Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

19 січня 2024 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] самостійно виховує малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вимоги мотивує тим, що він ( [PERSON] ) та [PERSON] від спільного життя мають двох доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з онкологічною хворобою з 2015 року мати дітей [PERSON] перебуває на довготривалому лікуванні за кордоном, у зв`язку з чим вимушена постійно їздити за кордон на тривале лікування. З початку 2021 р. [PERSON] перестала проживати з ним ( [PERSON] ) та дітьми, діти залишилися проживати з батьком. 16.01.2024 р. батьками укладено нотаріальний договір, відповідно до якого встановлене місце проживання дітей разом з батьком, який одноосібно здійснює їх виховання та утримання. Доньки постійно проживають разом з ним ( [PERSON] ) та перебувають на його самостійному вихованні та утриманні. Встановлення даного факту необхідно йому ( [PERSON] ) з метою оформлення документів щодо зняття з реєстрації та здійснення реєстрації місця проживання дітей, переміщення дітей, їх навчання, лікування, що в першу чергу відповідає інтересам дітей, оскільки без згоди матері, яка перебуває за кордоном, батько обмежений у прийнятті рішень щодо вищевказаних обставин. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування - виконавчого комітету Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, в письмовій заяві просить справу розглядати без участі представника. Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню зі слідуючи підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають двох спільний дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 11). Діти народжені за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Встановлено, що мати дітей [PERSON] хворіє, має інвалідність 2 групи, періодично перебуває на лікуванні за кордоном, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, копією закордонного паспорту [PERSON] , копіями медичних виписок та висновків (а.с. 10 оборот, 14-16, 17-19). 16.01.2024 р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір між батьками про встановлення місця проживання дитини та способів участі у вихованні дитини, який було посвідчено приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Ковальчук С.П. Відповідно до умов договору батьки домовилися, що діти будуть проживати разом з батьком за адресою [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до довідки Кардашіського старостинського округу Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області № 5 від 09.01.2024 р. [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , на даний час фактично проживає по [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: дочка - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком - [PERSON] в с. Буймерівка, батько самостійно їх виховує та матеріально утримує, дітям створені всі необхідні умови для забезпечення їх гармонійного розвитку. Мама дітей - [PERSON] - з дітьми не проживає, так як через стан здоров`я змушена постійно лікуватись, в тому числі за кордоном, а тому вихованням дітей займається їх батько - [PERSON] . Викладені вище обставини підтверджують факт самостійного виховання дітей батьком. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ст. 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, про встановлення яких фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає справи. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 р. прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Наведені у цій заяві обставинами підтверджують, що факт, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав. Встановлення факту перебування малолітній дітей на самостійному вихованні і догляді заявника потрібно з метою захисту прав та інтересів дітей та прав заявника як батька. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе. Судом встановлено, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають зі своїм батьком, який створив всі умови для проживання дітей, здійснює опіку над ними, доглядає та піклується про їх стан здоров`я. Діти проживають окремо від матері. Спори з приводу визначення місця проживання дитини, участі у вихованні дітей та спілкуванні із ними між батьками дітей відсутні. Заявник не перешкоджає спілкуванню матері з дітьми. [PERSON] повністю та повноцінно матеріально забезпечує дітей усім необхідним для гармонійного розвитку дитини, здійснює належне та турботливе виховання, оплачує витрати на всі потреби дітей, на лікування, навчання, для забезпечення гармонійного розвитку. Встановлення факту перебування дітей на самостійному вихованні та утриманні батька обумовлено виключно інтересами дітей, викликаними необхідністю захисту їх життя, здоров`я, захисту прав та інтересів дітей. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що встановлення вищезазначеного факту необхідно заявнику для забезпечення прав дітей, вважає, що вимога про встановлення факту самостійного виховання батьком малолітніх дітей підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved