Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

29.11.2023р. позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого у них [INFO] народилась донька [PERSON] . В 2012р. шлюб з відповідачем розірвано, донька залишилась проживати з нею. 29.07.2023р. між нею та Запорізьким державним медико-фармацевтичним університетом було укладено Договір №К-Ф-9-24 про надання платної освітньої послуги її доньці [PERSON] . Загальна вартість освітньої послуги за цим договором становить 74 040,00грн. Вказана сума є для неї непосильною, оскільки батько дитини матеріально їм не допомагає. У зв`язку з цим вона вимушена звернутись до суду з цим позовом. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на навчання доньки [PERSON] в розмірі 50% від вартості освітньої послуги, пропорційно щомісячно, починаючи від дати початку і до закінчення навчання. Ухвалою суду від 05.12.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. Позивачка [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, відзиву на позов чи зустрічного позову не подав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, в т.ч. у відсутність відповідача на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що позивачка [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу між сторонами їх неповнолітня донька проживає з матір`ю - позивачкою [PERSON] . Відповідач [PERSON] за рішенням суду зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.01.2012р. і до повноліття дитини. Вказане рішення суду перебуває на примусовому виконанні, ВП № [NUMBER]. Згідно з розрахунком державного виконавця від 25.12.2023р. заборгованість боржника [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] за період з 01.03.2022р. по 31.12.2023р. становить 53135,00грн. Щомісячний розмір аліментів становить 2892,50грн. Боржником за цей період (в жовтні 2023р.) сплачено усього 10500,00грн. 29.07.2023р. між Запорізьким державним медико-фармацевтичним університетом (заклад), з одного боку, та [PERSON] (замовник), з іншого боку, було укладено Договір №К-Ф-9-24 про надання платної освітньої послуги, відповідно до якого заклад зобов`язується надати послуги з фахової передвищої освіти для здобувача [PERSON] , а замовник зобов`язується оплатити ці послуги у строк та порядку, встановленому договором. Згідно з розділом 3 вказаного Договору загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 74040,00грн., за роками навчання: 1 курс - 23720,00грн., 2 курс - 24630,00грн., 3 курс - 25690,00грн. Оплата здійснюється за осінній семестр до 01 вересня відповідного навчального року, за весняний - до 14 січня відповідного навчального року. Згідно з довідкою Запорізького державного медико-фармацевтичним університету №140 від 01.09.2023р. [PERSON] з 01.09.2023р. зарахована студенткою 1 курсу денної форми навчання відділення «Фармація» Медичного фахового коледжу ЗДМФУ, за контрактом, стипендію не отримує. Термін навчання з 01.09.2023р. по 30.06.2026р. Згідно з квитанцією АТ «АБ «РадаБанк» від 31.07.2023р. [PERSON] сплатила на рахунок Запорізького державного медико-фармацевтичним університету за навчання [PERSON] 11860,00грн. Згідно з квитанцією АТ «АБ «РадаБанк» від 02.01.2024р. [PERSON] сплатила на рахунок Запорізького державного медико-фармацевтичним університету за навчання [PERSON] 11860,00грн. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006р. у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява №31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Згідно з ст.51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ч. 8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, в межах цієї справи позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] додаткові витрати на навчання неповнолітньої доньки [PERSON] , однак в позовній заяві в обґрунтування свої позовних вимог посилається на положення ст.199 СК України, яка регулює правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. В постанові від 08 червня 2021 року у справі №662/397/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. При цьому, незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Отже, оскільки донька сторін [PERSON] , [INFO] , на цей час повноліття ще не досягла, тому питання її утримання батьками не регулюються ст.199 СК України, на яку посилається позивачка [PERSON] , і суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин норми ст.185 СК України. Так, згідно з ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] . В даному випадку суд виходить з того, що за змістом ст.185 СК України додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини повинні бути викликані особливими обставинами, які не покриваються за рахунок звичайних витрат (аліментів). До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина потребує додаткових витрат у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Тобто, особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними факторами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами. При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Так, суд вважає встановленим та доведеним, щонеповнолітня донька сторін [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2023р. навчається на денному відділенні Медичного фахового коледжу ЗДМФУ, форма навчання контрактна, стипендію вона не отримує. При цьому, оплата за навчання здійснюється за відповідним договором позивачкою [PERSON] , з якою проживає неповнолітня дитина. Зокрема, за 1 навчальний рік позивачкою сплачено на рахунок навчального закладу 31.07.2023р. - 11860,00грн. та 02.01.2024р. - 11860,00грн., усього 23720,00грн. Вказані обставини підтверджуються наданими позивачкою письмовими доказами - договором, довідками, квитанціями, які суд вважає належними та допустимими доказами. Враховуючи, що аліменти передбачені для забезпечення звичних, щоденних потреб неповнолітньої дитини, і понесені позивачкою витрати на навчання не покриваються аліментами, які стягнуті з відповідача [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки і щомісячний розмір яких становить за розрахунком державного виконавця 2892,50грн., суд вважає, що витрати на навчання є додатковими, оскільки викликані особливою обставиною - навчанням неповнолітньої дитини у вищому навчальному закладі з метою отримання професійної освіти, що відповідає якнайкращим інтересам дитини. Забезпечення здобуття такої освіти також є обов`язком обох батьків. За таких обставин, виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків, суд на підставі ст.185 СК України вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] користь позивачки [PERSON] 1/2 частину фактично здійснених нею витрат на оплату навчання неповнолітньої доньки, а саме 11860,00грн. (23720,00грн. / 2). При цьому, підстав для стягнення таких витрат на майбутнє, як просить позивачка, суд не знаходить, оскільки, по-перше, позивачкою не надано обґрунтованого розрахунку розміру витрат. За договором надання платних освітніх послуг оплата повинна здійснюватися за кожний навчальний рік, щосеместрово, а не щомісячно, як просить стягнути позивачка. Навчання може бути припинено достроково з будь-яких причин, тому стягнення витрат на навчання на майбутнє не є справедливим та розумним. Крім того, у випадку досягнення донькою повноліття питання щодо обов`язку батьків надавати своїй дитині матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) у зв`язку з продовженням навчання регулюється ст.199 СК України. Закон не передбачає самостійного, окремого від аліментних зобов`язань обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітніх дітей, що викликані особливими обставинами. В даному випадку донька сторін [PERSON] досягне повноліття [INFO] , в той час, коли за наданими позивачкою доказами термін її навчання в Медичному фаховому коледжі ЗДМФУ закінчується 30.06.2026р. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задовольнити частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20грн.

Outcome: partial