Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позов [PERSON] про визнання права на спадщину за законом. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що [INFO] у селі Крикливець Крижопільського району Вінницької області помер її батько [PERSON] . [INFO] у смт Крижополі Тульчинського району Вінницької області померла її мати [PERSON] . Згідно із заповітом, складеним [PERSON] , який посвідчено [PERSON] , секретарем виконкому Крикливецької сільської ради 05 травня 2006 року, зареєстровано в реєстрі за № 37, спадкоємцем всього майна призначено її, тобто вона є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку, відсутні. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. заведено спадкову справу. До складу спадщини після смерті матері входить житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , загальною площею 67,5 кв.м, житловою площею 35,5 кв.м., до складу якого входить: житловий будинок - «А», веранда - «а», ганок - «а1», сарай - «Б», погріб - «Бп», літня кухня - «В», огорожа - «1-5», - на який відсутні правовстановлюючі документи. Вказаний житловий будинок відноситься до суспільної групи колгоспних дворів, та належав її покійним батькам. Відповідно до вказаної довідки станом на 15 квітня 1991 року до складу двору входили [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, які мали право на рівні частки у майні колишнього колгоспного двору. Після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , його частку у майні колишнього колгоспного двору прийняла його дружина, її мати [PERSON] , яка постійно спільно проживала з ним на час його смерті. Вартість житлового будинку з господарськими будівлями складає 73 137,00 грн. Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що видано довідку від 20.11.2023 № 182/01-16. У зв`язку із цим позивач звернувся з позовом до суду та просила визнати за нею право на спадщину як спадкоємця першої черги за законом після смерті моєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , визнавши право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , загальною площею 67,5 кв.м, житловою площею 35,5 кв.м., до складу якого входить: житловий будинок - «А», веранда - «а», ганок - «а1», сарай - «Б», погріб - «Бп», літня кухня - «В», огорожа - «1-5». Ухвалою судді від 07 грудня 2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 03 січня 2024 року представник позивача подала до суду заяву про уточнення позовних вимог у зв`язку з допущеною помилкою у прохальній частині позовної заяви де просила визнати за нею право на спадщину як спадкоємця за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , визнавши право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , загальною площею 67,5 кв.м, житловою площею 35,5 кв.м., до складу якого входить: житловий будинок - «А», веранда - «а», ганок - «а1», сарай - «Б», погріб - «Бп», літня кухня - «В», огорожа - «1-5». Представник позивача в підготовче судове засідання не з`явилася, надіслала суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її. Позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач до суду не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала повністю. Визнання позову відповідачами не суперечить закону, не порушує права чи свободи інших осіб, а тому приймається судом. Відповідно до положень ч. 3 ст.211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що житловий будинок з по господарськими будівлями по [ADDRESS] відноситься до суспільної групи колгоспних дворів, головою якого був [PERSON] , [PERSON] - дружина, що підтверджується довідкою старости Крикливецького старостинського округу Крижопільської селищної ради від 06.11.2023 № 295 станом на 15.04.1991 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , батько зазначений [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] позивач зареєструвала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтво про смерть [NUMBER] від 01 січня 2006 року, видане Крикливецькою сільською радою Крижопільського району Вінницької області. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 06 березня 2023 року, видане Крижопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Позивач та відповідач є рідними сестрами. Родині звязки з відповідачем, підтверджено свідоцтвом про народження відповідача серія [NUMBER] , свідоцтвом про одруження. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 05 травня 2006 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений [PERSON] , секретарем виконкому Крикливецької сільської ради, зареєстровано в реєстрі за № 37, спадкоємцем всього майна призначено позивача. Відповідно до довідки приватного нотаріуса Тульчинського нотаріального округу № 182/01-16 від 20.11.2023 про неможливість у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216 та 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Положеннями статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до приписів статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. За наведених обставин, суд вважає, що позовні підлягають до задоволення. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved