Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою, у якій просили винести обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] , на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з сестрою [PERSON] та матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання (перебування) сестри [PERSON] та матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори з сестрою [PERSON] та матір`ю [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог заявниці зазначили, що, [PERSON] та [PERSON] , будучи родичами (мати та донька), проживають разом у квартирі [ADDRESS] , що стверджується відмітками у паспортах. Вказана квартира перебуває у їх спільній сумісній власності, що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14 січня 2003 року. Заінтересована особа - [PERSON] приходиться [PERSON] братом, [PERSON] - сином. На підставі вироку суду [PERSON] був засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі . У липні [PERSON] звільнено з місць позбавлення волі та застосовано до нього адміністративний нагляд, що стверджується постановою Тернопільського міськрайонного суду від 14 листопада 2023 року (справа № 607/22247/23). На протязі 4-х місяців, з часу звільнення з місць позбавлення волі, [PERSON] проживав разом із заявницями за адресою: [ADDRESS] , та неодноразово вчиняв домашнє насильство, на яке вони, в силу небажання розголошення даного факту, реагували стримано не викликаючи поліцію. На даний час [PERSON] проживає окремо, за адресою: [ADDRESS] , проте з періодичною систематичністю з`являється за місцем проживання матері та сестри, влаштовує скандали, які переростають у домашнє насильство. Кривдник [PERSON] зловживає алкогольними напоями, ніде не працює, з`являючись за місцем проживання заявниць постійно здійснює психологічний тиск на них, словесно ображає, принижує; поводиться агресивно, погрожує фізичною розправою та заподіянням майнових збитків, а саме здійснити підпал під`їзду в якому вони проживають. Поведінка [PERSON] негативно впливає на здоров`я заявниць та працездатність, а також на психологічний стан, оскільки вони постійно перебувають в стані стресу та тривоги, побоюючись непередбачених дій кривдника. Стан кривдника та його поведінка прослідковується у діях, які зафіксовано у відеозаписі, який додано в якості доказу. Крім того, із заявницями проживає неповнолітня дитина, дочка [PERSON] , а скандали, які вчиняє кривдник за місцем їх проживання теж негативно впливають на останню. Дитина висловлює побоювання залишатися сама в квартирі, з огляду на можливість раптового приходу кривдника, який гримає у двері намагаючись їх вибити; після скандалів із кривдником дитина довгий час не може прийти до себе. Заявниці бояться за свою безпеку та безпеку неповнолітньої дитини, яка проживає разом із ними. Такі дії кривдника [PERSON] носять постійний, систематичний характер. 17 січня 2024 року відносно кривдника [PERSON] винесено два термінових заборонних приписи: серія АА № 304832 та серія АА № 304833 терміном на 5 діб, з тих підстав, що останній вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо сестри [PERSON] та матері [PERSON] . Відповідно до п. 1 «Порядку винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника» затвердженого Наказом МВС України від 01 серпня 2018 року №654, терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення. Отже, 17 січня 2024 року під час вчинення з боку кривдника домашнього насильства існувала безпосередня загроза життю та здоров`ю заявниць. [PERSON] та [PERSON] вважають себе такими, що зазнали домашнього насильства, а саме насильства психологічного характеру, яке проявляється в погрозах. Вчинене кривдником домашнє насильство викликало у заявниць побоювання за свою безпеку та побоювання за безпеку малолітньої дитини, яка проживає разом із ними. Крім того, неналежна та протиправна поведінка кривдника зумовила притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 187 КУпАП за порушення правил адміністративного нагляду (в одне провадження об`єднано 5 справ) та за ст.173 КУпАП хуліганство. Відтак, [PERSON] та [PERSON] , як жертви домашнього насильства, з урахуванням наявних ризиків потребують захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Тому, з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо них, з огляду на сам вид насильства (психологічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливих тяжких наслідків його вчинення, вважають, що до кривдника [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис. Ухвалою судді від 30 січня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , [PERSON] заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису. Заявниця [PERSON] \~в судовому\~засіданні підтримала\~доводи поданої\~нею заяви,\~просила задовольнити,\~оскільки її\~брат [PERSON] \~після звільнення\~з місць\~позбавлення волі\~деякий час\~проживав у\~квартирі за адресою: [ADDRESS] . На даний час він проживає у належному йому житлі, однак через, день, два, раз в тиждень [PERSON] приходить до місця проживання заявників, влаштовує сварки, висловлюєпогрози, виламує двері, що є зафіксовано на відео. [PERSON] боїться за свою безпеку і безпеку неповнолітньої дочки, яка проживає з нею, а тому просить суд винести обмежувальний припис. Заявниця [PERSON] \~також підтримала\~вимоги заяви,\~пояснювала,\~що [PERSON] \~є її\~сином,\~який до\~жовтня 2023\~року проживав\~у квартирі за адресою: [ADDRESS] , де також мешкають її дочка [PERSON] з внучкою заявниці. На даний час [PERSON] проживає за іншою адресою, але неодноразово приходить до місця проживання [PERSON] , влаштовує сварки, погрожує, що заріже, якщо не відкриють дверей квартири, стукає у двері, копає їх ногами. Також вибив шибку у вікні загального коридору, яку заявниці відновили власними силами. Заявниця боїться за свою безпеку і безпеку рідних, які з нею проживають. Дії [PERSON] є постійними, однак заявниця з дочкою не хотіли викликати працівників поліції, через родинні стосунки, намагалися врегулювати конфлікт без правоохоронних органів. Заінтересована особа [PERSON] в судове\~засідання не\~з`явився,\~однак про\~день та\~час слухання\~справи повідомлений\~належним чином, через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання, що відповідає змісту ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Отож, неявка заінтересованої особи не перешкоджає вирішенню заяви про видачу обмежувального припису. Заслухавши пояснення заявниць, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані і проживають в [ADDRESS] , що слідує з копії їх паспортів: серія [NUMBER] , виданого 01 червня 2000 року Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області; серія [NUMBER] , виданого 19 листопада 1998 року Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області [PERSON] є матір`ю кривдника [PERSON] , а [PERSON] його сестрою, що слідує із свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 15 квітня 1978 року міським відділом ЗАГС м. Тернопіль; свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданого 23 травня 1998 року Вівсянською сільською радою. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 14 січня 2003 року, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира за адресою [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 12 серпня 2004 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою на належну померлому [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] , його дружині [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 6007/16056/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, вчиненні дрібного хуліганства у п`яному вигляді. Також постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607//813/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187 КУпАП, за неодноразове порушення ним правил адміністративного нагляду. 17 січня 2024 року стосовно [PERSON] складено термінові заборонні приписи серія АА № 304832, серія АА № 304833 у зв`язку з вчиненням ним домашнього насильства психологічного характеру щодо [PERSON] та [PERSON] 17 січня 2024 року близько 22:10 год. за адресою: [ADDRESS] . Термінові заборонні приписи стосовно кривдника винесені строком на 5 діб, з 23:15 год. 17 січня 2024 року до 23:15 год. 22 січня 2024 року. З наданого суду та оглянутого в судовому засіданні відеозапису слідує, що [PERSON] неодноразово приходить до місця проживання заявниць, намагається потратити у житло, де вони проживають, стукає у двері, кричить, висловлюється нецензурною лексикою, погрожує розправою, копає двері ногами, намагається їх вибити. Відтак, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми процесуального та матеріального права. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3502 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3504 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 3506 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Верховним Судом у постанові № 753/4405/20 від 12 квітня 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будьякому його прояві. Основним нормативноправовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційноправові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За змістом п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будьякий спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Верховний Суд у постанові № 299/3692/19 від 30 червня 2021 року вказав, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Звертаючись до суду, [PERSON] та [PERSON] обґрунтовували підстави для видачі судом обмежувального припису стосовно [PERSON] нормами статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відтак, суд оцінивши доводи заяви, проаналізувавши надані документи, встановив, що [PERSON] , який є сином заявниці [PERSON] та братом заявниці [PERSON] , неодноразово за місцем їх проживання вчиняв домашнє насильство психологічного характеру, що вбачається із наданого суду відеозапису та складених щодо кривдника термінових заборонних приписів. Дії [PERSON] полягали у образах заявниць, погрозах, приниженні. Всі ці дії в сукупності, вказують на те, що заінтересована особа продовжує вчиняти домашнє насильство щодо [PERSON] та [PERSON] , що викликало у постраждалих осіб побоювання за свою безпеку та стало причиною їх звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Отож, [PERSON] та [PERSON] ,як жертви домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребують захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки ігнорування [PERSON] застосованих заходів впливу до нього, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником щодо заявниць психологічного насильства. Зазначене підтверджується фактичними обставинами справи, які встановлено судом в ході заслуховування пояснень заявниць та під час дослідження доказів. Тривалість і форма протиправної поведінки [PERSON] щодо [PERSON] і [PERSON] є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». З огляду на вказані обставини, суд доходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису, а тому заява [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню частково. Слід видати обмежувальний припис щодо [PERSON] , [INFO] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , на строк 3 (три) місяці, яким встановити наступний захід тимчасового обмеження прав кривдника: заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в\~місці проживання\~(перебування)\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~а саме\~у квартирі за адресою: [ADDRESS] ; заборонити[PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань ближче 100 метрів до [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . У задоволенні решти вимог зави [PERSON] та [PERSON] суд відмовляє, оскільки докази на обґрунтування таких обставин в матеріалах справи відсутні. ЄСПЛ вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). На підставі викладеного,

Outcome: partial