Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 15 листопада 2008 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який був зареєстрований у виконкомі Холмківської сільської ради, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 90. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . 31 січня 2013 року Ужгородським міськрайонним судом винесено рішення суду по справі № 712/19911/12, яким шлюб, який був укладений між позивачем та відповідачем, розірвано та стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 40% всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.10.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що з моменту розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, та станом на даний час, їхня дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Пояснює, що позивач ніколи не перешкоджала і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню батька з дитиною, проте відповідач у вихованні дитини участі не бере. Останній раз коли відповідач бачив дитину, це коли дитині був один рік. З того часу відповідач не відвідував дитину, не проявляв інтерес до його життя. На підставі\~викладеного,\~просила визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] , [INFO] , за адресом: [ADDRESS] . Ухвалою судді\~Ужгородського міськрайонного\~суду Закарпатської\~області від\~16.01.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час там місце засідання був повідомлений належним чином, шляхом надіслання судової повістки про виклик рекомендованим поштовим відправленням, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзиву на позовну заяву не подавав. Представник третьої особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судовому засіданні просив при прийнятті рішення врахувати висновок Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 12.07.2023 №568/23/02-14. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.01.2013 року між ними було розірвано (справа № 712/19911/12). Також, згідно вказаного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.01.2023 року, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 40% всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.10.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.06.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, [PERSON] , народився [INFO] , його батьком значиться [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Судом встановлено, що позивачка змінила прізвище після реєстрації шлюбу на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. Згідно з довідкою виданою Будинковим комітетом «Бородіна 14» №20 від 28.09.2022 слідує, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] . Склад сім`ї: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Згідно з висновком органу опіки та піклування - Ужгородського міськвиконкому від 12.07.2023 року за № 568/23/02-14, органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю гр.. [PERSON] , [INFO] , за адресою її місця проживання. Відтак, звернення до суду з даним позовом відповідає принципам цивільно-процесуального закону та правом сторони в даному випадку на вирішення спору шляхом визначення місця проживання дитини, з огляду на фактичні обставини у даних правовідносинах. Згідно з частиною першою\~статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень\~статті 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно з положеннями частини першої, другої\~статті 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень частини першої\~статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ?від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13). Згідно із частиною восьмою\~статті 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При цьому суд зауважує, що відповідач\~ [PERSON] не обмежений у можливості реалізації належного йому права на спілкування із сином, вирішивши питання про встановлення порядку участі батька у його вихованні. Розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини та визначення місця проживання її з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини батька з сином, оскільки таке визначення місця проживання дитини, не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до частин четвертої та п`ятої\~статті 19 СК України\~при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з частиною шостою\~статті 19 СК України\~суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини. В даному випадку суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 12.07.2023 року за №568/23/02-14, як належний доказ по справі. Водночас батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та її розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності. Враховуючи наведене, а також те, що наявні у справі докази дозволяють встановити, що позивач має постійне місце проживання, нею створено належні матеріальні та побутові умови для фізичного, духовного та морального розвитку, навчання, розвитку природних здібностей, малолітньої дитини, після розірвання шлюбу сторін дитина проживає разом з матір`ю, а також беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved