Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

27 грудня 2023 року (згідно відмітки на конверті, в якому надійшов позов) Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі позивач, ТОВ «Коллект Центр») звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 жовтня 2019 року між відповідачем та ТОВ «ІНФІНАНС» був укладений договір про надання фінансового кредиту №0506024390, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 119 845,26 грн., в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначено сторонами. Позивач у встановленому порядку, на підставі договору факторингу від 14 липня 2021 року, отримав право вимоги за цим договором. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором. Станом на 14 липня 2021 року заборгованість за кредитним договором становить 119 845,26 грн., в тому числі: 10 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 109 845,26 грн. заборгованості за відсотками. З наведених мотивів та підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 119 845,26 грн. Відповідач у письмовому відзиві від 22 січня 2024 року позовні вимоги заперечив. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що він не укладав кредитний договір в електронній формі, а позивач не надав належний оригінал кредитного договору в електронній формі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 жовтня 2019 року між відповідачем та ТОВ «ІНФІНАНС» був укладений договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0506024390, за умовами якого відповідач отримав кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом 20 000,00 грн., зі строком кредитування 30 днів, та сплатою процентів річних у розмірі 1,75 % щодня (638,75 % річних) (а.с.5-19). Фактично позивач використав кредит у розмірі 10\~000,00 грн. та отримав його 16 січня 2020 року (а.с.20). Відповідно до договору факторингу від 14 липня 2021 року №14/07 право вимоги кредитора за вищенаведеним кредитним договором отримав позивач (а.с.12-16). Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 14 липня 2021 року заборгованість за кредитним договором становить 119 845,26 грн., в тому числі: 10 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 109 845,26 грн. заборгованості за відсотками. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи вищевикладене, відповідач істотно порушила умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 10 000,00 грн. є правомірними і їх слід задовольнити в цій частині. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що він не укладав кредитний договір в електронній формі, оскільки цей договір ним підписаний в електронному вигляді з використанням одноразового ідентифікатора. До того ж, грошові кошти були перераховані та отримані відповідачем, що ним жодним доказом не спростовано. Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі був нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту, тобто з 16 січня 2020 року по 14 лютого 2020 року (30 днів). Починаючи з 15 лютого 2020 року позивач, як і попередній кредитор, не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України. З огляду\~на вищевикладене,\~з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути відсотки,\~нараховані за\~період з\~16\~січня 2020\~року по\~14\~лютого 2020року, які суд розраховує наступним чином, беручи до уваги розмір процентної ставки у розмірі 638,75 річних, або 1,75 на день: 10 000,00 грн. х 30 днів х 1,75 відсотка / 100 = 5 250,00 грн. Всього до стягнення підлягає 5 250,00 грн. договірних відсотків. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення договірних відсотків слід відмовити за безпідставністю. Позовних вимог про стягнення 3% річних, передбачених ст.625 ЦК України, позивачем не заявлялося. У зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог, що становить 341,41 грн. (2\~684,00 х (15\~250,00 / 119 845,26)). Що стосується судових витрат на професійну правничу допомогу відповідача, суд зазначає таке. Всього відповідач просить суд відшкодувати йому судові витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 20\~000,00 грн. Однак в акт виконаних робіт між відповідачем та АО «Яремчук, Сафонінкова і партнери» включені такі послуги, які не становлять безпосередньо суть правової допомоги, як то складання та підписання договору, ордеру, подача до суду та завіряння копій документів. Консультації в акті зазначені двічі один раз на 2 години, а другий раз на 1,5 години. В акті не обґрунтовано, в чому саме полягало консультування протягом 3,5 годин в даній категорії справ, яка є нескладною. На переконання суду обґрунтованими та співмірними є витрати на правову допомогу відповідача пов`язані зі складанням відзиву (3 години) та 1 година усних консультацій, що загалом становить 4 години, або 8\~000,00 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 6\~980,80 грн. (8\~000 х (104\~595,26 / 119 845,26)). На підставі ч.10 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із стягненням судових витрат з обох сторін, слід провести їх взаємозарахування та остаточно стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у розмірі 6\~639,39 грн. (6\~980,80 341,41). На підставі наведеного та

Outcome: partial