Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 13.03.2023 в інтересах [PERSON] , звернувся адвокат Судаков В.В., із позовом до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області, Національної поліції України, Державного Підприємства МВС України «Інформ-Ресурси», Міністерства Внутрішніх Справ України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, які нанесені незаконними діями посадових осіб державних органів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.12.2016 слідчим суддею було задоволено клопотання слідчого СВ по ДТП ГУ НП в Одеській області про накладення арешту на автомобіль , який належить позивачу , та вказаний автомобіль, який був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, був переданий слідчим на зберігання на спец майданчик тимчасового затримання транспортних засобів, та після того як кримінальне провадження було закрите за відсутністю у діях позивача ознаків кримінального правопорушення та скасування слідчим суддею 10.10.2022 арешту на даний автомобіль, виявилось що вказаний транспортний засіб було знищено керівником вказаного спец майданчику та таким чином органами Національної поліції, яки несуть відповідальність за схоронність речових доказів, була заподіяна матеріальна шкода позивачу у розмір 525\~200 гривень а також заподіяна моральна шкода у розмірі 50\~000 гривень, які позивач просить стягнути с Держави України. У звязку із проведенням, на замовлення позивача, експертного дослідження для визначення ринкової вартості автомобіля, 09.11.2023 представником позивача була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої, позивач просить суд стягнути із Держави Україна матеріальну шкоду у розмірі 118\~311,46 грн та 50\~000 гривень моральної шкоди, а також судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.03.23 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.04.23 року до участі у справі в якості представника відповідача Держави Україна залучено Одеську обласну прокуратуру. Ухвалою суду від 31.05.2023 витребувано для огляду у судовому засіданні кримінальне провадження\~№12016160000000888, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.12.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та яке постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Одеській області Омельченко З.В. від 27.11.2018 року на підставі ст. 284 ч.1 КПК України, закрито за відсутністю в діях\~ [PERSON] \~ [INFO] складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Ухвалою суду від 05.10.2023 р. до участі у справі залучено\~в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідача\~ фізичну особу підприємця [PERSON] . Під час підготовчого провадження до суду надані відзив Національної поліції України від 14.04.2023 на позовну заяву [PERSON] , відзив Міністерства Внутрішніх справ України від 14.04.23 на позовну заяву [PERSON] , відзив ГУНП в Одеській області від17.04.2023 на позовну заяву [PERSON] , відзив ДП Міністерства внутрішніх справ України « Інформ-Ресурси» від 08.05.23 на позовну заяву [PERSON] , відзив Одеської обласної прокуратури від 29.05.2023 та від 01.06.2023 на позовну заяву [PERSON] , узагальнена відповідь на відзиви державних органів, діями яких нанесено шкоду позивачу, 20.06.23 року суду надано витребувані ухвалою суду матеріали кримінального провадження № 1201616000000888 від 11.12.2016, також містяться письмові заперечення на відповідь на відзив ГУНП в Одеській області 03.07.2023. За змістом вказаних відзивів представниками всіх відповідних органів та установ визначена незгода із заявленими позовними вимогами із твердженням про відсутність незаконності дій будь-яких державних органів що суперечить можливості стягнення коштів з Держави Україна, а завдані позивачу збитки слід стягувати безпосередньо з особи, яка незаконно, здійснила спочатку заволодіння а потів знищення майна позивача з ФОП [PERSON] , який прийняв вказаний автомобіль на відповідальне зберігання та не виконав своїх обов`язків. Підготовче провадження було закрите ухвалою суду 30.11.2023 із призначенням справи до судового розгляду по суті. Як встановлено судом 10.12.2016, приблизно о 17:45, водій [PERSON] , керуючи належним йому автомобілем «VOLVО ХS70», р/н [NUMBER] здійснюючи рух на 319 км автодороги М-05 «Київ - Одеса» з боку м. Києва в напрямку м. Одеси в Любашівському районі Одеської області, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. В ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного Управління Національної поліції в Одеській області Омельченком З.В. автомобіль «VOLVО ХS70», р/н (S) [NUMBER] вилучено направлено до спец майданчику № 1 тимчасового тримання транспортних засобі] № 1 МПФ ДП «Інформ-Ресурси» МВС України, розташованого за адресою: Одеса, вул. Ак. Вільямса, 89 «а». 11.12.2016 відомості про вказану подію внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного Управління Національної поліції в Одеській області майором поліції Омельченком З.В. розпочато кримінальне провадження № 12016160000000888 за ч. 2 ст. 286 КК України. 11.12.2016 слідчим Омельченко З.В. винесено постанову про залучення до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу автомобіль «VOLVО ХS70», р/н (S) [NUMBER] . 27.11.2018 за результатами проведених слідчих (розшукових) дій та зібраних доказів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КТЖ України, старшим слідчим СУ ГУ НП в Одеській області Омельченком З.В. винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження. На підставі клопотання представника позивача ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 10.10.2022 року по справі №947/22550/22 було скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного міста Одеси від 15.12.2016 року з автомобілю марки VOLVО ХS70», р/н [NUMBER] . Вже після скасування арешту майна ухвалою суду від 10.10.2022 року повернення майна позивачу було неможливим з огляду на наступне. 23.02.2015р. між Одеською філією Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» та фізичною особою - підприємцем [PERSON] на підставі Виписки з єдиного державного реєстру юридичних ос фізичних осіб-підприємців ААБ № 702956 було укладено договір № 1 про надання послуг, якими передбачено надання фізичною особою підприємцем [PERSON] платних послуг з транспортування і зберігання затриманих транспортних засобів. Згідно пунктів 1.1 та 2.1. Договору № 1 про надання послуг, укладеного Одеською філією Державного підприємства МВС України "ІНФОРМ-РЕСУРСИ» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , метою укладання сторонами даного Договору є створення належних умов для відповідального зберігання транспортних засобів у передбачених законодавством випадках відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 1 грудня 2008 року № 1102 про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, предметом Договору є надання послуг із забезпечення та організації відповідального зберігання транспортних засобів на спеціальному майданчик розташованому на земельній ділянці за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Червоний Хутор, на розі вул. Академіка Вільямса та вул. Ільфа і Петрова у м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 89 «а». Саме на цей спец майданчик № 1 тимчасового тримання транспортних засобів № 1 МПФ ДП «Інформ-Ресурси» МВС України, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 89 «а» 11.12.2016 року був поміщений транспортний засіб позивача, згідно акту приймання-передачі, підписаного охоронцем. В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області знаходилась цивільна справа № 509/4978/19 за заявою фізичної особи-підприємця [PERSON] , заінтересована особа Головне управління Національної поліції в Одеській області, про встановлення юридичного факту визнання транспортних засобів безхазяйним та визнанні права на їх утилізацію за ФОП [PERSON] . У своїй заяві [PERSON] просив суд встановити юридичний факт та визнати право на утилізацію транспортних засобів: (зокрема ) VОLVО - ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] (д/н [NUMBER] ); що були затримані та направлені на зберігання за рахунок власника на спеціальний майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів, розташований за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н. Червоний Хутір, на розі вул. Академіка Вільямса та вул. Ільфа і Петрова. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.09.2019р. в цивільній справі 509/4978/19 заяву фізичної особи-підприємця [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнанні права на утилізацію задоволено повністю. Постановою Одеського апеляційного суду від 21.09.2021 року по справі №509/4978/19 було задоволено апеляційну скаргу ГУ НП в Одеській області, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 вересня 2019 року скасовано, а в задоволенні заяви Фізичної особи підприємця [PERSON] , про встановлення факту безхазяйності рухомого майна, визнання права на його утилізацію відмовлено. Після того, як Головному управлінню стало відомо про існування рішення по справі № 509/4978/19, було ініційоване питання відкриття кримінального провадження за частиною 3 статті 191 КК України, яке 14.12.2020 року було відкрите за № 120201600000013 72. В рамках кримінального провадження №12020160000001372 від 14.12.2020 року було допитано [PERSON] , відповідно показань якого дійсно майданчик за адресою: [ADDRESS] функціонував з 2014 року, під час зазначеного часу на територію майданчику ставились та видавались транспортні засоби. Так між [PERSON] та ПП «Блаз» було укладено договір оренди території майданчику, що розташована за адресою: [ADDRESS] , також між ФОП [PERSON] , та підприємством МВС України «ІНФОРМ-РЕСУРСИ» укладено договір про надання послуг із забезпечення та організації відповідального зберігання т/з на спеціальному майданчику. В 2018 році підприємство МВС України «ІНФОРМ-РЕСУРСИ» об`явило про ліквідацію та з ГУНП в Одеський області новий договір не укладався, тому з 2019 транспортні засоби фактично зберігались на майданчику безкоштовно. Крім того ФОП [PERSON] , заборгував перед ПП «БЛАЗ» велику суму, через що останні подали позов до суду про стягнення із ФОП [PERSON] зазначені кошти. 8.12.2021 року протоколом допиту свідка повторно допитано [PERSON] , відповідно показань якого задля погашення заборгованості перед ПП « БЛАЗ» він, за допомогою адвоката, знайшов приватну експертну установу, та призначив оцінку зазначених автомобілів, після чого зібравши усі необхідні документи звернувся із позовами до Овідіопольського районного суду Одеської області щодо визнання таких транспортних засобі безхазяйними та визнати право утилізації на такі транспортні засоби. Рішеннями Овідіопольського районного суду Одеської області його позов було задоволено, після чого [PERSON] запросив па території майданчику, що розташований адресою [ADDRESS] двох невстановлених осіб, яким наді доступ до транспортних засобів, електроенергію та інструмент «болгарка», за допомогою яких було розрізано 37 автомобілів, розсортував на кольоровий та чорний метал, інші запчастини [PERSON] викинув на смітник, в подальшому Весловським 1.1, було метал здано в різні пункти прийому металу по території міста Одеси, за що останній отримав грошові кошти та заплатив заборгованість перед ТОВ «БЛАЗ». Тобто станом на 23.09.2019 року (дата ухвалення рішення по справі №509/4978/19) автомобіль позивача вже був знищений ФОП [PERSON] , через що на момент настання об`єктивної можливості повернути майно на адресу позивача (після скасування арешту у спосіб встановлений КПК України), повернути його було неможливо, як працівниками Головного управління так і іншими відповідачами по справі. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року по справі № 757/50534/17-ц, при аналізу застосування до аналогічних правовідносин вимог ст. 1173, 1174 ЦК України « цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Згідно із частинами другою, четвертою статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката. У пункті 20 Порядку № 1104 передбачено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно (пункт 27 Порядку). Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом. Відповідно до пункту 1 Положення про Національну поліцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, до основних завдань Національної поліції України належить реалізація державної політики у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Крім того, Національна поліція України здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності (підпункт 9 пункту 4 вищевказаного Положення). Відповідно до частини першої статті 15 Закону України « про Національну поліцію» територіальні органи поліції ( в тому числі Головне Управління Національної поліції в Одеській області ) утворюються як окремі юридичні особи, підрозділами яких е слідчі управління головних управлінь. У даному випадку кримінальне провадження за яким слідчим Омельченко З.В. було вилучено та визначено речовим доказом транспортний засіб [PERSON] здійснювалось СУ ГУ НП в Одеській області, тому саме Головне Управління і несе відповідальність за збереження вказаного автомобілю. Таким чином, з урахуванням аналізу обставин встановлених судом , оглянутих доказів та наведених норм матеріального права, суд приходить до висновку, про наявність у посадових осіб Головного управління Національної поліції в Одеській області обов`язку забезпечити схоронність та повернення [PERSON] транспортного засобу «VOLVO XS70» р/н (S) [NUMBER] , який є речовим доказом у кримінальному провадженні та який було арештовано й передано для зберігання на спеціальний майданчик, у стані та комплектації, в якій він передавався на майданчик для зберігання автомобілів. Водночас суд вважає недоведеними у судовому засіданні відповідальності по відшкодуванню заподіяної шкоди з боку Національної поліції України, Державного Підприємства МВС України «Інформ-Ресурси», Міністерства Внутрішніх Справ України, Одеської обласної прокуратури, тому що факт неналежності організації або не скасування прокурором арешту не впливали безпосередньо на факт збереження транспортного засобу та відповідно на заподіяння шкоди. Також суд критично ставиться до тверджень представників відповідача щодо наявності відповідальності перед [PERSON] у ФОП [PERSON] або безпосередньо [PERSON] , так як правовідносини щодо зберігання даного транспортного засобу перед [PERSON] виникли саме у ГУ НП в Одеській області , що підтверджується і правовим висновком у подібних правовідносинах ( викрадення арештованого слідчим суддею за клопотанням слідчого автомобілю з території спеціального майданчика для зберігання автомобілів ) зазначеним у постанові Верховного суду від 10 лютого 2021 року по справі № 757/50534/17-ц. Згідно висновку експерта №009-СЕ/23 транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля «VOLVO XS70» р/н [NUMBER] , 2007 року виготовлення, номер кузова [NUMBER] , складеного 07.11.2023 експертом Кеосак А.П. ( т.2 а/с 130) середньо ринкова вартість вказаного автомобілю, з урахуванням наявних пошкоджень, станом на дату оцінки може складати 118\~311,46 грн. Будь яких доказів на спростування вказаного висновку або заперечень щодо його обґрунтованості або суперечливості наявним матеріалам справи, до суду не надавалось, тому вказаний висновок приймається судом як належний та допустимий доказ яким встановлюється розмір матеріальних збитків заподіяних позивачу. Отже, внаслідок неправомірних дій посадових осіб Головного управління Національної поліції в Одеській області, що виразилися у незбереженні у рамках кримінального провадження тимчасово вилученого майна, позивачу завдано майнову шкоду, розмір якої становить 118\~311,46 грн. З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) дійшла висновку про те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. При цьому Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові не відступила від висновку Верховного Суду України, який викладено у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 761/13921/15-ц (провадження № 6-99цс17), оскільки Верховний Суд України не робив висновку про обов`язкове залучення ДКС України та неможливість задоволення позову у разі незалучення цього органу. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів, ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКС України чи її територіальний орган. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. ДКС України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові. Подібні за змістом висновки про те, що у цій категорії справ відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади, а казначейська служба відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету, викладені і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 50\~000 гривень, суд , приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог , з огляду на таке. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань позивачки та негативні наслідки, які для неї настали у зв`язку із порушенням її прав, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, за необхідне стягнути на користь позивача 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. При розгляді даних правовідносин судом також були враховані висновки щодо застосування відповідних норм права пов`язаних із заподіянням моральної шкоди органами Національної поліції при знищенні транспортного засобу який знаходився на зберіганні як речовий доказ, викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року по справі № 757/50534/17-ц, Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У статті 137 ЦПК України визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). Таким чином питання розподілу судових витрат , які пов`язані із професійної правничою допомогою позивачу будуть розглянуті судом окремо, шляхом винесення додаткового рішення, у випадку подання у відповідності до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України відповідної заяви та доказів. На підставі викладеного та

Outcome: partial