Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Комунальне підприємство виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з останнюої солідарно на свою користь заборгованість: - за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 6 620,29 грн; - за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 1 038,17 грн; - за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 7 055,37 грн; - витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн; - судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає йому позивач за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі своєчасно не сплачували кошти за надані позивачем послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з чим, станом на 01 вересня 2021 року утворилася заборгованість у сумі 7 055,37 грн. Крім того, на підставі укладеного 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» Договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) та Додатків до нього, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість, що утворилась до 01 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у сумі 7 658,46 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 січня 2022 року вищевказану позовну заву було залишено без руху. На виконання зазначеної ухвали 14 березня 2023 року позивачем надано до суду клопотання про залучення співвідповідача, а також позовну заяву в новій редакції та її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів. 15 березня 2023 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», про поважність причин неявки суду не повідомили. Крім того, у встановлений судом строк, не скористалися своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктами 3, 4 частини другої статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація; а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Частинами першою-другою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Суд установив, що за розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] і [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] в рівних частках (по частки), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 278178604 від 05 жовтня 2021 року. Таким чином встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачаються позивачем за вказаною адресою. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 01 вересня 2021 року, починаючи з 01 травня 2018 року утворилась заборгованість, яка становить 7 055,37 грн. Крім того, судом установлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, згідно з яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого гарячого водопостачання. Відповідно до Додутку № 1 та Додатку № 2 до договору цесії позивач прийняв право вимоги до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення в сумі 6 620,29 грн та централізованого гарячого водопостачання в сумі 1 038,17 грн. За приписами статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Частина сьома статті 26 цього Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог вищевказаного Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно зі статтею 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. З 01 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII). За приписом пункту 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Тарифи на комунальні послуги, які надаються позивачем, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (зі змінами внесеними згідно з Постановою КМУ № 291 від 03 квітня 2019 року). Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до ствтті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Судом установлено, що відповідачі, будучи споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, від отримання яких у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялися, не виконували покладений на них договором і законом обов`язок по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого станом на 01 вересня 2021 року виникла заборгованість, а саме: до 01 травня 2018 року в сумі 6 620,29 грн - за централізовне опалення та в сумі 1 038,17 грн - за централізоване постачання гарячої води; з 01 травня 2018 року в сумі 7 055,38 грн - за централізоване опалення. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачі, не надавши до суду відзиву, на спростування доводів позивача не надали жодних доказів. Разом з тим, в ході судового розгляду судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності відповідачам в рівних частках, однак [PERSON] є малолітньою. Зокрема, з інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання [PERSON] вбачається, що вона 2012 року народження, тобто на момент ухвалення рішення їй 11 років. За змістом частини першої статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Згідно з частино другою статті 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Відповідно до частини першої статті 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси. Враховуючи вищевикладене, малолітнім особам може належати будь-яке майно, яке відповідно до закону є об`єктом права приватної власності фізичних осіб, однак будучи власниками, малолітні не здатні здійснювати свої права самостійно, оскільки мають часткову цивільну дієздатність (статті 31 ЦК України), у зв`язку з чим, право батьків на управління майном дитини виникає на підставі прямої вказівки закону. Процесуальним засобом реалізації батьками права на судовий захист своєї дитини, гарантованим статтею 55 Конституції України, є процесуальне представництво. Воно забезпечує участь у цивільному процесі батьків, надає їм можливість використовувати всі передбачені законодавством юридичні можливості для ведення цивільних справ у суді та захисту суб`єктивних прав й інтересів дитини. Батьки мають право виступати представниками дитини, зокрема, у цивільному процесі. Цивільне процесуальне представництво - це такі юридичні відносини, за якими одна особа - представник - виконує на підставі повноваження, наданого йому, зокрема, законом, процесуальні дії в цивільному судочинстві на захист прав і охоронюваних законом інтересів іншої особи. Представник у цивільному судочинстві покликаний виконувати дві функції - захищати права та інтереси осіб, які беруть участь у справі (здійснювати правозаступництво); представляти таких осіб, бути їх повіреними (здійснювати процесуальне представництво). Процесуальний представник не заміщає сторону в цивільному судочинстві, а діє поряд з нею, на захист її суб`єктивних прав і охоронюваних законом інтересів. Особиста участь у справі дитини не є перешкодою для участі у цій справі батьків дитини як її законних представників. У частині першій статті 242 ЦК України закріплено, що законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей є батьки (усиновлювачі). Захист прав та інтересів дитини здійснюється її батьками через відсутність у дитини цивільної процесуальної дієздатності (стаття 47, частина перша статті 59 ЦПК України). Батьки, які представляють інтереси своєї дитини у суді, можуть вчиняти від її імені усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти дитина як особа, що бере участь у справі (стаття 64 ЦПК України). У цьому випадку батьки повинні захищати права і інтереси дітей, а не свої права і інтереси. Таким чином, малолітня [PERSON] у цій справі в силу віку не може самостійно реалізувати свої права у спірних правовідносинах щодо стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання та постачання гарячої води. Її інтереси можуть представляти батьки або усиновлювачі, опікуни як законні представники. Однак як вбачається з матеріалів справи після залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] позивач не надав суду доказів, хто є законним представником малолітньої, а також не уточнював позовні вимоги (не змінював предмет позову), шляхом заявлення вимог до законного представник [PERSON] , який діє в її інтересах. Згідно з частиною другою статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з малолітньої [PERSON] , оскільки позовних вимог до малолітньої в інтересах якої діє законний представник позивач не заявляв, а також остання не може самостійно здійснювати свої права та оплату житлово-комунальних послуг за неї повинні здійснювати батьки (опікуни). Водночас, статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Зважаючи на викладене вище, враховуючи частку відповідача [PERSON] , яка має повну цивільну процесуальну дієздатність, у праві власності на спірну квартиру, яка становить 1/2, неналежне виконання обов`язку з оплати платежів за централізоване опалення та постачання гарячої води, суд приходить до висновку про стягнення з неї заборгованості за надані послуги відповідно до розміру її частки у праві власності на об`єкт нерухомого майна, що становить 7 356,92 грн. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх часткове задоволення. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просить стягнути з відповідача 33 грн витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. В додатках до позовної заяви міститься квитанція від 05 жовтня 2021 року, з якої вбачається сплата 33 грн за отримання відомостей з державного реєстру речових прав. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом частини першої 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, враховуючи, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 135 грн та 16,50 грн витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Outcome: partial