Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

02.06.2023 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулася [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , зареєстрований 20 листопада 2011 року виконкомом Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, актовий запис № 22. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалось у зв`язку з тим, що вони віддалились один від одного та втратили почуття взаємної любові і поваги. Через різні характери і погляди на сімейне сумісне життя, в результаті відсутності між ними взаєморозуміння, шлюбні відносини фактично припинені. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей, а саме доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , місце проживання яких буде визначено ними за взаємного згодою між собою. Подальше сумісне проживання, примирення, та збереження сім`ї не можливе. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 02.06.2023 року, визначено склад суду з розгляду позову, а саме головуючого суддю Сєліна Є.В. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 12.06.2023 року, відкрито провадження за позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 06.07.2023 року, сторонам наданий строк для примирення терміном на шість місяців. На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 05.02.2024 року, закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні 07.02.2024 року, позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у поданому позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 07.02.2024 року, не заперечував проти задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Вислухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав: Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~статті 24 СК України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина третя\~статті 105 СК України\~визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною другою\~статті 112 СК України,\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до\~статті 113 СК України,\~особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Аналіз положень\~СК України\~дає підстави стверджувати, що в переважній своїй більшості його норми мають явно виражене ґендерне наповнення, тобто він є ґендерно-чутливим за змістом. При цьому, в основному, такі норми є ґендерно-збалансованими, тобто такими, що не містять підстав для дискримінації жінок і чоловіків, у всіх сферах правовідносин, що охоплюються\~СК України\~та відповідають елементам ґендерної рівності. Вказана тенденція прослідковується, починаючи із\~статті 1\~СК України, якою передбачено побудову сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також взаємодопомоги і підтримки. Рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї закріплені\~статтями 7,\~24\~СК України, відповідно до\~яких\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. При цьому, добровільність як засада шлюбу спостерігається, починаючи із закріплення права осіб на укладення шлюбу, перебування у ньому і закінчуючи правом на його вільне розірвання та припинення шлюбних відносин за бажанням будь-кого із подружжя. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя, що у контексті даної справи означає надання можливості подружжю на вільний вибір способу побудови своїх відносин у зареєстрованому шлюбі або іншим шляхом. І хто не може бути примушений до шлюбу або до особистих стосунків поза його волею. При цьому бувше подружжя не позбавляється можливості налагодити свої стосунки й після розлучення шляхом укладення нового шлюбу або іншим шляхом. Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 20 листопада 2011 року виконкомом Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, актовий запис № 22. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей, а саме доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , місце проживання яких буде визначено ними за взаємного згодою між собою. На ґрунті особистого ставлення між сторонами виникла нетерпимість одне одного. Шлюбні відносини фактично припинені і збереження сім`ї неможливе. Спільне господарство чи бюджет не ведеться. Спору про спільне сумісне майно подружжя на даний час не має. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 06.07.2023 року, сторонам надавався термін на примирення з метою збереження сім`ї, однак це не призвело до позитивного результату, так як, відповідач не представив до суду доказів щодо вжитих ним заходів для збереження сім`ї, а позивачка не бажає надалі підтримувати сімейні відносини із відповідачем, на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу. Виходячи з викладеного, оскільки сім`я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство й відносини між ним стали віддалені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя неможливо, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу.

Outcome: approved