01.2017, 1684,00 грн з 01.05.2017 та 1762 грн з 01.12.2017, у той час як мінімальна заробітна плата на 2017 рік встановлювалася на рівні 3200,00 грн. 125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб складало в грошовому еквіваленті 2000,00 грн, 2105,00 грн та 2202,50 грн відповідно. Тобто, при прийнятті постанови від 31.03.2017 про запровадження розрахункової величини в розмірі 125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, замість мінімальної заробітної плати, фактично запроваджено зміни до колективного договору, які погіршують становище працівників, порівняно з тим, яке існувало до таких змін, оскільки в даному випадку значно зменшується розмір матеріальної допомоги, яка підлягала до виплати при отриманні відпустки. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на одну працездатну особу, у розрахунку на місяць, із 01.01.2018 встановлений на рівні 1762,00 грн, із 01.07.2018 на рівні 1841,00 грн, а в грудні 1921,00 грн, тому 125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2202,50 грн, 2301,25 грн та 2401,25 грн відповідно, а мінімальна заробітна плата по Україні встановлена на рівні 3723,00 грн. Згідно з Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум на одну працездатну особу, у розрахунку на місяць, із 01.01.2019 встановлений на рівні 1921,00 грн, із 01.07.2019 - 2007,00 грн, а з 01.12.2019 2102,00 грн, тому 125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом становив 2401,25 грн, 2508,75 грн, 2627,50 грн, відповідно, а мінімальна заробітна плата по Україні встановлена на рівні 4173,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум на одну працездатну особу, у розрахунку на місяць, із 01.01.2020 встановлений на рівні 2102,00 грн, із 01.07.2020 на рівні 2197,00 грн, із 01.12.2020 на рівні 2270,00 грн, тому 125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2627,50 грн, 2746,25 грн та 2837,50 грн, відповідно, а мінімальна заробітна плата по Україні з 01.01.2020 встановлена на рівні 4723,00 грн, а з 01.12.2020 на рівні 5000,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум на одну працездатну особу, у розрахунку на місяць, із 01.01.2021 встановлений на рівні 2270,00 грн, із 01.07.2021 2379,00 грн, із 01.12.2021 2481,00 грн, тому 125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на період отримання відпустки позивачем, становив 2973,75 грн, а мінімальна заробітна плата по Україні з 01.01.2021 встановлена на рівні 6000,00 грн. Відповідно до п. 1.4 Колективного договору визначено, що зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо та профспілкових комітетів, а всі інші - на конференції трудового колективу (а.с.9). Таким чином, прийняття 31.03.2017 спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці від 31.03.2017 № Н32/20, П-4-5г про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величини «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників, порівняно з законодавством та колективним договором, а тому, указана постанова повинна прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а на конференції трудового депо, оскільки на момент прийняття вказаної постанови мінімальна заробітна плата по Україні встановлена на рівні 6000,00 грн, отже вказана сума є більшою за 125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом. Тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці № від 31.03.2017 № Н32/20, П-4-5г, яка погіршує становище працівників, а п. 3.1.14. Колективного договору. Відповідно до ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. При цьому, ст. 9 КЗпП України не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагає судової процедури визнання їх недійсними. Також, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. Суд вважає, що прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VІІІ, не створює юридичних наслідків щодо застосування п. 3.1.14. Колективного договору, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» та територіальним комітетом профспілки від 11.04.2011 за № 26/11, у частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, у даному випадку, колективним договором, п. 3.1.14. якого визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40 % ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, а прийнята 31.03.2017 спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці від 31.03.2017 № Н32/20, П-4-5г про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», прийнята з порушенням вимог Колективного договору, отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення. При цьому,\~приймаючи до\~уваги,\~що відповідно\~до положень\~п.\~3.1.14\~Колективного договору\~визначено,\~що матеріальна\~допомога на\~оздоровлення виплачується\~за письмовою\~заявою працівника\~у розмірі\~40%\~ставки чи\~посадового окладу\~на момент\~надання допомоги\~за професією,\~котру обіймає\~працівник,\~але не\~менше мінімальної\~заробітної плати\~по Україні\~саме на\~момент виплати\~допомоги,\~а виплата\~матеріальної допомоги\~позивачу відбувалася\~у відповідні\~роки,\~суд вважає\~за необхідне\~при визначенні\~розміру недоплаченої\~частини вказаної\~допомоги виходити\~з розміру\~мінімальної заробітної\~плати по\~Україні встановленої\~за 2017,\~2018,\~2019,\~2020\~та 2021\~роки,\~відповідно,\~а тому суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем розрахунок недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2020 рік здійснено з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати у розмірі 5000,00 грн, яка встановлена з 01.12.2020, у той час коли позивач перебувала у відпустці у липні 2020 року та мінімальна заробітна плата по Україні з 01.01.2020 по 01.12.2020 встановлена на рівні 4723,00 грн. Тому, із акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена матеріальна допомога в загальному розмірі 7716,50 грн, що складається з: 1095,00 грн недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2017 рік (3200,00 грн 2105,00 грн), 1520,50 грн недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2018 рік (3723,00 грн 2202,50 грн), 1664,25 грн недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2019 рік (4173,00 грн 2508,75 грн), 1976,75 грн недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2020 рік (4723,00 грн 2746,25 грн), 1460,00 грн недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2021 рік (6000,00 грн - 4540,00 грн). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим судовий збір, у розмірі 1036,34 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно частині задоволених вимог (96,53%).

Outcome: partial