Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме просила встановити факт належності їй свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.08.1984 року, посвідченим державним нотаріусом Руденко Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №2525, де зазначено в свідоцтві будинок [ADDRESS] . В обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що її батьки, які мешкали за адресою: [ADDRESS] , 26.02.1965 року збудували на своїй земельній ділянці другий житловий будинок, який був прийнятий в експлуатацію. Зареєстрували два житлових будинка з послідуючим розподілом на 2 самостійні. Лозівським міськкомунгоспом видано свідоцтва в таких долях: 1. [PERSON] - 4/5 домоволодіння;2. [PERSON] частину домоволодіння. Свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 05.06.1972 року за [PERSON] було посвідчено право власності на житловий будинок в цілому за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.08.1984 року, посвідченим державним нотаріусом Руденко Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №2525 після смерті [PERSON] (батько) спадкоємцями майна в рівних частках зазначені [PERSON] (мати) та [PERSON] на зазначений в свідоцтві про право особистої власності жилий будинок від 05.06.1972, проте номер будинку вказано 41, замість необхідного 41-а. Помилка була допущена ще в 1984 році. Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, адреса будинку заявника зазначено вірно, а саме: [ADDRESS] . Наразі в [PERSON] виникла проблема з реєстрацією місця проживання у зв?язку з тим, що по [ADDRESS] існує два будинка під номером 41 у зв?язку з тим, що нотаріусом була внесена помилка у 1984 році. Для врегулювання спору заявник зверталася до виконавчого комітету Лозівської міської ради для присвоєння окремої адреси житловому будинку по [ADDRESS] , але виконавчий комітет порекомендував звернутися до нотаріуса, оскільки ним було допущено помилку. [PERSON] звернулася до нотаріуса, однак у виправленні помилки їй було відмовлено. Враховуючи вище вказане, заявник звернулася до суду з вказаною заявою. Заявник в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні заявлених вимог наполягала та просила задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вирішення справи залишила на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що визначено п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України. Як передбачено ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] , які мешкали за адресою: [ADDRESS] , 26.02.1965 року збудували на своїй земельній ділянці другий житловий будинок, який був прийнятий в експлуатацію. Так, рішенням виконавчого комітету зареєстровано два житлових будинка з послідуючим розподілом на 2 самостійних, зобовязано Лозівський міськкомунгосп видати свідоцтва в таких долях: 1. [PERSON] - 4/5 домоволодіння, 2. [PERSON] - частину домоволодіння. Вище вказане підтверджується копією архівного витягу від 13.07.2018 р. №01-58/705 із рішення виконавчого Комітету Лозівської міської Ради депутатів трудящих Харківської області УРСР від 15 березня 1972 року №97(а.с.23). Свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 05.06.1972 року за [PERSON] було посвідчено право власності на житловий будинок в цілому за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності та копією листа Виконавчого комітету міської ради від 30.07.2018 р. №02-13-10/1071(а.с.11-12, 15). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть(а.с.9). Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.08.1984 року, посвідченим державним нотаріусом Руденко Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №2525 після смерті [PERSON] (батько) спадкоємцями майна в рівних частках зазначені [PERSON] (мати) та [PERSON] на зазначений в свідоцтві про право особистої власності жилий будинок від 05.06.1972, проте номер будинку вказано 41, замість необхідного 41-а(а.с.16-17). Помилка була допущена ще в 1984 році, що підтверджується копією листа Виконавчого комітету міської ради від 30.07.2018 р. №02-13-10/1071(а.с.25). [INFO] померла [PERSON] (а.с.10). На підтвердження зміни прізвища, заявник надала копії свідоцтв про шлюб та про його розірвання(а.с.8,18). Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, адреса будинку заявника зазначена вірно, а саме: [ADDRESS] (а.с.22). Також в копії технічного паспорту зазначено , що він виданий [PERSON] на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , а місце проживання [PERSON] в ньому вказано як [ADDRESS] (а.с.19-21). Наразі в [PERSON] виникла проблема з реєстрацією місця проживання у зв?язку з тим, що по [ADDRESS] існує два будинка під номером 41 у зв?язку з тим, що нотаріусом була внесена помилка у 1984 році. Для врегулювання спору, заявник звернулась до Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області для присвоєння окремої адреси житловому будинку по [ADDRESS] , але листом Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 30.07.2018 року №02-13-10/1071 було рекомендовано, так як помилка була допущена ще в 1984 році, тому за її виправленням рекомендують звернутися до нотаріуса, що її допустив або звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, [PERSON] звернулась до Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області, де їй також відмовили у зв?язку з тим, допущену ним у разі вчинення нотаріальних дій. Враховуючи вище вказане, зважаючи на те, що вказані розбіжності порушують право [PERSON] на реєстрацію місця проживання як власника за вірною адресою, заявник звернулася до суду з даною заявою. Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81, ст. 90 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Встановлення факту належності вищевказаного документу тягне для заявника юридичні наслідки, а саме можливість реєстрації місця проживання. Таким чином зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. На підставі викладеного,

Outcome: approved