Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби (опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, витрати на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення), за період з 1 грудня 2021 року по 31 березня 2023 року в сумі 7 169,84 грн. та судового збору у розмірі 2 684 грн. Позов мотивує тим, що відповідач [PERSON] є власником та проживає за адресою: [ADDRESS] , та відповідно є споживачем послуг, які надає ЛМКП «Львівтеплоенерго». Відповідно до опитувального листа, виготовленого спеціалізованою проектною організацією на замовлення управителя даного будинку - ЛКП «ЛКП - 504», житловий будинок [ADDRESS] обладнаний системою опалення та, а у квартирі [ADDRESS] , що належить відповідачу, встановлене індивідуальне опалення. Даний будинок обладнаний вузлом обліку теплової енергії (тепловим лічильником). Позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією та з 1 грудня 2021 року останній з відповідачем фактично укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії який за своєю правовою природою є публічним договорам приєднання. Згідно обліку ЛМКП «Львівтеплоенерго», квартира [ADDRESS] , від`єднана від загальнобудинкової системи опалення згідно з актом про відключення квартири від 19 червня 2008 року. Нарахування вартості послуги з постачання теплової енергії за вказаною адресою з грудня 2021 року проводиться за теплову енергію на загальнобудинкові потреби (опалення місць загального користування (МЗЮ та допоміжних приміщень, витрати на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення). Позивач звертає увагу на те, що чинними нормативно-правовими актами не передбачено звільнення споживачів від обов`язку оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування. Вказує, що відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості та кількості даних послуг з метою їх оплати. Факт надання відповідачу послуг теплової енергії на загальнобудинкові потреби підтверджується актами включення системи теплопостачання до будинку та засвідчені управителем будинку - ЛКП. Нарахування кількості та вартості послуги з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби за даною адресою проводилися згідно показів загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії. Зазначає, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично ними користувалися, проте відповідач не виконав свого зобов`язання щодо сплати вартості наданих послуг та у нього виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) за період з 1 грудня 2021 року по 31 березня 2023 року в сумі 7169,84 грн. Неправомірні дії відповідача призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача, у зв`язку з чим позов просить задовольнити. Додатково вказує, що позовна заява подається на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 26 червня 2023 року у справі №463/3419/23 про скасування судового наказу від 29 травня 2023 року про стягнення з [PERSON] на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості за послуги з постачання теплової енергії. Матеріали даного позову були подані до Личаківського районного суду м. Львова 15 серпня 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 16 серпня 2023 року дану справу прийнято до розгляду, відкрито у ній провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в ній матеріалами. При цьому даною ухвалою сторонам було встановлено строк для подання заяв по суті, зокрема визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію вказаної\~вище ухвали,\~а також\~копію позовної\~заяви з\~додатками того\~ж дня\~-\~16\~серпня 2023\~року було\~скеровано сторонам\~для відома,\~22\~серпня 2023\~року зазначене\~поштове відправлення\~отримано представником позивача, а 25 вересня 2023 року поштове відправлення, що скеровувалось відповідачу, повернулось до суду без вручення за закінченням терміну зберігання. У зв`язку з наведеним з метою дотримання прав відповідача 10 жовтня 2023 року копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками було повторно скеровано відповідачу для відома, згідно з рекомендованим повідомленням про вручення, що повернулось до суду 17 листопада 2023 року, таке було вручено відповідачу 15 листопада 2023 року. 30 листопада 2023 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Малицької Б.О., що діє на підставі ордеру серії ВС №1244322 від 24 листопада 2023 року, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позову ЛМКП «Львівтеплоенерго» у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача. Зазначає, що відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі. Вказує, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . 2 листопада 2007 року складено акт про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП за адресою: [ADDRESS] , та такий затверджено рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП, відповідно до протоколу від 19 червня 2008 року № 6 параграф 6, головою комісії Олійником В.П. Відтак, квартира відповідача від`єднана від загальнобудинкової системи опалення. Щодо укладення індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії звертає увагу на положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, ст.ст. 626, 638 ЦК України, вказуючи, що позивачем на адресу відповідача проект договору чи заява-приєднання не скеровувалися, жоден із скерованих відповідачу рахунків за надані послуги ним не були оплачені. Відтак вважає, що твердження позивача про те, що з 1 грудня 2021 року з відповідачем є фактично укладеним індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії не відповідає дійсності. Щодо нарахування з 1 грудня 2021 року вартості послуги з постачання теплової енергії: за теплову енергію на загальнобудинкові потреби (опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень, витрати на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення звертає увагу на те, що позивач в позовній заяві стверджує, що у будинку за вказаною адресою надаються послуги з опалення місць загального користування та допоміжних приміщень. Однак, на думку відповідача факт включення системи опалення до будинку [ADDRESS] на опалення не доводить факту надання послуг центрального опалення місць загального користування та допоміжних приміщень у вказаному будинку, позивач не надав жодних належних та достовірних доказів надання таких послуг. Вказує, що будинок за адресою: [ADDRESS] є двоповерховим, місця загального користування, а саме: сходова клітка, загальні коридори, не оснащені тепловикористальними установками та стояки опалення відсутні. Подаючий магістральний трубопровід системи опалення прокладений на горищі (допоміжне приміщення). Вважає, що сходова клітка та загальні коридори не можуть вважатися опалювальними приміщеннями, з урахуванням визначення, яке міститься в п. 2 Розділу 1 Методики. Допоміжне приміщення на думку сторони відповідача також не вважається опалювальним приміщенням, оскільки в такому відсутні тепловикористальні установки, а лише проходить магістральний трубопровід, який виконує функцію транспортування теплової енергії, а не опалення приміщення. Окрім того звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься розрахунок з оплати за опалення місць загального користування, витрати на функціонування системи опалення, платіж за абонентське обслуговування, однак з такого не зрозуміло згідно якого нормативного документа та за якою формулою він здійснювався, внаслідок чого на думку позивача утворилась заборгованість на суму 7169,84 грн. Відтак вважає, що ціна позову є необгрунтованою та матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували таку суму заборгованості, окрім розрахунку, згідно якого неможливо достеменно зрозуміти саме такий розрахунок. Звертає увагу на те, що невідомо чи врахований факт відсутності тепловикористальних установок у загальних коридорах, сходових клітках, допоміжному приміщенні (горище). Також позивачем не зазначається яка частка теплової енергії постачалась до приміщення та у якому відсотковому співвідношенні розраховувалась на квартиру [ADDRESS] . Позивач не долучив до позовної заяви копій повідомлень на оплату послуг, які надсилались відповідачу, з яких можна було б ще встановити чи площа, яка розраховувалась для пропорційної оплати відповідає фактичним даним площі квартири [ADDRESS] . Відтак, відповідач вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи, а відтак не підлягає задоволенню, а ціна позову є необґрунтованою та нічим не підтвердженою. 1 грудня 2023 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Лозинської О.А., що діє на підставі довіреності від 21 грудня 2022 року зареєстрованої за №43, про продовження строку для надання відповіді на відзив на 15 днів. Ухвалою суду від 4 грудня 2023 року вказане клопотання представника позивача задоволено частково та продовжено позивачу ЛМКП «Львівтеплоенерго» строк для подання відповіді на відзив відповідача [PERSON] до п`ятнадцяти днів з дня отримання відзиву. 13 грудня 2023 року представник позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Лозинська О.А. подала до суду відповідь на відзив. Зазначає, що позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві. Зокрема звертає увагу на положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, щодо порядку та особливостей укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг. Вказує, що відповідно до п. 13 зазначених Правил фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, в тому числі факт отримання послуги, актами про включення системи теплопостачання від 11 листопада 2021 року, від 14 листопада 2022 року підтверджується надання ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуг з постачання теплової енергії, в тому числі і мешканцям будинку [ADDRESS] . Також звертає увагу на висновок, викладений у ряді постанов Верховного Суду України про те, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відтак вважає, що твердження [PERSON] про те, що йому не надсилались та не направлялися на ознайомлення вказані індивідуальні договори, не можуть заслуговувати на увагу. Також вказує, що відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» із 1 грудня 2021 року введено в дію нові договори зі споживачами, в тому числі відповідно до норм п. 5 ст. 13 Закону з відповідачем є укладеним індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання, такий розміщений на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» (https://lmkp.lte.lviv.ua), типова форма якого затверджена постановами Кабінету Міністрів України МІ022, МІ023 від 8 вересня 2021 року та відповідає положенням ст.ст. 633, 634 ЦК України. Вказує, що нарахування по будинку на [ADDRESS] , здійснюється комерційним приладом обліку теплової енергії, який обліковує кількість спожитої теплової енергії будинком. Звертає увагу на те, що відповідно до положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення у разі відключення його квартири від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Вказує, що аналогічне положення містить п. 5 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії. При цьому звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку, та таким є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні). Аналогічне положення міститься в Законі України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», при цьому таким встановлено обов`язок співвласників багатоквартирного будинку, зокрема забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги, а також відповідно даного Закону витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку. Вказує, що з наведеного вбачається, що система опалення, як інженерна система будинку, яка призначена для задоволення потреб усіх співвласників (мешканців будинку), належить на праві спільної сумісної власності всім співвласникам, які зобов`язані забезпечувати належне її утримання, що також включає і витрати на оплату комунальних послуг щодо цього спільного майна. При цьому зазначає, що порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії визначено Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та такий визначає, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Такою є Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28 грудня 2018 року № 315. При цьому зазначає, що методика не передбачає обов`язкового встановлення спеціальних нагрівальних приладів у МЗК, а також ні вказаною методикою, ні Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» чи будь-яким іншим нормативно-правовим актом не передбачено звільнення споживачів від обов`язку оплати теплової енергії, витраченої на опалення МЗК, у разі відсутності у них окремих опалювальних приладів. Вказує, що враховуючи вимоги чинного законодавства України кожен власник споживач зобов`язаний брати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії, в тому числі витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень, та своєчасно і в повному обсязі оплачувати надану йому послугу з постачання теплової енергії. Зазначає, що вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18, в якій суд зазначив, що відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати за централізоване опалення місць загального користування будинку та вирішив, що така оплата вноситься незалежно від наявності автономного опалення. Подібні за змістом позиції містяться також у постанові Верховного Суду від 5 червня 2019 року у справі № 703/3515/15-ц, а також у постанові від 26 вересня 2018 року у справі №703/58/16-ц, за обставинами якої також були відсутні опалювальні прилади в місцях загального користування будинку Також звертає увагу на те, що зазначене у відзиві відповідачем твердження про те, що у його житловому будинку відсутні тепловикористальні установки не заслуговує уваги, оскільки є недоведеним, необгрунтованим, безпідставним та такими, що суперечать встановленим вимогам закону та наведеному вище. При цьому відповідач вказує, що у будинку наявний подаючий магістральний трубопровід системи опалення прокладений на горищі (допоміжному приміщенні) - тобто прилади, які забезпечують функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Зазначає, що враховуючи положення Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії якщо відповідач вбачає невідповідності у заявлених опалювальних площах, останній повинен надати до ЛМКП «Львівтеплоенерго» інформацію для внесення корективів та здійснення перерахунку. Інформацію про величини опалювальної прощі квартир вказаного будинку, та споживачів ЛМКП «Львівтеплоенерго» було передано в електронному вигляді від ЛКП «Господар», оскільки останній є управителем будинку (балансоутримувачем), основним завданням діяльності якого визначено утримання, обслуговування та ремонт житлових будівель, в тому числі і внутрішньо будинкових мереж теплопостачання. Відтак вказує, що позивач обґрунтовує свою вимогу наявними та достовірними доказами, а саме: актами включення системи теплопостачання до будинку [ADDRESS] , які підтверджують, що теплова енергія у будинок зайшла від виконавця послуги, перебуває та циркулює по системних теплопостачання будинку, а управитель будинку як обслуговуюча компанія підтверджує цей факт. Вважає, що дані акти безспірно доводять факт надання позивачем теплової енергії до будинку [ADDRESS] , акти встановлення та експлуатаційної повірки комерційного (будинкового) приладу обліку доводять здійснення обліку наданої послуги, зміна показників приладу комерційного обліку доводить кількість спожитої теплової енергії, механізм розрахунку надає дані про кількість та вартість фактично спожитої теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, яка складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку, а також обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення за адресою [ADDRESS] за період з грудня 2021 року по квітень 2023 року, що відображено в службовій записці від 4 грудня 2023 року. Відповідач зобов`язаний сплачувати за складову частину витрати теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення та допоміжних приміщень та функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, ці втрати сплачують усі мешканці, а також орендарі/власники нежитлових приміщень, незалежно від наявності/відсутності опалювальних приладів у квартирі чи на сходових клітках. При цьому дії позивача щодо нарахування плати за надані послуги з опалення місць загального користування є правомірними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам законодавства України, а відтак підставною та обґрунтованою є і вимога щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги. 16 січня 2024 року представник позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Лозинська О.А. подала до суду клопотання про долучення\~до матеріалів\~справи судової\~практики у\~тотожних справах,\~в якому\~звертає увагу\~на те,\~що в постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 5 грудня 2022 року у справі №344/5836/22 та в постанові Тернопільського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у справі №607/18708/22 суди прийшли до єдиного висновку щодо обов`язку споживача здійснювати оплату за надані послуги з постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення для квартир в яких встановлено автономну систему опалення відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 - в редакції постанови КМУ від 8 вересня 2021 року № 1022, та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315. Окрім того 16 січня 2024 року представник позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Лозинська О.А. також подала до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, у поданому клопотанні просила поновити строк для подання такого. У зв`язку з перебуванням головуючого судді Стрепка Н.Л. у відпустці з 6 грудня 2023 року до 28 січня 2024 року включно розгляд клопотання здійснювався судом наступного робочого дня. Ухвалою суду від 29 січня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, а подане клопотання залишено без розгляду. Також 29 січня 2024 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення представник позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Лозинської О.А., в яких остання вказує, що за адресою [ADDRESS] , в порядку черговості, у грудні 2023 року передбачалось проведення корегувань у відповідності до наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 358 від 28 грудня 2021 року, яким було внесено зміни до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28 грудня 2018 року № 315 зі змінами та доповненнями, які почати діяти з січня 2022 року. Зазначає, що відповідно до п. 8 розділу IV Методики зі змінами та доповненнями, обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби, витрати на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, визначаються як частка від загального обсягу теплової енергії на опалення будівлі та цю частку з січня 2022 року змінено на 25%, однак через технічні причини позивач зміг провести коригування у відповідності до вищевказаних змін у порядку черговості. Відповідно до вищевказаної Методики розподілу ЛМКП «Львівтеплоенерго» у грудні 2023 року проведено відповідачу перерозподіл (корекцію) нарахувань на суму - 97,79 грн. за період з 1 січня 2022 року по 30 квітня 2022 року, за вказаною вище адресою. З врахуванням наведеного вважає, що дії позивача щодо нарахування плати за надані послуги відповідачу є правомірними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам законодавства України, наведені відповідачем у відзиві заперечення проти позову не спростовують та не звільняють від покладеного законодавством зобов`язання щодо оплати послуг з постачання теплової енергії, а відтак позовні вимоги ЛМКП «Львівтеплоенерго» підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~ З врахуванням положень ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд даної справи по суті розпочався. З наведеного вище вбачається, що учасники справи повідомлені про розгляд такої належним чином, подали заяви по суті справи, у яких виклали свої аргументи та до яких долучили наявні у них докази. Відтак суд згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 8 ст. 279 ЦПК України вважає за можливе завершити розгляд справи та ухвалити рішення за наявними у такій матеріалами. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №329665379 від 20 квітня 2023 року (а.с. 11-12). Позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» стверджує, що за даною адресою ним надаються відповідачу послуги з постачання теплової енергії на підставі укладеного з [PERSON] індивідуального договору приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії у порядку, встановленому Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28 грудня 2018 року №315. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок [ADDRESS] включений до системи теплопостачання теплопостачальною організацією ЛМКП «Львівтеплоенерго» без квартири [ADDRESS] , належної відповідачу, що підтверджується актами від 11 жовтня 2021 року (а.с. 14) та від 14 листопада 2022 року (а.с. 15). З опитувального листа споживача теплової енергії щодо вказаного будинку вбачається, що у такому наявні опалювані приміщення загального користування, зокрема сходова клітка, квартира [ADDRESS] відключена від опалення (а.с. 16-17). Наведене підтверджується також актом про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП від 2 листопада 2007 року, згідно з яким квартиру за адресою [ADDRESS] відключено від вказаних мереж (а.с. 18). Окрім того з наданих позивачем разом з відповіддю на відзив доказів, а саме акту експлуатаційної перевірки вузла обліку теплової енергії (ВОТЕ) за №2348 від 15 вересня 2022 року, паспорту теплолічильника, свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35/08072 від 31 серпня 2022 року, в житловому будинку за адресою [ADDRESS] встановлено вузол обліку теплової енергії, яким обліковується опалення такого. З інформації про ВОТЕ №2348 вбачається, що такий встановлено 20 травня 2015 року та по ньому регулярно вносились показники, в тому числі за період з 1 грудня 2021 року по 20 квітня 2023 року. Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Аналогічно згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. При цьому ст. 7 даного Закону, якою визначено обов`язки співвласників багатоквартирного будинку, передбачено, що співвласники зобов`язані зокрема: забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку (п. 1); своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги (п. 10). А відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 такого витрати на управління багатоквартирним будинком включають в тому числі витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат (ч. 2 ст. 12 Закону). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також рядом підзаконних нормативно-правових актів. Так пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з пунктом 2 такої виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а пунктом 6 даної частини статті визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону виконавцем комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. При цьому згідно пунктом 2 та 6 ч. 1 ст. 1 Закону виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону обов`язок індивідуального споживача надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 ст. 9 Закону встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Аналогічно відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.\~ Щодо посилань відповідача на відсутність між ним на позивачем договірних правовідносин слід зазначити наступне. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~12\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 цього Закону (ч. 4 с. 9 Закону). При цьому ч. 1 ст. 9 Закону передбачено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Так відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Частиною 5 даної статті Закону встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Аналогічно абз. 1-3 п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, передбачено, що надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. При цьому п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Так вказаною вище постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, в яку було в подальшому внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року №1022, що набрали чинності з 1 жовтня 2021 року, окрім зазначених Правил було затверджено також типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії, в тому числі типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. При цьому судом встановлено, що на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» дійсно розміщено публічний типовий договір приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії, а саме зразок індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі індивідуальний договір) від 1 грудня 2021 року (https://lmkp.lte.lviv.ua/images/pdoggv.pdf), а відтак судом беруться до уваги посилання позивача на наявність між сторонами договірних правовідносин. Окрім того суд звертає увагу на те, що на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» наявне роз`яснення для мешканців (споживачів) щодо нарахування вартості послуг з опалення місць загального користування (https://lmkp.lte.lviv.ua/index.php/meshkantsiam/pytannia-vidpovidi-shchodo-narakhuvannia/narakhuvannia-na-mistsia-zahalnoho-korystuvannia). Згідно з пунктами 1, 2 індивідуального договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті підприємства https://lmkp.lte.lviv.ua. Абзацом 5\~п.\~13\~Правил надання\~послуги з\~постачання теплової\~енергії встановлено,\~що фактом\~приєднання споживача\~до умов\~індивідуального договору\~(акцептування\~договору)\~є вчинення\~споживачем будь-яких\~дій,\~які свідчать\~про його\~бажання укласти\~договір,\~зокрема надання\~виконавцю підписаної\~заяви-приєднання,\~сплата рахунка\~за надані\~послуги,\~факт отримання\~послуги.\~Аналогічні положення\~містяться в\~п.\~4 індивідуального договору. При цьому як слушно зауважує у відповіді на відзив представник позивача, факт надання таких послуг, а відтак і отримання їх відповідачем, підтверджується наведеними вище актами про включення системи теплопостачання до будинку, а також такий підтверджується інформацією про кількість фактично спожитої теплової енергії будинком відповідно до встановленого у ньому вузла обліку теплової енергії, зокрема за період нарахування - з 1 грудня 2021 року по 20 квітня 2023 року. Окрім того слід зауважити, що відповідно до позиції Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постановах від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, від 26\~вересня 2018\~року у\~справі №\~750/12850/16-ц,\~від 6\~листопада 2019\~року у\~справі №\~642/2858/16та підтверджено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц та від 7 липня 2020 року у справі №712/8916/17. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Окрім того, обов`язок споживача щомісячно здійснювати оплату за договором передбачено також п. 34 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, який, як вже зазначалось вище, є публічним договором приєднання. А відповідно до п. 38 такого споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього договору. Порядок надання послуг з постачання теплової енергії визначено вказаними вище Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830. Зокрема, відповідно до п. 14 даних Правил відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315. Слід зауважити, що до вказаної Методики кількаразово вносились зміни. Так п. 2 розділу І. зазначеної Методики в первісній редакції, що діяла станом на 1 грудня 2021 року було визначено, що: місця загального користування (далі - МЗК) - місця, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, крім допоміжних приміщень; неопалюване приміщення - приміщення у будівлі, яка забезпечується тепловою енергією від централізованого або автономного джерела теплопостачання та у якому не нормується температура внутрішнього повітря і відсутні опалювальні прилади будь-якого типу та трубопроводи внутрішньобудинкової системи теплопостачання та постачання гарячої води; обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення - втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи опалення поза межами опалюваних приміщень, опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, а також обсяг теплової енергії від транзитних ділянок трубопроводів цієї системи, що надходить у приміщення з індивідуальним опаленням та приміщення, у якому комунальна послуга з постачання теплової енергії не надається; опалювані МЗК та допоміжні приміщення - місця загального користування та допоміжні приміщення у будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж або обладнана системою автономного теплопостачання, для яких нормується температура внутрішнього повітря; опалюване приміщення - приміщення у будівлі, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Відтак розділ III. «Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення МЗК та допоміжних приміщень» Методики у вказаній редакції передбачав порядок розподілу обсягу такої саме для опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, а розділом V. «Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП» передбачався порядок розподілу обсягу поза межами таких, тобто неопалюваних приміщень, в яких відсутні опалювальні прилади. При цьому п. 2 розділу І. Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358 не містить поняття «неопалюваного приміщення» та «обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення», натомість визначає, що: допоміжні приміщення - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будівлі/будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення; місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень; обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) - втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (далі - ГВП), у тому числі в індивідуальному тепловому пункті; окремі приміщення з транзитними мережами опалення - окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії; опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. При цьому абз. 2 п. 3 Розділу І Методики визначено зокрема, що розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень, в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням. Також згідно з п. 3 розділу ІІІ Методики для приміщень з індивідуальним опаленням та окремих приміщень з транзитними мережами опалення, окрім визначеної частки спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, здійснюється розподіл теплової енергії, що надходить у ці приміщення від транзитних ділянок трубопроводів внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП, що прокладені у цих приміщеннях (Qвідкл.пр). Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення (Qопз.б.п) здійснюється згідно з розділом IV цієї Методики «Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення», п. 2 якої визначено, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається як сума показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, у разі оснащення ними 100 % МЗК та допоміжних приміщень, та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення. А згідно з п. 12. вказаного розділу Методики обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Аналогічні положення містяться також в редакції Методики відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій № 61 від 26 березня 2022 року, оскільки таким її було лише доповнено новим розділом щодо особливостей розподілу комунальних послуг під час дії воєнного стану в Україні. Також пункт 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що цей Закон регулює відносини в тому числі щодо розподілу між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг. Зокрема згідно з ч. 1 ст. 9 даного Закону комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.\~ Стаття 10 вказаного Закону визначає порядок розподілу обсягів комунальних послуг між споживачами. Зокрема відповідно до частини 1 даної статті у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті. Частина 2 такої встановлює, що визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в визначеному підпунктами даної частини статті порядку. Так зокрема відповідно до підпункту 2) такої обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. А підпунктом 6) такої визначено, що обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) або за рішенням співвласників будівлі - за іншим принципом, визначеним цією методикою. При цьому ч. 6 вказаної статті Закону передбачає, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. З аналізу наведених вище норм вбачається, що навіть у разі відключення квартири споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку, останній зобов`язаний оплачувати вартість послуг з опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення в розмірі, визначеному відповідними методиками. При цьому чинними на час існування спірних правовідносин нормативно-правовими актами було передбачено такий обов`язок незалежно від наявності чи відсутності в таких опалювальних приладів. Водночас з представленого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії споживачу [PERSON] , особовий рахунок № [NUMBER] , за адресою [ADDRESS] , за період з 1 грудня 2021 року по 20 квітня 2023 року, вбачається, що останній не здійснював оплати вартості наданих йому послуг з опалення місць загального користування та витрат теплоенергії на функціонування системи опалення, у зв`язку з чим станом на квітень 2023 року розмір заборгованості відповідача становив 7169,84 грн. (а.с. 13). Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» зверталось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення з тих самих підстав, в тій самій сумі і за той самий період, що і у справі, що розглядається, на підставі чого Личаківським районним судом м. Львова 29 травня 2023 року було видано судовий наказ у справі №463/3419/23, провадження №2-н/463/1090/23, однак ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26 червня 2023 року вказаний судовий наказ скасовано за заявою боржника (а.с. 19). Пунктом 44. індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії визначено, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього договору відповідно до цього договору або закону. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Таким чином, як вже зазначалось вище, згідно із вказаними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому Верховним Судом неодноразово висловлювались позиції щодо наявності у власника квартири з індивідуальним опаленням обов`язку оплати вартості послуг з опалення місць загального користування та допоміжних приміщень/ витрат на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Зокрема упостанові від 22 грудня 2020 року у справі №311/3489/18 Верховний Суд прийшов до висновку про те, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. При цьому суд зазначав, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. А в постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 703/58/16-ц, в якій відповідач також посилався на відсутність приладів опалення місць загального користування, Верховний Суд зазначив, що підтримання температури вище 0° C протягом всього року, особливо в зимовий час, в загальних і технічних приміщеннях будинку є важливим чинником для підтримання належного технічного стану багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, та інженерних споруд, системи водопроводу та каналізації всього будинку, з метою уникнення їх промерзання та руйнування самого будинку від різкої зміни температур. У будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, належний температурний режим вище 0° C підтримується за рахунок тепловтрат трубопроводів розподільчої системи, яка знаходиться в підвальному приміщенні будинку та на горищі. Оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами. Суд зазначив, що помилковим є висновок про те, що відповідач не повинен сплачувати за утрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку. При цьому у даній справі у відзиві відповідач [PERSON] визнає, що у будинку [ADDRESS] наявний ряд місць загального користування, а саме сходова клітка та загальні коридори, а також допоміжне приміщення горище, на якому прокладений подаючий магістральний трубопровід системи опалення. В матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Водночас суд вважає підтвердженою ту обставину, що позивач належним чином надавав послуги відповідачеві, оскільки згідно з п. 47 індивідуального договору оформлення претензій споживача щодо ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості здійснюється в порядку, визначеному статтею 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а відповідно до частин 1 та 4 статті 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Оскільки в матеріалах справи немає доказів того, що сторони складали акти-претензії, суд використовує презумпцію, що позивач належним чином надавав відповідачу житлово-комунальні послуги. При цьому, як вже зазначалось вище, факт надання таких послуг підтверджується актами про включення системи теплопостачання до будинку та інформацією про кількість фактично спожитої теплової енергії будинком. Також щодо наданого позивачем разом з позовом розрахунку заборгованості слід зауважити, що відповідач з таким не погоджується звертаючи увагу на те, що з нього не зрозуміло в якому порядку він здійснювався, а також яка площа квартири використовувалась для такого розрахунку. Однак, разом з відповіддю на відзив представником позивача долучено службову записку начальника ВО та ЗТЕ ЛМКП «Львівтеплоенерго» Г. Пакулець від 4 грудня 2023 року, в якій відображено в якому порядку, на підставі яких нормативно-правових актів та за якими формулами здійснювались нарахування вартості послуг відповідачу. Згідно з такою з грудня 2021 року по квітень 2023 року (включно) за послугу з постачання теплової енергії по кв. [ADDRESS] , було нараховано 7459,40 грн. (905,96 + 865,11 + 677,49 + 659,69 + 341,26 + 300,32 + 766,41 + 822,76 + 720,84 + 723,12 + 265,38 + 411,06). Даний розрахунок відповідачем не спростовано, жодних заперечень щодо такого суду не надано. При цьому з такого вбачається, що для розрахунку використовувалась опалювальна площа квартири [ADDRESS] як 89,1 кв. м, що є меншим загальної площі квартири відповідача згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №329665379 від 20 квітня 2023 року 90 кв.м, а відтак відповідає п. 2 Правил надання послуги з постачання теплової енергії згідно з яким опалювана площа (об`єм) приміщення - загальна площа (об`єм) приміщення без урахування площі лоджій, балконів, терас. Водночас слід зауважити, що у вказаній службовій записці зазначено, що наказом Міністерства розвитку громад та територій України №358 від 28 грудня 2021 року було внесено зміни до Методики розподілу, які чинні із січня 2022 року, та згідно п. 8 розділу IV Методики із змінами та доповненнями, оскільки житловий будинок по [ADDRESS] , є двоповерховим, обсяг теплової енергії на загальнобудинкові потреби будинку із січня 2022 року для такого повинен був становити 25% від кількості теплової енергії, яка припадає на опалення будівлі в цілому, однак до квітня 2022 року такий обсяг розраховувався за попередньою редакцією Методики як 26% від загального обсягу споживання (18% (МЗК) + 8% (функціонування системи опалення)), оскільки не було можливості внести необхідні зміни в програмне забезпечення відділу обліку та збуту теплової енергії через технічні причини, з жовтня 2022 року нарахування за теплову енергію на загальнобудинкові потреби проводиться враховуючи зміни до Методики. Відтак у записці повідомлено, що у зв`язку із зазначеним ЛМКП «Львівтеплоенерго» у грудні 2023 року буде проведено перерозподіл кількості та вартості фактично спожитої теплової енергії (за показами комерційного приладу обліку) на опалення житлової частини будинку, а також на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, в т.ч. опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення житлового будинку на [ADDRESS] , за період з 1 січня 2022 року по 30 квітня 2022 року та частку теплової енергії на забезпечення загальнобудинкових потреб опалення будинку в розмірі 26% буде змінено на 25%, сума перерахунку буде відображена у повідомленні на оплату послуг за грудень 2023 року в колонці «перерахунок». При цьому з вказаної записки вбачається, що відповідно до розпорядження міського голови Львова №390 від 10 листопада 2022 року «Про початок опалювального сезону 2022-2023 років» опалювальний сезон у м. Львові розпочався з 14 листопада 2022 року. З врахуванням змісту такої та наявного розрахунку заборгованості (відомості про нарахування) вбачається, що за період травня жовтня 2022 року відповідачу нараховувалась лише плата за абонентське обслуговування, визначення та встановлення граничного розміру якої відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 4 розділу І Закону України «Про житлово-комунальні послуги» належить до повноважень Кабінету Міністрів України, на підставі вказаного Закону та постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг» №808 від 21 серпня 2019 року. Відтак вартість наданих послуг постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби було нараховано відповідачу позивачем з перевищенням відсоткової ставки від загального обсягу споживання, що використовувалась при розрахунку, за період з січня до квітня 2022 року включно. Разом з додатковими поясненнями представника позивача, що надійшли до суду 29 січня 2024 року, надано службову записку начальника ВО та ЗТЕ ЛМКП «Львівтеплоенерго» Г. Пакулець від 15 січня 2023 року, згідно з якою у зв`язку з наведеними вище обставинами ЛМКП «Львівтеплоенерго» у грудні 2023 року було проведено перерозподіл кількості та вартості фактично спожитої теплової енергії (за показами комерційного приладу обліку) на опалення житлової частини будинку, а також на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, в т.ч. опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення щодо житлового будинку на [ADDRESS] , за період з 1 січня 2022 року по 30 квітня 2022 року та змінено частку теплової енергії на забезпечення загальнобудинкових потреб опалення будинку в розмірі 26% на 25%. Вказує, що перерахунок кількості та вартості фактично спожитої теплової енергії по кв. [ADDRESS] зазначеного будинку за період з січня по квітень 2023 року у загальній сумі -97,79 грн. відображено у повідомленні на оплату послуг за грудень 2023 року в колонці «Перерахунок», що підтверджується долученою відомістю про нарахування та оплату послуги постачання теплової енергії за період з 1 грудня 2021 року по 31 грудня 2023 року щодо споживача [PERSON] . Так частиною 2 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець комунальної послуги або управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний самостійно здійснити перерахунок вартості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком за весь період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, а також сплатити споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором. При цьому абзацом 2 п. 28 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, визначено, що перерозподіл обсягів спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем проводиться у тому розрахунковому періоді, в якому було отримано в установленому порядку інформацію про невідповідність обсягу розподіленої теплової енергії окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більш як за 12 розрахункових періодів. При цьому аналогічно п. 39 таких передбачено, що у разі ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості виконавець проводить перерахунок вартості послуги в установленому законодавством порядку та сплачує споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законом або договором. Водночас п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги саме за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства. Таким чином, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, зважаючи на те, що відповідач за отримані житлово-комунальні послуги не сплачував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, суд приходить до висновку про те, що відповідач, отримавши за спірний період послуги належної якості, зобов`язаний був оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів. А тому, позовні вимоги є підставними, однак з врахуванням наведених вище обставин такі підлягають до часткового задоволення шляхом зменшення розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, на визначений розмір перерахунку, що становить 7072,05 грн. (7169,84 грн. - 97,79 грн). Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а\~\~стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Ухвалюючи рішення у справі суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання судових витрат. Так згідно з ч.ч. 1, 2 вказаної статті Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом позов задоволено частково на суму 7072,05 грн., що становить 98,64 відсотків позовних вимог, відтак у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 98,64 відсотків сплаченого судового збору на суму 2684 грн., сплата якого підтверджується наданою позивачем квитанцією (а.с. 7), що становить 2647,5 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial