Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просить: визнати, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . В обґрунтування\~ позову посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] . Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Вказаний будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадкування за заповітом від 17.09.1979 за №706. Позивач зазначає, що він являється спадкоємцем вказаного майна померлої [PERSON] за заповітом від 06.06.2000. Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині немає. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв, оскільки фактично проживав із [PERSON] до дня її смерті, володів та управляв спадковим майном і після її смерті. Позивач вказує, що з\~ метою\~ оформлення\~ спадщини він звернувся із заявою до державної нотаріальної контори, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок нотаріусом було відмовлено з підстав відсутності реєстрації вищевказаного заповіту в Спадковому реєстрі. У зв`язку із зазначеним він змушений звернутись із вказаним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, обґрунтував вищенаведеним. Суду вказав, що [INFO] померла [PERSON] , яка являлася бабусею [PERSON] . Чоловік останньої [PERSON] помер раніше. На час смерті [PERSON] із нею проживав [PERSON] , однак без реєстрації місця проживання. За життя [PERSON] склала два заповіти, згідно яких один житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] заповіла [PERSON] , а інший, який розташований в [ADDRESS] заповіла [PERSON] . В листопаді 2022 року позивач звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Проте, вивчивши додані до заяви документи, нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачи свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно [PERSON] , у зв`язку з тим, що вказаний заповіт не зареєстрований в Спадковому реєстрі, що суперечить чинному законодавству України. Представник позивача також зазначив, що у 2000 році діяли Правила вчинення нотаріальних дій, згідно яких обов`язку реєструвати заповіт, який посвідчений посадовою особою сільської ради не було. Спадковий реєстр запроваджено у 2005 році, з цього часу встановлено обов`язок внесення заповіту до спадкового реєстру. Не зареєстрований заповіт не є підставою для втрати позивачем права на спадкування. У зв`язку із наведеним позивач просить встановити факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та визнати за ним право власності на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Представник відповідача - територіальної громади в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу у його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, в поданих до суду письмових поясненнях зазначив, що він разом із своїм братом [PERSON] доглядали за бабусею [PERSON] до дня її смерті [INFO] . За життя вона заповіла йому із братом будинковолодіння, які їй належали та розташовані в с.Брідок. Позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки проживав із нею до її смерті та користувався і управляв будинком, що розташований в [ADDRESS] . [PERSON] зазначає в своїх поясненнях, що не заперечує проти задоволення позову, просив розгляд справи проводити у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідка, врахувавши письмові пояснення третьої особи та заяву представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується\~ копією свідоцтва про смерть\~ серії [NUMBER] , виданого 29.08.2001 (а.с.15). Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої входить: житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельна частка (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності ССС «Дністер» с. Брідок, розміром 1,81 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості та майновий пай в сумі 3770 гривень в СВК «Дністер». Згідно\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Дана правова позиція також закріплена в п.9 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, в якому зазначено: «якщо спадщина відкрилась до набрання чинності\~ЦК, судам слід враховувати, що\~ст. 549 ЦК УРСР\~було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини, зокрема фактичний вступ у володіння та управління спадковим майно». Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] . Як вбачається із матеріалів спадкової справи №902/2004 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , остання за життя розпорядилася своїм майном, склавши заповіти. Згідно з заповітом від 22.12.1999 [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження: «свою хату з усіма надвірними будівлями, отримані в спадщину від чоловіка, що знаходиться в с. Брідок Заставнівського району Чернівецької області і все те майно, що буде належати мені на день моєї смерті , мається на увазі і майновий та земельний пай, що належить мені в СС «Дністер» заповідаю своєму внукові [PERSON] « (а.с.52). Згідно з заповітом від 06.06.2000 [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «свою хату, побудовану нею, що знаходиться в с.Брідок Заставнівського району Чернівецької області заповідаю своєму внукові [PERSON] » (а.с.18). Відповідно до\~ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно\~ст. 549 того ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Вказані вимоги спадкоємець [PERSON] виконав, оскільки на час відкриття спадщини проживав із спадкодавицею [PERSON] , що підтверджується довідками Старостинського округу №1 с. Брідок № 209,210 від 15.10.2021 та показаннями свідка, наданими в судовому засіданні. Так [PERSON] вказала, що являється матір`ю позивача. Житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] побудований [PERSON] та її матір`ю - [PERSON] , яка його заповіла своїй доньці. В послідуючому [PERSON] житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] заповіла [PERSON] , а житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] заповіла [PERSON] . У 2001 році [PERSON] було 29 році і він був зареєстрований в м. Чернівці, а фактично проживав в [ADDRESS] разом із бабусею [PERSON] . Після смерті [PERSON] внук [PERSON] продовжував проживати у будинку бабусі ще протягом шести років, доглядав за будинком, ремонтував його, обробляв земельну ділянку, користувався всім майном померлої. Отже, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] і такий факт необхідно встановити. Крім того судом встановлено, що позивач [PERSON] , будучи спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом, 10.11.2022 звернувся до Заставнівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої. Вказане вбачається із копії заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка міститься в матеріалах спадкової справи №902/2004 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.70). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим [PERSON] секретарем виконавчого комітету Брідоцької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області 06.06.2000 за реєстровим № 74 на майно бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори відмовлено у зв`язку з тим, що вказаний вище заповіт не зареєстрований в Спадковому реєстрі, що суперечить чинному законодавству України. Вказане вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15.11.2022 (а.с.76-77). Як вбачається із Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №284/02-31 від 15.11.2022, державний нотаріус Заставнівської державної нотаріальної контори при відмові у вчиненні нотаріальних дій, посилається зокрема на п.2.1 Положення про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 17 жовтня 2000 року №51/5 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2000 року за №714/4935, який передбачає, що заповіти, складені та посвідчені, змінені або скасовані в установленому законодавством порядку, підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі (а.с. 76-77) . Статтею 37 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинний на дату посвідчення заповіту) передбачено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють нотаріальні дії по посвідченню заповітів. Відповідно до пункту 2 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25 серпня 1994 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 1994 року (далі - Інструкція) (в редакції чинній на час складання заповіту), встановлено, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. У пункті 7 Інструкції зазначено, що нотаріальні дії можуть вчинятися посадовою особою будь-якого виконавчого комітету на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 36, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 Закону "Про нотаріат", та інших випадків, передбачених законодавством України. Пунктом 18 Інструкції передбачено, що\~нотаріальне посвідчення заповітів\~та довіреностей, засвідчення вірності копій документів і виписок з них, справжності підпису на документах здійснюються шляхом\~вчинення посвідчувальних написів на відповідних документах, які підписуються посадовою особою виконавчого комітету з прикладенням гербової печатки виконавчого комітету Ради народних депутатів. Згідно з пунктом 19 Інструкції всі нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій (додаток № 1). За пунктом 38 Інструкції\~заповіти, посвідчені посадовими особами виконавчих комітетів, записуються до алфавітної книги обліку заповітів. Аналіз вищенаведених вимог законодавства, діючих на час його складання (посвідчення) спірного заповіту дає підстави вважати, що на той час обов`язку реєстрації заповіту в Єдиному реєстрі заповітів не було, а тому волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження своїм майном не може ставитись під сумнів у зв`язку з нездійсненням державної реєстрації посвідченого заповіту у Спадковому реєстрі. Як вбачається із копії заповіту, вчиненого 06.06.2000, [PERSON] , жителька с.Брідок Заставнівського району Чернівецької області зробила розпорядження щодо свого майна. Вказаний заповіт посвідчений Новак М.П. - секретарем Брідоцької сільської ради. Заповіт підписаний [PERSON] у присутності секретаря (а.с.69). Зазначений заповіт зареєстровано в реєстрі за №74 та стягнуто держмито. Вказані дії відповідають вимогам Інструкції та ЗУ «Про нотаріат» ( в редакції чинній на час складання заповіту). Таким чином судом встановлено, що при складанні заповіту від 06.06.2000 порушень щодо його оформлення та посвідчення не допущено. Положення про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ, затверджено наказом Міністерства юстиції України від 17 жовтня 2000 року № 51/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2000 року № 714/4935 (далі Положення), тобто через чотири місяці після складання та посвідчення заповіту [PERSON] від 06.06.2000. Зазначене Положення розроблено з метою захисту майнових прав та інтересів громадян і юридичних осіб, створення єдиної системи обліку заповітів та спадкових справ, установлює порядок ведення та користування Єдиним реєстром заповітів та спадкових справ (далі - Єдиний реєстр). Єдиний реєстр - це комп`ютерна база даних, що містить відомості про заповіти та спадкові справи (пункт 1.1. Положення) Реєстратор Єдиного реєстру (далі - Реєстратор) - державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні угоди з Адміністратором і мають доступ до Єдиного реєстру через комп`ютерну мережу Міністерства юстиції України (пункт 1.4. Положення). Заповіти, складені та посвідчені, змінені або скасовані в установленому законодавством порядку, підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі пункт 2.1.1 Положення. Пунктом 2.2. Положення передбачено Порядок реєстрації заповітів, зокрема, реєстрація заповітів здійснюється шляхом унесення реєстраційного запису до Єдиного реєстру, реєстратор здійснює реєстрацію протягом 5 робочих днів з часу посвідчення ним заповіту або не пізніше наступного робочого дня з часу отримання від інших нотаріусів або заповідачів (у випадку, передбаченому пунктом 2.2.4 цього Положення) заяви про реєстрацію заповіту в Єдиному реєстрі (пункти 2.2.1 та 2.2.2. Положення). Відповідно до ст.541 ЦК УРСР, чинного на час укладення спірного заповіту (06.06.2000), заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця, часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. При вирішенні даного спору та застосовуючи норми права до спірних правовідносин, суд враховуючи позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, вважає, що до спірних правовідносин, що виникли в червні 2000 року (при укладанні заповіту) не підлягають застосуванню правові норми, які набрали чинності після укладання заповіту. Зважаючи на те, що заповіт [PERSON] від 06.06.2000, яким вона своє майно що знаходиться в с.Брідок Заставнівського району Чернівецької області заповідала своєму внукові [PERSON] , складений з дотримання вимог щодо форми та змісту заповіту, визначених статтею 541 ЦК УРСР,\~підписаний особисто заповідачкою, волевиявлення заповідачки було вільним і відповідало її волі, відповідачами не заявлялось вимог щодо наявності підстав для визнання заповіту недійсним або нікчемним, суд приходить до висновку, що не здійснення реєстрації посвідченого заповіту в Спадковому реєстрі не впливає на волевиявлення спадкодавиці, щодо розпорядження своїм майном. При цьому за відсутності реєстрації заповіту в Спадковому реєстрі спадкоємець не може зазнавати будь-яких втрат чи порушень свого права на мирне володіння спадковим майном. Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.09.1979 вбачається, що [PERSON] успадкувала житловий будинок з погосподарськими спорудами, що розташований в с. Брідок після смерті матері [PERSON] (а.с.22). Із довідки Брідоцького старостинського округу №1 Вікнянської сільської ради № 208 від 15.10.2021, вбачається, що згідно із записами погосподарської книги №1 житловий будинок в [ADDRESS] належав [PERSON] , яка проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.19). Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно технічного паспорта на будинок, житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, який розташований по [ADDRESS] побудований у 1962 році (а.с.9-11). Згідно звіту №19 про оцінку нерухомого майна житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами за адресою : [ADDRESS] , вартість об`єкту оцінки становить 157075 грн (а.с. 6-8). Відповідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимога про визнання за позивачем права власності на спірний будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] обґрунтована та підлягає задоволенню з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. Згідно ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 14:00 год. 25.01.2024 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено 05.02.2024 (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України та з врахуванням вихідних днів), то датою ухвалення даного судового рішення є 05.02.2024. На підставі викладеного та

Outcome: approved