Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

До Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області надійшла справа за позовом [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради (далі - третя особа) про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.06.2017 її донька [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, зареєстрований Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 163. Від їх шлюбу народилась донька [PERSON] , [INFO] . З [INFO] [PERSON] перебуває у місцях позбавлення волі (тобто ще до народження доньки [PERSON] ). [INFO] донька позивача [PERSON] померла. 18.09.2020 [PERSON] отримала статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а за рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради у м. Дніпрі № 300 від 16.10.2020 позивача було призначено опікуном малолітньої онуки [PERSON] . Дівчинка народилася з вродженими вадами. Батько дівчинки, перебуваючи у місцях позбавлення волі, не виконує батьківські обов`язки. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача та держави, отримуючи допомогу, як дитина з інвалідністю та дитина, яка втратила годувальника. [PERSON] за станом здоров`я потребує стороннього та особливого догляду та надалі численних операцій по відновленню її здоров`я. Відповідач ніколи її не відвідує, не цікавиться її життям, станом її здоров`я, ніяким чином не піклується про доньку. Позивач розцінює всі зазначені факти як свідоме нехтування батьком своїми обов`язками. Отже, на цей час створились умови, які шкодять інтересам дитини. Дівчинка проживає з позивачем у її квартирі, де для неї створені всі необхідні умови. Посилаючись на ст.ст. 150, 164, 165 Сімейного кодексу (далі - СК) України, позивач просить суд: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКП [NUMBER] , уродженця с. Білоярське Березівського району Тюменської області, аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13.06.2023 провадження у зазначеній справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та у справі призначено підготовче засідання. Відповідач відзиву на позов не надав. Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2023 закінчене підготовче провадження і призначений судовий розгляд по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. У разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі за наявними матеріалами у справі. Оскільки відповідач був повідомлений про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», шляхом розміщення виклику до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України», веб-сторінка «https://ptr.dp.court.gov.ua», в судове засідання не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України за згодою позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив у справі заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною третьою ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції . Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно з законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Пунктами 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї перед законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 7 статті 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У статті 150 СК України встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухиляння батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до пунктів 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, рішення від 16 липня 2015 року). Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. За наявних у справі письмових доказів суд вважає доведеним той факт, що батько належним чином не виконує батьківських обов`язків щодо належного виховання та розвитку дитини, не займається її вихованням, не приділяє уваги дитині та не піклується про її розвиток. До того ж, відповідач відбував покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 21.02.2019, який був залишений без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21.07.2020, був звільнений 06.05.2022, вибув за адресою: [ADDRESS] , однак до дитини не приїхав і вихованням її не займається, матеріальної допомоги на її утримання не надає, місцезнаходження його невідоме. Враховуючи наведене, суд вважає, що у цьому випадку позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме інтересам дитини, оскільки її мати померла і нею опікується бабуся, що підтверджується медичними висновками КНП «Дніпровський центр первинної медико - санітарної допомоги № 10», рішеннями Виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпрі ради № 271 від 18.09.2020р. та № 300 від 16.10.2020р., довідкою про склад сім`ї № 3969 від 17.09.2020р. Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про організацію забезпечення соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», правого статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов`язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування. Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що за відсутності домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. У ч. 3 ст. 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, позов підлягає задоволенню і в частині стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - законні представники, опікуни дитини з інвалідністю. Отже, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави. На підставі п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164, ч. 2 ст. 166, ч. 1, 2 ст. 170, 182, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved