Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Органу приватизації житла Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації за участю третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання незаконним рішення про відмову у приватизації та зобов`язання здійснити приватизацію. Свої вимоги мотивувала тим, що 09 липня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база» на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства позивачу видано ордер № 07 на право зайняття житлової площі в гуртожитку по [ADDRESS] . Рішенням Органу приватизації житла Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 43-101/21 від 02 квітня 2021 року відмовлено позивачу та членам її сім`ї в приватизації кімнати [ADDRESS] . У зв`язку з чим просить визнати незаконним рішення Органу приватизації житла Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 43-101/21 від 02 квітня 2021 року про відмову позивачу в приватизації кімнати [ADDRESS] ; зобов`язати Орган приватизації житла Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації виконати повний обсяг всіх передбачених чинним законодавством юридично значимих дій, спрямованих на передачі безоплатно власність [PERSON] кімнати [ADDRESS] та на отримання нею у власність цієї кімнати. Ухвалою суду від 11 вересня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 26 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. 31 січня 2024 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] . Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представники відповідача [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 09 липня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база» на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства позивачу видано ордер № 07 на право зайняття житлової площі в гуртожитку по [ADDRESS] . Житлова площа в гуртожитку надається на період в підприємстві (а.с. 11). Згідно відомостей паспорту та довідки про реєстрацію місця проживання позивач зареєстрована в [ADDRESS] з 09 липня 2013 року (а.с. 8 зв., 13). 16 березня 2021 року позивач звернулася до Центру надання адміністративних послуг для оформлення та видачі свідоцтва про право власності на житло (а.с. 25). Рішенням Органу приватизації житла Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 43-101/21 від 02 квітня 2021 року відмовлено позивачу та членам її сім`ї в приватизації кімнати [ADDRESS] (а.с. 26-26 зв.). Позивач просить визнати незаконним рішення Органу приватизації житла Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 43-101/21 від 02 квітня 2021 року про відмову позивачу в приватизації кімнати [ADDRESS] , зобов`язання здійснити приватизацію . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що не може приватизувати кімнату у гуртожитку, хоча зареєстрована та тривалий час проживає. На підтвердження позовних вимог надано довідку № 90 від 23 жовтня 2020 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база», що з 05 вересня 2013 року по 03 серпня 2020 року позивач працювала на посаді продавця. З 03 серпня 2020 року позивача переведено до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сапсан Петролуім» (а.с. 12); довідку Чернігівського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 04 травня 2020 року про відсутність інформації про використання позивачем житлового приватизаційного чеку (а.с. 19); довідку Публічного акціонерного товариствам «Державний ощадний банк України» від 05 січня 2021 року, що позивач та [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] , в списках на приватизацію державного житлового фонду не значаться. Правом приватизації за вказаною адресою не скористались за житловим чеком (а.с. 17); договір на проживання в гуртожитку, який укладений 01 вересня 2015 року між позивачем та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», відповідно до п. 1.1 якого підприємство надає згоду на вселення наймача на тимчасовій основі в житлове приміщення площею 17, 3 м. кв. за адресою: [ADDRESS] , Терсін дії договору закінчуєтьсяґ 01 жовтня 2016 року (а.с. 56-58); довідку Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, що за період з 24 липня 1996 року по 06 квітня 2013 року позивач безкоштовною приватизацією комунальної власності не користувалася (а.с. 20); рішення Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва», яким, зокрема, вирішено: залишити гуртожитки, що є об`єктами комунальної власності територіальної громади м. Києва, зазначені у додатку до цього рішення, у статусі «гуртожиток» та дозволити приватизацію їх жилих приміщень (а.с. 22, 23). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача скористався своїм правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, в якому зазначає, що трудові відносини позивача з ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» припинені з 03 серпня 2020 року. Виданий на ім`я позивача ордер було видано тимчасового на період роботи на підприємстві. Згідно договору на проживання в гуртожитку кімната у гуртожитку була надана позивачу та членам її сім`ї для проживання на тимчасовій основі. Таким чином рішення оскаржуване рішення є законним та скасуванню не підлягає (а.с. 48-51). Представник позивача скористався своїм правом подачі відповіді на відзив на позовну заяву у встановлений строк, в якій не погоджується з позицією відповідача. Відповідачем не долучено до відзиву доказів на обґрунтування своєї позиції. Дослідження судом обставин перебування позивачем на даний час у трудових відносинах з підприємством, яке видало ордер на вселення до гуртожитку жодним чином не вплине на розгляд заявлених позовних вимог по даній справі та виходить за межі дослідження позовних вимог. Посилання відповідача про те, що гуртожиток є службовим житлом є хибним (а.с. 72-73). Представник третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» не скористався своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон). Відповідно до вимог ст. 1 Закону (далі - Закон), приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. У ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №201/6092/17. Згідно абз. 3 ст. 1 Закону особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» цей Закон не поширюється на громадян, які проживають у гуртожитках, призначених для тимчасового проживання, у зв`язку з навчанням, перенавчанням чи підвищенням кваліфікації у навчальних закладах та у зв`язку з роботою (службою) за контрактом. Відповідно до ст.127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Відповідно до ст. 129 ЖК України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Відповідно до п. 1 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення) передачі у власність громадян підлягають квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, жилі приміщення у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно п. 4 Положення передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника. Пунктом 23 Положення визначено, що орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. Судом встановлено, що позивач зареєстрована та проживає за адресою: кімната [ADDRESS] тимчасово у зв`язку з роботою на підприємстві, з яким 03 серпня 2020 року припинені трудові відносини. Виходячи з аналізу правових норм, кімната в гуртожитку не підлягає приватизації. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог по цій справі повністю. У відповідності до ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed