Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Липовецької міської ради (далі - відповідач), в якому просив: - визнати за позивачем, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [INFO] [PERSON] , право на земельну частку (пай) по КСП "Трудівник" Нападівської сільської ради Вінницької області в розмірі 3,65 умовних кадастрових гектарів, яка згідно сертифікату серії ВН №0245102 за №102 від 18.04.1997 належала [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за позивачем, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [INFO] [PERSON] , право власності на земельну ділянку, площею 0,39 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, яка згідно державного акта серії ВН №00921 від 29.03.1995 належала [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за позивачем, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [INFO] [PERSON] , право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] померла [PERSON] , а після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) у розмірі 3,65 га бувшого КСП "Трудівник" згідно сертифіката ВН№0245102, земельна ділянка площею, 0,39 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, а також житловий будинок, що у с. Нападівка. За життя [PERSON] склала заповіт від 10.10.1990, зареєстрований за №18, посвідчений заступником голови Нападівської сільської ради, головою виконавчого комітету, за яким вона заповіла належний їй на праві особистої власності житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в с. Нападівка, Липовецький р-н, Вінницька обл., своєму синові [PERSON] . Спадщину [PERSON] прийняв її син [PERSON] , який протягом шести місяців з дня смерті матері фактично вступив у володіння її майном. [PERSON] помер [INFO] , однак за життя склав заповіт від 08.10.1999 згідно якого заповів все своє майно позивачу. Таким чином, до складу спадщини [PERSON] увійшло майно, яке він успадкував від своєї матері [PERSON] , а саме належний їй житловий будинок по [ADDRESS] , та право на земельну частку (пай), а також земельну ділянку площею, 0,39 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. Проте за життя [PERSON] таку спадщину не оформив. Позивач не зміг вчасно подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини по спадкуванню за заповітом дядька [PERSON] . Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 01.09.2023 у справі №136/726/23 позивачу визначено додатковий двохмісячний строк, з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви в органи нотаріату про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, позивачу не вдалося оформити спадщину [PERSON] , до складу якої увійшло майно [PERSON] в порядку спадкування за заповітом, навіть після визначення йому судом додаткового строку для прийняття спадщини. Ухвалою суду від 03.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Витребувано спадкові справи. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, однак представник у письмовій заяві позов визнав та просив розглянути справу без нього. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, а у своїй заяві просили суд про розгляд справи за їх відсутності, позов просили задовольнити. Суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, за наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи фіксацію судового засідання. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] . За життя [PERSON] отримала право на земельну частку (пай) у розмірі 3,65 га бувшого КСП "Трудівник" згідно сертифіката ВН№0245102. Також згідно Державного акта на право приватної власності на землю, [PERSON] належала земельна ділянка площею, 0,39 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. Згідно із заповітом від 10.10.1990 [PERSON] заповіла належний їй на праві особистої власності житловий будинок з господарськими будівлями, що у с. Нападівка Вінницької обл. своєму синові [PERSON] . Згідно рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 01.09.2023 у справі №136/726/23 вбачається, що суд встановив той факт, що згідно довідки, виданої виконкомом Липовецької міської ради №120 від 25.05.2023 [PERSON] була власником житлового будинку, що по [ADDRESS] . Спадщину [PERSON] прийняв її син [PERSON] , який протягом шести місяців з дня смерті матері фактично вступив у володіння її майном, що підтверджено відомостями з довідки, виданої виконкомом Липовецької міської ради №121 від 25.05.2023. Надалі [PERSON] помер [INFO] в с. Вирки, Всеволжського р-ну, Ленінградської обл. рф., однак за життя встиг скласти заповіт від 08.10.1999 згідно якого заповів все своє майно позивачу. Таким чином, до складу спадщини [PERSON] увійшло майно, яке він успадкував від своєї матері [PERSON] , а саме: житловий будинок, що по [ADDRESS] та право на земельну частку (пай), а також земельну ділянку площею, 0,39 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 01.09.2023 у справі №136/726/23 позивачу визначено додатковий двохмісячний строк, з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви в органи нотаріату про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У відповідь на запити суду до нотаріальної контори і нотаріального архіву вбачається, що спадкова справа на майно померлої [PERSON] не виявлена. У матеріалах справи наявна копія заяви позивача від 17.11.2023 згідно якої вбачається, що він звертався до приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу Кобзар С.В. де посилаючись на вищевказане рішення суду, яке набрало законної сили, заявляв, що прийняв спадщину [PERSON] . Проте, попри підтвердження поштового направлення приватному нотаріусу Кобзар С.В. такої заяви, у відповідь на запит суду від 27.12.2023 нею було повідомлено, що спадкова справа на майно померлого [INFO] [PERSON] нею не заводилася. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР 1963 спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Як визначено в ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За загальними приписами ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Суд встановив, що за життя [PERSON] , набувши право власності на житловий будинок, що по [ADDRESS] , та земельну ділянку площею, 0,39 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, а також право на земельну частку (пай) у розмірі 3,65 га бувшого КСП "Трудівник", 10.10.1990 заповіла своєму синові [PERSON] лише належний їй на праві особистої власності житловий будинок. [PERSON] спадщину матері у вигляді житлового будинку, в порядку спадкування за заповітом, прийняв в силу п. 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В силу вимог ст. 537 ЦК УРСР 1963 року частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку ст.ст. 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Суд встановив, що оскільки у своєму заповіті [PERSON] не вирішила спадкову долю своїх земельних ділянок, тому в силу ст. 537 ЦК УРСР 1963 року вони успадковуються її сином [PERSON] в порядку спадкування за законом, як спадкоємцем першої черги, за відсутності фактів прийняття спадщини його матері іншими. Однак, [INFO] [PERSON] помер, але попри те, що він не встиг оформити спадщину матері, проте за життя залишив заповіт від 08.10.1999, згідно якого заповів все своє майно позивачу. Як визначено в ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини (ч. 1 ст.1222 ЦК України). Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку не подав заяву він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач, і які не оспорює відповідач, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Суд встановив, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 01.09.2023 у справі №136/726/23 позивачу визначено додатковий двохмісячний строк, з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви в органи нотаріату про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в порядку спадкування за заповітом від 08.10.1999. До складу спадщини [PERSON] увійшло майно, яке він успадкував від своєї матері [PERSON] , а саме: житловий будинок, що по [ADDRESS] (в порядку спадкування на заповітом) та право на земельну частку (пай), а також земельну ділянку площею, 0,39 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства (в порядку спадкування за законом). Суд встановив, що у матеріалах справи наявна копія заяви позивача від 17.11.2023 згідно якої вбачається, що він звертався до приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу Кобзар С.В. де посилаючись на вищевказане рішення суду, яке набрало законної сили, заявляв, що прийняв спадщину [PERSON] , але приватний нотаріус Кобзар С.В. спадкову справу на майно померлого [INFO] [PERSON] не заводила. Суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидною, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що ним обраний. Крім того, відповідачем визнано пред`явлені до нього позовні вимоги під час судового розгляду. Суд зауважує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги: визнати за позивачем, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [INFO] [PERSON] , право на земельну частку (пай) по КСП "Трудівник" Нападівської сільської ради Вінницької області в розмірі 3,65 умовних кадастрових гектарів, яка згідно сертифікату серії ВН №0245102 за №102 від 18.04.1997 належала [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за позивачем, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [INFO] [PERSON] , право власності на земельну ділянку, площею 0,39 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, яка згідно державного акта серії ВН №00921 від 29.03.1995 належала [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за позивачем, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [INFO] [PERSON] , право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , ґрунтуються на нормах законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved