Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 20 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 629357931. За кредитним договором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кредит у відповідному розмірі на умовах строковості, зворотності, платності. 28.11.2018 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 та додаткову угоду до нього № 26 від 31.12.2020 року, за якими первісний кредитор передав ТОВ «Таліон плюс» за плату належні йому права вимоги до відповідача за реєстром боржників від 31.08.2021 року. Потім 20.10.2022 р. між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20102022, за яким новий кредитор передав ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором № 629357931 за реєстром боржників, за яким ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 35550 грн., з яких 10000 грн. сума боргу за основною сумою заборгованості та 25550 грн. сума боргу за відсотками. Також 25 жовтня 2019 року між ТОВ «Інвест фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 10001126028. За кредитним договором ТОВ «Інвест фінанс» надало відповідачу кредит у відповідному розмірі на умовах строковості, зворотності, платності. 11.05.2021 р. між ТОВ «Інвест фінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 11052021, за яким первісний кредитор передав ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором № 10001126028 за реєстром боржників, за яким ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 3120,50 грн., з яких 1700 грн. сума боргу за основною сумою заборгованості та 1420,50 грн. сума боргу за відсотками. Однак, всупереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання, не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитними договорами № 10001126028 та № 629357931 в загальній сумі 38670,50 грн., а також понесені судові витрати в сумі 2684 грн. Не погоджуючись із поданим позовом частково, відповідач [PERSON] подав суду відзив, де вказував, що дійсно 20.06.2021 р. ним із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладений кредитний договір № 629357931, підписаний електронним підписом позичальника, за яким сторони визначили графік розрахунку за наданим кредитом, виходячи з якого вбачається, що орієнтовна вартість користування кредитом становить 1180 грн., враховуючи застереження, що за 30 днів користування 1000 грн. вартість користування кредитом становлять 180 грн. При цьому за п. 1.7 кредитного договору № 629357931 кредитна лінія надається строком на 10 днів від дати отримання першого траншу кредиту, за що позичальник за п. 1.9 договору сплачує процентів в розмірі 1,7% за кожний день. Однак до справи не долучено розрахунків нарахування процентів за договором № 629357931 щодо боргу на суму 35550 грн. Отже, первісний кредитор не мав право нараховувати передбачені відповідним договором кредиту проценти позичальнику до повного погашення ним заборгованості після спливу строку кредитування. Тому відповідач визнає суму боргу за договором № 629357931 від 20.06.2021 року в розмірі лише 11632 грн., з яких 10000 грн. сума боргу за кредитом та 1632 грн. сума боргу за відсотками, оскільки 20.06.2021 р. позичальнику було надано 6000 грн., а 21.06.2021 року лише надано 4000 грн., за користування якими було обраховано відсотки за процентною ставкою 1,7% в день, що становить загалом 1632 грн. При цьому відповідач, не визнаючи боргу за договором кредиту № 100001126028, вказував, що позивачем не долучено доказів надання йому кредиту за таким договором первісним кредитором та не зазначено інформацію про вчинення додаткової угоди від 06.05.2021 року між її сторонами, тому не доведено наявність будь-якої заборгованості за таким кредитним договором. Враховуючи часткове визнання позовних вимог, просив суд відмовити позивачу в задоволенні вимог до нього щодо кредитного договору № 10001126028. Ухвалою суду від 20 грудня 2023 року при відкритті провадження судом було визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Представник позивача, [PERSON] , подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, [PERSON] , не висловив заперечень проти розгляду позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до нього про стягнення боргу без виклику сторін. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК). Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Судом було встановлено, що 20.06.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] за допомогою електронного підпису було укладено договір про надання фінансового кредиту № 629357931, за умовами якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 10000 грн. строком на 10 днів, за яким проводиться нарахування відсотків в розмірі 1,7% на день, починаючи з дня отримання такої суми кредиту. Таким чином суд дійшов висновку, що договір від 20.06.2021 року був підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між сторонами такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. При цьому на підтвердження перерахування грошових коштів на виконання умов кредитного договору № 629357931 на рахунок позичальника матеріали справи містять докази перерахування платіжними дорученнями відповідачу коштів 20.06.2021 року в сумі 6000 грн. та 21.06.2021 року в загальній сумі 4000 грн. Також було встановлено, що 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до умов яких ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило на користь ТОВ «Таліон плюс» права грошової вимоги до боржників, зокрема, до [PERSON] за договором № 629357931. Крім того суд встановив, що 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20102022, за яким ТОВ «Таліон плюс» відступило на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників, зокрема, до [PERSON] за договором № 629357931, що підтверджується витягом з реєстру боржників від 21 жовтня 2022 року, де вказано, що заборгованість відповідача становить 35550 грн., з яких 10000 грн. сума боргу за кредитом та 25550 грн. сума боргу за відсотками. За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином права вимоги за договором кредитування № 629357931 від 20 червня 2021 року, укладеним [PERSON] із первісним кредитором, перейшло з рештою до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за таким кредитним договором щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого у [PERSON] утворилась заборгованість, яку відповідач повинен сплатити на користь позивача. Вирішуючи питання про розмір такої заборгованості суд вказує, що за абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, суд вказує, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги за ч. 2 ст. 1050 ЦК. При цьому в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того суд вказує, що до матеріалів справи не було долучено розрахунків за договором кредиту № 629357931, за яким утворилась заборгованість відповідача перед первісним кредитором на суму 35550 грн. Таким чином суд відхиляє посилання ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на доведеність розміру боргу відповідача перед позивачем у зазначеному в позовній заяві розмірі за таким договором, оскільки суд не приймає аргументи про те, що первісний кредитор мав право нараховувати передбачені відповідним договором кредиту проценти позичальнику до повного погашення ним заборгованості. Отже, суд зазначає, що нарахування [PERSON] відсотків за межами дії укладеного відповідачем кредитного договору № 629357931 від 20.06.2021 року суперечить вимогам закону. Аналогічна правова позиції була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Таким чином суд встановив наявність боргу [PERSON] перед позивачем за договором № 629357931 від 20.06.2021 року саме в сумі 11700 грн., з яких 10000 грн. борг за кредитом та 1700 грн. борг з відсотків, що повністю узгоджується із умовами кредитного договору № 629357931, яким визначено, що відсотки на суму боргу нараховуються від дати видачі кредиту та протягом 10 днів у розмірі 1,7% на день (6000 х 0,017 х 10 + 4000 х 0,017 х 10 = 1700). Крім того судом було встановлено, що 25.10.2019 року між ТОВ «Інвест фінанс» та [PERSON] за допомогою електронного підпису було укладено договір про надання споживчого кредиту № 10001126028, за умовами якого кредитор повинен надати позичальнику кредит у сумі 1700 грн. строком на 30 днів, за яким проводиться нарахування відсотків в розмірі 2,5% на день на суму боргу. В той же час суд зазначає, що доказів перерахування на рахунок [PERSON] грошових коштів в сумі кредиту 1700 грн. на виконання умов договору про надання споживчого кредиту № 10001126028 матеріали справи не містять, а долучена представниками позивача копія додаткової угоди від 25.10.2019 року між ТОВ «Інвест фінанс» та [PERSON] до договору № 10001126028 не містить підпису сторін, тому є неукладеною, внаслідок чого не доводить наявність боргу у відповідача перед первісним кредитором за таким кредитним договором. В подальшому 11 травня 2021 року між ТОВ «Інвест фінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 11052021, за яким ТОВ «Інвест фінанс» відступило на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників, зокрема, до [PERSON] за договором № 10001126028, що підтверджується актом прийому передачі реєстру боржників та витягом з реєстру боржників, де вказано, що заборгованість відповідача становить 3120,50 грн., з яких 1700 грн. сума боргу за кредитом та 1420,50 грн. сума боргу за відсотками. Натомість, суд зазначає, що представниками ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перед судом не було доведено існування у відповідача перед первісним кредитором, ТОВ «Інвест фінанс», боргу за договором № 10001126028, внаслідок чого суд відхиляє посилання представника позивача на доведеність переходу права вимоги від ТОВ «Інвест фінанс» до позивача за таким кредитним договором. Таким чином через недоведеність позовних вимог в цій частині суд дійшов переконання у необхідності відмовити ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в заявлених позовних вимогах до [PERSON] про стягнення з нього боргу за договором кредиту № 10001126028 в сумі 3120,50 грн. Підсумовуючи, суд зазначає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», заявлені до відповідача, підлягають на підставі викладеного судом вмотивування частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача з [PERSON] боргу лише за договором кредиту від 20.06.2021 року № 629357931 в сумі 11700 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зі сплати судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, що дорівнює відповідно 812,06 грн. (11700 / 38670,50 х 2684 = 812,06).

Outcome: partial