Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на нерухоме майно: земельні ділянки загальною площею 0,5850 га, розташовані на території Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; земельну частку пай, розміром 0,14 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). За життя [PERSON] на випадок своєї смерті заповітного розпорядження не залишив. Діти померлого подали до нотаріуса заяви за змістом яких вони свідомо спадщину не приймали до майна померлого батька. Інші спадкоємці, першої черги за законом, до майна померлого, відсутні. Позивачка прийняла спадщину до майна померлого чоловіка фактом постійного з ним проживання. 28.11.2023 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Корбутяк І. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого. 28.11.2023 позивачці видано приватним нотаріусом Корбутяк І. В. свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай) розміром 0,14 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Також, 28.11.2023 приватним нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею: 0,0500 га, урочище «Горбок»; площею 0,0770 га, урочище «Млачки»; площею 0,2230 га, урочище «Русинова загорода»; площею 0,0850 га, урочище «Біля високовольтного стовпа»; площею 0,1500 га, урочище «Лупшать», що розташовані на території Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, у зв`язку з неподанням заявником оригіналів документів, а також відсутністю інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності, щодо зазначених вище земельних ділянок. Як зазначає позивачка, Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №009601, виданий 10.06.2003 [PERSON] про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,5850 га, втрачено, а його дублікат отримати неможливо, оскільки відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 01.01.2013, державні акти на право власності на земельні ділянки та їх дублікати не видаються. Посилаючись на вказані обставини та норми діючого законодавства у позовній заяві висловлено прохання визнати за позивачкою право власності на спадкове майно. Ухвалою суду від 22.12.2023 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.01.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача подала заяву з проханням розглядати справу без її участі та участі її довірителя. Висловила позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог. Від Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника сільради. Висловлено позицію за якою сільська рада визнає вимоги позову. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що [INFO] в селі Пилипець Міжгірського (на даний час Хустського) району Закарпатської області помер громадянин [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7). Померлий [PERSON] доводився позивачці [PERSON] чоловіком, підтвердженням чому є копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно померлого, в тому числі на земельні ділянки загальною площею 0,5850 га, що розташовані на території Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, про що свідчить копія Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009601 (а.с. 9). На час смерті, [PERSON] був зареєстрований і був постійним мешканцем [ADDRESS] , згідно погосподарської книги № 1, разом із ним проживала та була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , - дружина, що підтверджуються довідкою виконкому Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області № 1070 від 01.12.2023 (а.с. 10). 28.11.2023 приватним нотаріусом Корбутяк І. В. позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай) розміром 0,14 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 11). Постановою від 28.11.2023 приватним нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею: 0,0500 га, урочище «Горбок»; площею 0,0770 га, урочище «Млачки»; площею 0,2230 га, урочище «Русинова загорода»; площею 0,0850 га, урочище «Біля високовольтного стовпа»; площею 0,1500 га, урочище «Лупшать», що розташовані на території Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, через неподанням заявником оригіналів документів, а також відсутністю інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності, щодо зазначених вище земельних ділянок. За змістом постанови, діти померлого, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , подали до нотаріуса заяви, що вони свідомо спадщину не приймали до майна померлого батька, і до суду звертатися за продовженням терміну не будуть. Інші спадкоємці, до майна померлого, відсутні (а.с. 12). Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України). Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Матеріалами справи підтверджено, що за життя чоловік позивачки набув право власності на спадкове майно у виді земельних ділянок, а відсутність правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно не позбавляє позивачку як спадкоємицю права на спадщину. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що прийняттям спадщини позивачкою права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві.

Outcome: approved