Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на гараж № [NUMBER] , загальною площею 20,6 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначив,\~що рішенням\~виконавчого комітету\~від 18.03.1999\~р.\~№63\~«Про узаконення\~самовільно побудованих\~гаражів» було\~йому узаконено\~самовільно збудований\~нею гараж,\~загальною площею\~20,6\~кв.\~м.\~В подальшому\~рішенням \~Христинівської\~міської ради\~№35-3/32-VІІ\~від 17.07.2018\~року,\~йому надано\~у власність\~земельну ділянку\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~гараж [NUMBER] ,\~кадастровий номер\~7124610100:02:002:0576,\~цільове призначення:\~для будівництва\~індивідуальних гаражів.\~Вказана земельна\~ділянка зареєстрована\~за нею\~в порядку\~визначеному законодавством.\~04.12.2023\~р.\~державним реєстратором\~прав на\~нерухоме майно\~Губницькою І.В.\~було винесено\~рішення про\~відмову позивачу\~у державній\~реєстрації прав\~власності на\~зазначений вище\~гараж,\~у зв`язку\~з відсутністю\~правовстановлюючих документів\~на нерухоме\~майно.\~Зі змісту\~роз`яснень,\~наданих відділом\~містобудування,\~архітектури,\~житлово-комунального\~господарства,\~інвестиційно-економічного\~розвитку та\~цивільного захисту\~населення виконавчого\~комітету\~ Христинівської\~міської ради,\~вбачається,\~що наказом\~Міністерства регіонального\~розвитку,\~будівництва та\~житлово-комунального\~господарства України\~№ 158\~від 03.07.2018\~не передбачено\~прийняття в\~експлуатацію самовільно\~збудованих окремо\~розміщених гаражів,\~що не\~дозволяє прийняття\~в експлуатацію\~вказаного самовільно\~збутового гаража.Враховуючи, що позивач є власником земельної ділянки, на якій збудований нею гараж та на який крім нього ніхто не претендує також нею не порушено при цьому прав інших осіб, проте в адміністративному порядку вирішити питання про визнання права власності на гараж не має можливості, оскільки вирішення цього питання в судовому порядку є єдиною мірою захисту права власності речових прав на зазначене нерухоме майно. У зв`язку з тим, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації, а право власності на гараж за позивачем не зареєстровано, він не має можливості розпорядитися гаражем. Вищенаведене стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 15.01.2024 відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 26.01.2024 закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Підліснюк В.Ю. у судове засідання не з`явились, проте від представника позивача надійшла до суду заява, в якій останній просить розглянути справу без його участі та участі позивача, у заяві також зазначено, що вони позовні вимоги підтримують повністю. В судове засіданні відповідач Христинівська міська рада не з`явилась, проте від відповідача до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за відсутності їх представника, у заяві також зазначено, що позовні вимоги [PERSON] визнають повністю та не заперечують проти їх задоволення. За таких умов суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та їх представників. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~вважає,\~що позовні\~вимоги підлягають\~до задоволення,\~з таких\~підстав. З\~наявного у матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0022 га, кадастровий номер 7124610100:02:002:0576, з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно даних технічного паспорта від 01.03.20223 року на гараж за адресою: Черкаська область, Уманський район, Христинівська територіальна громада, м. Христинівка (станом на 01.01.2021), [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] , зазначено, що гараж Б1-1, загальною площею 20,6 кв.м. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч. 4ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пункт 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України) та землекористувачі (стаття 95 ЗК України). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі N6-1328цс15, згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України, ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх прав чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Отже, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати наявним спір про право. З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інвестиційно-економічного розвитку та цивільного захисту населення виконавчого комітету Христинівської міської ради із заявою про прийняття в експлуатацію самочинно збудованого нею нерухомого майна, але цим органом позивачу було роз`яснено, що зазначене питання слід вирішувати лише у судовому порядку. Таким чином, питання щодо прийняття самочинно збудованого нерухомого майна в експлуатацію було предметом розгляду компетентного державного органу, яким прийнято рішення про відмову позивачу в узаконенні самочинного будівництва у позасудовому порядку, що свідчить про наявність спору про право. Згідно ст. 376 ЦК суди, розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Водночас згідно із ч. 3ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 року № 158 затверджено Порядок проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, яким передбачена процедура введення в експлуатацію лише індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 300 квадратних метрів, збудованих у період з 05.08.1992 року по 09.04.2015 року та будівель і споруд сільськогосподарського призначення, збудованих до 12.03.2011 року. Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. З вказаного вище вбачається, що будівництво гаража було здійснено позивачем на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці, що була відведена для цієї мети, а саме на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, але без отримання необхідних дозволів на здійснення будівельних робіт, а тому згідно з ч. 1\~ст. 376 ЦК України\~вказане нерухоме майно є самочинно збудованим. Судом встановлено, що вказане вище самочинно збудоване нерухоме майно не порушує права суміжних землевласників - Христинівської міської ради, що є відповідачем у справі, та що підтверджується відзивом відповідача про визнання позову. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Враховуючи, що позивач є власником земельної ділянки, на якій розташоване самочинно збудоване ним нерухоме майно - гараж, земельна ділянка була відведена для цієї мети, а саме, на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, місцезнаходження якого не порушує права інших осіб, дане нерухоме майно придатне для подальшої експлуатації, а також враховуючи те, що на теперішній час за таких обставин єдиним способом захисту своїх особистих майнових прав для позивача є спосіб визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, з послідуючим прийняття його в експлуатацію відповідно до вимог чинного на теперішній час законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідності до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved