Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що відповідачка перебуває на обліку в Управлінні як отримувач державної допомоги на дитину одинокій матері з урахуванням доходів: 31.05.2019 р. та 27.11.2019 р. Рішенням начальника Управління від 21.05.2019 р. [PERSON] було призначено допомогу на дітей одиноким матерям з урахуванням доходів: з 01.05.2019 р. по 22.08.2019 р. в розмірі 3653,00 грн. щомісяця, з 23.08.2019 р. по 31.10.2019 р. в розмірі 4054,00 грн. щомісяця. При зверненні [PERSON] до УСЗН з заявами про призначення допомоги на дітей одиноким матерям спеціалістами відділу прийому громадян надавались роз`яснення щодо умов призначення та виплати допомоги. У заявах про призначення допомоги [PERSON] ставила особистий підпис про те, що вона усвідомлює, що наведені нею відомості про доходи та майно, що вплинули або могли вплинути на прийняте рішення щодо надання соціальної допомоги, компенсацій та пільг, будуть перевірені згідно з чинним законодавством України, та про те, що у разі зміни обставин вона зобов`язується повідомити управління. При зверненні 27.12.2019 р. спеціалістами відділу було з`ясовано, що при зверненні 20.05.2019 р. [PERSON] в декларації про доходи та майновий стан не було задекларовано допомогу по безробіттю з Центру зайнятості, що призвело до виплати надміру нарахованих коштів за попередній період. В пояснювальній заяві від 27.12.2019 р. [PERSON] свою провину визнала та зобов`язалась здійснити погашення надміру виплачених сум допомоги на дітей одиноким матерям в розмірі 100 %, а також просила здійснювати відрахування заборгованості із знов призначеної допомоги в розмірі 30 %. Рішенням від 20.01.2020 р. було утримано занадто отримані кошти допомоги, а також здійснено перерахунок в межах терміну призначення за період з 01.11.2018 р. по 30.04.2019 р. та з 01.05.2019 р. по 31.10.2019 р. Рішенням начальника управління від 20.01.2020 р. [PERSON] було призначено допомогу на дітей одиноким матерям з урахуванням доходів з 01.12.2019 р. по 31.05.2020 р. в розмірі 4436,00грн. щомісяця. Під час перевірки достовірно наданої інформації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням допомоги виявилося, що [PERSON] приховала факт отримання додаткового доходу у вигляді заробітної плати з ФОП [PERSON] , де вона працювала на посаді продав чині продовольчих товарів. Державним інспектором було надано доповідну записку від 17.08.2020 р., де зазначено про те, що [PERSON] мала не задекларовані доходи. Були зроблені відповідні запити. Таким чином, [PERSON] при заповненні декларацій свідомо не надавала інформацію УСЗН про те, що була працевлаштована та отримувала заробітну плату. [PERSON] факт подання недостовірної інформації, що вплинула на розмір раніше призначеної допомоги визнала, про що свідчить її заява про зобов`язання повернути надміру отримані кошти від 14.08.2020 р. У зв`язку з неповідомленням управління про обставини, що впливають на призначення державної допомоги (одержання заробітної плати), виникла переплата за період з 01.05.2019 р. по 30.06.2020 р. в розмірі 35648,94 грн. [PERSON] було здійснено погашення 23.07.2021 р. в розмірі 1000,00 грн. та 16.02.2022 р. в розмірі 350,00 грн. На день подання позову залишок складає 34298,94 грн. На підставі рішень начальника управління кошти занадто отриманої допомоги на дітей одиноким матерям за період з 01.05.2019 р. по 30.06.2020 р. підлягають утриманню в розмірі 100 %. УСЗН до [PERSON] 22.09.2020 р., 04.05.2023 р. були направлені повідомлення про добровільне погашення надміру виплаченої суми допомоги. Погашення заборгованості здійснено не було. Просив стягнути з відповідачки занадто отримані кошти допомоги у розмірі 34298,94 грн. та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Відповідачка у строк, визначений судом, відзив на позовну заяву не надала. Заяви та клопотання сторін. Заяв та клопотань не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 21.12.2023 р. відкрито провадження по справі. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку". У справі «Dilipak and Karakaya v. Turkey» (№ № 7942/05, 24838/05, рішення від 04.03.2014 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що можливість для сторін взяти участь у судовому розгляді випливає з предмету та мети статті 6 Конвенції, взятої вцілому. Крім того, принципи змагальності судового процесу та рівності сторін, навряд чи можливі без участі сторін у розгляді. ЄСПЛ наголосив, що система Конвенції вимагає від договірних держав вживати необхідних заходів для забезпечення ефективного здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції. Це передбачає, насамперед, що особи, стосовно яких судові провадження були розпочаті, повинні бути проінформовані про цей факт. Таким чином, в контексті указаної справи ЄСПЛ вирішував питання, чи прийняла влада необхідні заходи для повідомлення одного із заявників про порушення судового розгляду, і чи відмовився останній від свого права; якщо ні, то чи міг заявник домогтися нового змагального розгляду відповідно до національного законодавства. З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що подана позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідачка перебуває на обліку в Управлінні як отримувач державної допомоги на дитину одинокій матері з урахуванням доходів: 31.05.2019 р. та 27.11.2019 р. Рішенням начальника Управління від 21.05.2019 р. [PERSON] було призначено допомогу на дітей одиноким матерям з урахуванням доходів: з 01.05.2019 р. по 22.08.2019 р. в розмірі 3653,00 грн. щомісяця, з 23.08.2019 р. по 31.10.2019 р. в розмірі 4054,00 грн. щомісяця. При зверненні [PERSON] до УСЗН з заявами про призначення допомоги на дітей одиноким матерям спеціалістами відділу прийому громадян надавались роз`яснення щодо умов призначення та виплати допомоги. У заявах про призначення допомоги [PERSON] ставила особистий підпис про те, що вона усвідомлює, що наведені нею відомості про доходи та майно, що вплинули або могли вплинути на прийняте рішення щодо надання соціальної допомоги, компенсацій та пільг, будуть перевірені згідно з чинним законодавством України, та про те, що у разі зміни обставин вона зобов`язується повідомити управління. При зверненні 27.12.2019 р. спеціалістами відділу було з`ясовано, що при зверненні 20.05.2019 р. [PERSON] в декларації про доходи та майновий стан не було задекларовано допомогу по безробіттю з Центру зайнятості, що призвело до виплати надміру нарахованих коштів за попередній період. В пояснювальній заяві від 27.12.2019 р. [PERSON] свою провину визнала та зобов`язалась здійснити погашення надміру виплачених сум допомоги на дітей одиноким матерям в розмірі 100 %, а також просила здійснювати відрахування заборгованості із знов призначеної допомоги в розмірі 30 %. Рішенням від 20.01.2020 р. було утримано занадто отримані кошти допомоги, а також здійснено перерахунок в межах терміну призначення за період з 01.11.2018 р. по 30.04.2019 р. та з 01.05.2019 р. по 31.10.2019 р. Рішенням начальника управління від 20.01.2020 р. [PERSON] було призначено допомогу на дітей одиноким матерям з урахуванням доходів з 01.12.2019 р. по 31.05.2020 р. в розмірі 4436,00грн. щомісяця. Під час перевірки достовірно наданої інформації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням допомоги виявилося, що [PERSON] приховала факт отримання додаткового доходу у вигляді заробітної плати з ФОП [PERSON] , де вона працювала на посаді продав чині продовольчих товарів. Державним інспектором було надано доповідну записку від 17.08.2020 р., де зазначено про те, що [PERSON] мала не задекларовані доходи. Були зроблені відповідні запити. Таким чином, [PERSON] при заповненні декларацій свідомо не надавала інформацію УСЗН про те, що була працевлаштована та отримувала заробітну плату. [PERSON] факт подання недостовірної інформації, що вплинула на розмір раніше призначеної допомоги визнала, про що свідчить її заява про зобов`язання повернути надміру отримані кошти від 14.08.2020 р. У зв`язку з неповідомленням управління про обставини, що впливають на призначення державної допомоги (одержання заробітної плати), виникла переплата за період з 01.05.2019 р. по 30.06.2020 р. в розмірі 35648,94 грн. [PERSON] було здійснено погашення 23.07.2021 р. в розмірі 1000,00 грн. та 16.02.2022 р. в розмірі 350,00 грн. На день подання позову залишок складає 34298,94 грн. На підставі рішень начальника управління кошти занадто отриманої допомоги на дітей одиноким матерям за період з 01.05.2019 р. по 30.06.2020 р. підлягають утриманню в розмірі 100 %. УСЗН до [PERSON] 22.09.2020 р., 04.05.2023 р. були направлені повідомлення про добровільне погашення надміру виплаченої суми допомоги. Погашення заборгованості добровільно здійснено не було. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про те, що відповідачка, будучі обізнаною про необхідність повідомлення про обставини, які впливають на призначення допомоги, та про необхідність повернення сум переплати, не повідомила про такі обставини, суму переплати добровільно не повернула, чим були завдані матеріальні збитки. При зверненні до суду із даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн., який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено, що громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ст.. 18-1 Закону право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законом порядку (рішення про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Відповідно до ч.1 ст.18-3 Закону допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, а також вищих навчальних закладах І-ІV рівнів акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних процесів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Відповідно до абз.3 ст.34 Порядку № 1751 середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається відповідно до Порядку обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) для усіх видів державної соціальної допомоги, затвердженого постановою КМУ від 22.07.2020 р. № 632. До складу сім`ї особи, яка звертається за призначенням допомоги на дітей одиноким матерям, включаються чоловік, дружина, рідні та усиновлені діти віком до 18 років, а також діти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової предвищої, вищої освіти (в тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених закладів освіти і вступом до іншого закладу або в період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем і продовженням навчання з іншим рівнем, якщо такий період не перевищує чотирьох місяців) до досягнення 23 років і не мають власних сімей; неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства І та ІІ групи або особами з інвалідністю І групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; особа, яка проживає разом з одинокою особою з інвалідністю ! групи і доглядає за нею; жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі, але проживають однією сім`єю і мають спільних дітей. При цьому діти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої, вищої освіти до досягнення 23 років і не мають власних сімей, включаються до складу сім`ї незалежно від задекларованого (зареєстрованого) місця проживання (перебування). Особи, які перебувають на повному державному утриманні, до складу сім`ї не включаються. Допомога виплачується протягом шести місяців. Відповідно до п.5.1 Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, до сукупного доходу сімей (одержувачів) входять: нарахована заробітна плата, у тому числі за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі і вихідні дні та за роботу за сумісництвом; плата за роботу в колективному сільськогосподарському підприємстві; надбавки і доплати всіх видів; премії, установлені за системами оплати праці на піприємстві, установі, організації незалежно від періодичності і джерел їх виплати; відсоткові надбавки і щорічна винагорода з фонду матеріального заохочення за підсумками роботи за рік підприємства, установи чи організації. Премії і щорічні винагороди включаються до сукупного доходу на час їх нарахування, при цьому за рік нараховується не більше однієї винагороди за вислугу років. Відповідно до ст..21 розділу VІІ ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги сім`ям з дітьми, мають право у разі потреби перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність відповідних документів, поданих для призначення допомоги. Відповідно до ч.1 ст.22 розділу VІІ ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про змін всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Відповідно до ч.2 зазначеної статті суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Відповідно до ч.2 ст.49 Порядку № 1751 суми державної допомоги сім`ям з дітьми, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, які впливають на призначення і виплату державної допомоги), стягуються згідно із законом. За положеннями ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Факт недобросовісності набуття відповідачкою отриманих коштів за призначеною допомогою, що виразилось у неповідомленні органу, що її призначив, про зміни, що відбулись стосовно зміни статусу безробітної особи та працевлаштуванням, встановлено в судовому засіданні, а тому, сума надміру виплаченої допомоги на дитину одинокій матері має бути повернута відповідачкою, як така, що одержана без належної правової підстави. Приймаючи до уваги встановлені по справі обставини, суд дійшов висновку, що допомога на дитину одинокій матері за період з 01.05.2019 р. по 30.06.2020 р. у сумі 34298,94 грн. була перерахована та виплачена відповідачці внаслідок свідомого не повідомлення нею інформації, що впливає на призначення такої допомоги, а тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у повному розмірі. Таким чином, у справі встановлено, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved