Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Нікопольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) та Управління соціальної політики Нікопольської міської ради, про скасування усиновлення. В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 23 жовтня 2015 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 609. Від першого шлюбу [PERSON] має двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яких вона усиновила, відповідно до рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року. Спільне життя з відповідачем у них не склалось через різні погляди на життя та чвари. На даний час вони з відповідачем дійшли висновку, що спільного життя та зберігання шлюбу між ними не можливо. Фактично вони не проживають однією родиною з початку 2023 року. Відповідач подав позовну заяву про розірвання шлюбу до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (справа № 182/4826/23). Діти проживають разом з батьком [PERSON] за місцем реєстрації і перебувають на його повному утриманні. Таким чином, між нею та дітьми склались, незалежно від її волі, стосунки, які роблять неможливими спільне проживання і виконання своїх батьківських обов`язків, що позбавляють її можливості повноцінного виконання своїх батьківських обов`язків, відповідно до вимог частини 2 статті 207 Сімейного кодексу України. Крім того, вона є інвалідом ІІІ групи з дитинства, на даний час має діагноз: цукровий діабет 1 типу, важкої форми, стадії субкомпенсації. Помірно виражена діабетична дистальна симетрична сенко - моторна полінейропатія нижніх кінцівок, макромікроангіопатія н/кінцівок, ішемія 2Аст., ангіоретинопатія ОН. Стан її здоров`я в останній час погіршився і вона вимушена постійно проходити лікування в медичних закладах, як на стаціонарі, так і вдома. За таких обставин, вона не може виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, їх навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, готувати їх до самостійного життя та праці. На сьогоднішній день спілкування між ними майже припинилось, вона не впливає на виховання дітей, не має батьківського авторитету для них. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, вона змушена звернутись до суду та просить скасувати усиновлення громадянкою України [PERSON] , [INFO] , уродженкою м.Нікополя Дніпропетровської області, неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Нікополя Дніпропетровської області, та [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Нікополь Дніпропетровської області. Виключити з актового запису № 152 про народження дитини [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Нікополя Дніпропетровської області, складеного 08 лютого 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, відомості про громадянку України [PERSON] , [INFO] , уродженку м.Нікополя Дніпропетровської області, як матір дитини, зобов`язавши Нікопольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропет\-ровської області Південного міжрегіо\-нального управління міністерства юстиції (м.Одеса) та внести відповідні зміни до актового запису № 152 про народження дитини [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Нікополь Дніпропетровської області, складеного 08 лютого 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. Виключити з актового запису № 819 про народження дитини [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Нікополь Дніпропетровської області, складеного 16 серпня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, відомості про громадянку України [PERSON] , [INFO] , уродженку м.Нікополя Дніпропетровської області, як матір дитини, зобов`язавши Нікопольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропет\-ровської області Південного міжрегіо\-нального управління міністерства юстиції (м.Одеса) внести відповідні зміни до актового запису № 819 про народження дитини [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Нікополя Дніпропетровської області, складеного 16 серпня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Нікополя Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. Позивачка в судове засідання не з`явилась, від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, на задоволенні позову наполягає та просить вимоги задовольнити (а.с.62). Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечував (а.с.63). Представники третіх осіб - в судове засідання не прибули, від них також до суду надійшли заяви, в яких просять суд розгляд справи проводити за їх відсутності та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.81-82). Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч.1, 2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 23 жовтня 2015 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 609 (а.с.12). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач від першого шлюбу має двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яких, у відповідності до рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року, [PERSON] усиновила (а.с.13-14, 16-20). На даний час сторони по справі спільне проживання припинили та між ними наявний спір щодо розірвання шлюбу, який перебуває на розгляді в Нікопольському міськрайонному суду Дніпропетровської області. У відповідності до поданих доказів, діти проживають разом з батьком [PERSON] за місцем його реєстрації і перебувають на його повному утриманні, тобто, дані обставини свідчать про той факт, що між позивачкою та дітьми склалися, незалежно від її волі, стосунки, які роблять неможливими спільне проживання з дітьми і виконання нею батьківських обов`язків. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є інвалідом ІІІ групи з дитинства та на даний час має діагноз: цукровий діабет 1 типу, важкої форми, стадія субкомпенсації. Помірно виражена діабетична дистальна симетрична сенко-моторна полінейропатія нижніх кінцівок, макромікроангіопатія н/кінцівок, ішемія 2Аст., ангіоретинопатія ОН (а.с.6-11). Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Згідно зі ст.207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст.282 СК України. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Частинами 3-5 ст.232 СК України визначено, що з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що діти та батьки не повинні розлучатись всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Положеннями ч.ч.1, 2 ст.14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута), яка ратифікована Законом України № 3017-VI від 15 лютого 2011 року регламентовано, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, стосунки між усиновлювачем і усиновленою дитиною, як правило, мають такий самий характер, як і стосунки в сім`ї, охоронювані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і такі стосунки, що виникають із законного і щирого усиновлення, можна вважати достатньою умовою для застосування до них таких самих гарантій захисту, які стаття 8 Конвенції передбачає стосовно сімейного життя (рішення у справі «Піні та інші проти Румунії» (Pini and Others v. Romania), заяви №78028/01 і № 78030/01, пункти 140 і 148, ECHR 2004-V(витяги). При цьому, ст.238 СК України встановлює виключні підстави для скасування усиновлення. Так, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. За змістом п.3 ч.1 ст.238 СК України, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Так, судом встановлено та визнано сторонами, що між усиновлювачем [PERSON] , позивачем у справі, та усиновленими дітьми - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їх спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. За змістом ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Вирішуючи даний спір, судом першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Підставою позову позивачка зазначає п.3 ч.1 ст.238 СК України, а саме те, що між усиновлювачем та дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.239 СК України, у разі скасування усиновлення, припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами; у разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування. Відповідно до ч.2 ст.239 СК України, у разі скасування усиновлення, відновлюються права та обов`язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням. Згідно із ч.5 ст.239 СК України, у разі скасування усиновлення, дитина має право на збереження прізвища, імені та по-батькові, які вона одержала у зв`язку з усиновленням. За бажанням дитини їй присвоюється прізвище, ім`я, по-батькові, які вона мала до усиновлення. Слід вказати на те, що стороною позивача доведено те, що впродовж проживання дітей з позивачкою, остання, робила все можливе, щоб діти мала все необхідне (фізичний та духовний розвиток), але обставини, які не залежать від її волі, зокрема розлучення з батьком дітей, тобто чоловіка позиваки та відповідача по справі унеможливлюють подальше проживання дітей з [PERSON] . Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 березня 2015 року у справі «Zaiet vs Romania» зазначив, що поділ сім`ї є дуже серйозним втручанням, і будь-які такі заходи повинні грунтуватися на досить значущих і вагомих причинах не тільки в інтересах дитини, але і по відношенню до правової визначеності. Анулювання усиновлення не може бути заходом, спрямованим проти усиновленої особи. Правові положення, які регулюють усиновлення, як правило, спрямовані, в першу чергу, на захист інтересів дітей. Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз`яснено, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.4.1,2 ст.14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, що набрала чинності для України з 01 вересня 2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях щодо сімейних правовідносин (наприклад, рішення у справі «Мікулич проти Хорватії», «Гаазе проти Німеччини») зазначав, що хоча основною метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку органів державної влади, можуть бути додаткові позитивні зобов`язання, що є невід`ємними від ефективної «поваги» до сімейного життя. Якщо встановлено існування сімейних зв`язків, держава має діяти у такий спосіб, що буде розрахований на те, аби дати можливість таким зв`язкам розвиватися, та вживати заходів, які надаватимуть можливість батькам і дитині возз`єднатися. Таким чином, судом встановлено, що тривалий час між усиновлювачем та дітьми, склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, що позбавляють усиновлювача можливості повноцінного виконання своїх батьківських обов`язків відповідно до вимог частини 2 статті 207 Сімейного кодексу України. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» наголошується, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров`я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив`язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. В силу ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Приймаючи рішення суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п.36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи знайшов об`єктивне підтвердження факт того, що між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, а тому суд вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню. В силу ст.241 СК України, після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов`язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Порядок здійснення усиновлення (скасування усиновлення), здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей регулюється Порядком провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року № 905. Таким чином, виходячи із суті та змісту заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, враховуючи визначений позивачем предмет та підставу позову, а тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved