Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради і просив визнати протиправною бездіяльність відповідача при наданні висновку від 28 вересня 2023 року щодо недоцільності зміни місця проживання сина [PERSON] , [INFO] , та зобов`язати відповідача повторно надати висновок щодо зміни місця проживання сина. В обґрунтування вимог позивач вказав, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відкрито провадження у справі № 607/7910/23 за його позовом до [PERSON] про зміну місця проживання [PERSON] . Підставою звернення до суду із вказаним позовом стали події, що мали місце 04 січня 2023 року по [ADDRESS] , де [PERSON] та [PERSON] викрали дитину, завдали дитині тілесних ушкоджень та проти волі дитини, винесли її з приміщення відділу поліції. 19 липня 2023 року після спілкування із дідусем дитини, [PERSON] , у нього з`явились підстави вважати, що над дитиною вчиняється насильство. 15 вересня 2023 року комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради ухвалено рішення № 288 про надання висновку на запит суду у справі № 607/7910/23 про зміну місця проживання [PERSON] , яким доручено відповідачу підготувати проект рішення виконавчого комітету щодо недоцільності зміни місця проживання сина. 28 вересня 2023 року органом опіки та піклування складено висновок щодо недоцільності зміни місця проживання сина. Позивач вважає, що висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності зміни місця проживання [PERSON] від 28 вересня 2019 року складений з численними порушення та на підставі бездіяльності органу опіки та піклування. Зазначає, що при ухваленні висновку було допущено ряд порушень, зокрема, не проведено бесіди з дитиною, не обстежено умов проживання дитини, не встановлено країни перебування сина, його стан здоров`я, доступ до освіти, умови проживання, не проведено бесіди з [PERSON] . Також, вважає, що відповідачем не встановлено стану психічного здоров`я [PERSON] , який чинив фізичне та психологічне насилля над дитиною. В основу даного висновку органом опіки та піклування покладено акт обстеження умов проживання [PERSON] від 18 січня 2023 року за адресою: [ADDRESS] . Дитина не проживає за даною адресою, однак відповідачем не вжито будь-яких заходів щодо обстеження дійсного місця проживання дитини. Зі слів представника, адвоката Степанової О.В. відповідачка разом з дитиною перебувають за межами території України у зв`язку з проведенням бойових дій на території держави. Проте, на території Тернопільської області жодні бойові дії не ведуться, а [PERSON] не виконує рішення суду, яким визначено місце проживання сина [PERSON] по [ADDRESS] . Вважає, що вказаною бездіяльністю органу опіки та піклування під час надання висновку від 28 вересня 2023 року порушеного його права та інтереси, а також малолітньої дитини [PERSON] . Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2023 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження. Відповідач подав відзив та заперечення на позов. Вказав, що 15 вересня 2023 року комісією з питань захисту прав дитини, що діє при виконавчому комітету Тернопільської міської ради як консультативно-дорадчий орган розглянуто матеріали цивільної справи №607/7910/23, які надійшли з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну місця проживання сина [PERSON] . Комісією встановлено, що у сторін спору є спільний син [PERSON] , [INFO] . Шлюбу між подружжям розірвано у 2017 році. Після розірвання шлюбу син проживав разом з матір`ю з понеділка по п`ятницю, а з батьком з п`ятниці по понеділок. З 22 березня 2019 року по 04 січня 2023 року [PERSON] проживав разом з батьком у с.Струсів, оскільки приїхавши у дитячий садочок батько виявив, що у дитини була підвищена температура тіла, після чого забрав дитину з закладу та залишив проживати разом із собою. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі за №607/10896/19 визначено місце проживання сина разом з матір`ю. Постановою Верховного суду від 12 травня 2022 року рішення суду залишено без змін. 18 січня 2023 року Управлінням сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради спільно з працівниками комунального закладу Тернопільської міської ради Тернопільського міського центру соціальних служб, дільничним офіцером проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Встановлено, що умови проживання задовільні, для [PERSON] відведена окрема кімната, створені усі необідні умови для повноцінного розвитку. Стосунки в сім`ї доброзичливі, наявний контакт дітей з усіма членами сім`ї. Цього ж дня проведено бесіду з [PERSON] , в ході якої встановлено, що він адаптувався до умов проживання, задоволений організованим для ним простором, а також стосунками з мамою та її чоловіком. [PERSON] на засідання комісії не з`явилась. Попередньо подала письмові пояснення на електронну адресу Управління. Повідомила, що [PERSON] на даний час проживає разом з нею на підставі рішення суду, забезпечений усім необхідним, стан здоров`я його є добрим. Представник матері - адвокат Степанова О.В. на засіданні комісії повідомила, що мати разом з [PERSON] перебувають за межами території України. [PERSON] заперечує щодо зміни місця проживання сина, оскільки батько протягом тривалого часу здійснював психологічне насильством над сином, перешкоджав її участі у його вихованні та спілкуванні. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2022 року вирішено негайно відібрати [PERSON] від батька. Дане рішення суду у добровільному порядку [PERSON] не виконувалось, а тому 04 січня 2023 року відбулось примусове виконання рішення суду про відібрання [PERSON] за участю працівника Управління на підставі постанови державного виконавця №68912674 від 04 січня 2023 року. 15 вересня 2023 року комісією з питань захисту прав дитини, що діє при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради доручено Управлінню підготувати проект рішення виконавчого комітету щодо недоцільності зміни місця проживання [PERSON] . Дане рішення прийнято одноголосно членами комісії, що підтверджується протоколом засідання комісії № 17. 28 вересня 2023 року зазначені матеріали розглянуті на засіданні виконавчого комітету. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради затверджено висновок органу опіки та піклування від 28 вересня 2023 року №1132 щодо недоцільності зміни місця проживання дитини. Комісією не проводилось обстеження умов проживання дитини на час надання вказаного висновку, оскільки дитина разом з матір`ю перебувають за кордоном. Управління не має повноважень щодо обмеження права на виїзд громадян України за кордон. Повноваження щодо повернення дитини в Україну у випадку незаконного вивезення чи переміщення дитини покладені на Міністерство юстиції України. Вважає, що працівниками Управління було вжито всіх можливих заходів з метою з`ясування обставин справи відповідно до чинного законодавства. Позивач не позбавлений права спілкування та піклування про дитину. Посилаючись на наведене та практику Верховного Суду, просив відмовити у позові. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2023 року судом задоволено клопотання адвоката Степанової О.В. та залучено [PERSON] третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Адвокатом Степановою О.В. подано письмові пояснення. Вказує, що висновок органу опіки та піклування від 28 вересня 2023 року щодо недоцільності зміни місця проживання дитини є доказом у справі за № 607/7910/23. Саме на виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 липня 2023 у справі за №607/7910/23 було надано оскаржуваний висновок. Висновок та рішення органу опіки та піклування у разі розгляду судом справи про встановлення чи зміну місця проживання є дорадчими та не тягнуть за особою виникнення будь-яких прав чи обов`язків в учасників справи, оскільки такі не порушують прав та обов`язків жодного з учасників справи. Суд може не погодитись із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вважає, що вказаний позов є штучним та безпідставним. Верховний Суд неодноразово наголошував, що право та інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діями наслідкам. Посилаючись на наведене, просить відмовити у позові. Протокольною ухвалою суду без видалення до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 24 січня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, зіславшись на доводи викладені у ньому. Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради заперечив щодо задоволення позову як безпідставного. Представник [PERSON] - адвокат Степанова О.В. заперечила щодо задоволення позову, з підстав викладених у письмових поясненнях. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] є син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Тернопільським міськрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 06 червня 2018 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2020 року у справі за №607/10896/19 визначено місце проживання [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Постановою Верховного Суду від 12 травня 2022 року дане рішення суду залишено без змін. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2022 року у справі за №607/1662/21, яке міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалено відібрати [PERSON] від [PERSON] та повернути його для проживання разом із матір`ю. Рішення допущено до негайного виконання. 04 січня 2023 року державним виконавцем у виконавчому провадження № 68912674 винесено постанову про залучення представників органу опіки та піклування з метою виконання рішення суду про відібрання [PERSON] від батька та повернення його для проживання матері. Як вбачається із змісту висновку органу опіки та піклування від 28 вересня 2023 щодо недоцільності зміни місця проживання сина, рішення суду про негайне відібрання дитини, батьком у добровільному порядку виконано не було. 04 січня 2023 року відбулось примусове виконання рішення суду про відібрання [PERSON] за участі працівника Управління на підставі постанови державного виконавця. З листа-відповіді Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради від 26 січня 2023 року за №108/24 наданого на звернення [PERSON] вбачається, що 04 січня 2023 року відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень здійснено примусові заходи з метою виконання рішення суду про відібрання дитини. Дані заходи вживаються у крайньому випадку у разі невиконання боржником рішення суду. Дитину [PERSON] передано матері. 10 січня 2023 року комісією Служби у справах дітей Тернопільської міської ради, за зверненням [PERSON] , проведено обстеження умов проживання [PERSON] по [ADDRESS] . Встановлено, що умови проживання задовільні. Для [PERSON] є окрема кімната, створені усі необхідні умови для повноцінного розвитку та росту дитини, що підтверджується актом обстеження від 10 січня 2023 року. Як вбачається із акту візиту від 10 січня 2023 року складеного комісією ССД Тернопільської міської ради, під час візиту за місцем проживання [PERSON] встановлено, що дитина весела, комунікабельна. [PERSON] займався ліпленням з матір`ю, розповідав про прогулянку, ділився своїми новими вміннями. Дитина легко пішла на контакт з працівниками поліції, психологом та спеціалістами ССД Тернопільської міської ради. [PERSON] спілкувався з матір`ю спокійно, поводив себе належно. На момент візиту ознак істерик, тривог не було виявлено. 12 січня 2023 року головним спеціалістом Служби у справах дітей К. Харкавою проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Встановлено, що умови проживання задовільні. Для [PERSON] є окрема кімната, створені усі необхідні умови для повноцінного розвитку та росту дитини. Стосунки в сім`ї доброзичливі. За даною адресою проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується актом обстеження від 12 січня 2023 року. Як вбачається із акту обстеження умов проживання від 13 січня 2023 року, 13 січня 2023 року Службою у справах дітей Байковецької сільської ради проведено обстеження умов проживання [PERSON] по [ADDRESS] , де він разом з матір`ю гостювали у діда та баби. На момент обстеження дитина спокійна, комунікабельна, без жодної тривоги Розповідала про свої захоплення та інтереси. На момент обстеження дитині нічого не загрожує. 18 січня 2023 року працівниками Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради спільно з дільничним офіцером поліції, за зверненням батька, проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Встановлено, що умови проживання задовільні, для [PERSON] відведена окрема кімната, створені усі необхідні умови для повноцінного розвитку. Стосунки в сім`ї доброзичливі, наявний контакт з усіма членами сім`ї. Дитина не повідомляла про наявність конфліктів. Під час бесіди з [PERSON] , дитина повідомила, що батько не відповідає на його телефонні дзвінки, що підтверджується актом обстеження від 18 січня 2023 року. Цього з дня з [PERSON] проведено бесіду, встановлено, що він адаптувався до умов проживання, задоволений стосунками з матір`ю та її чоловіком, організованим для нього простором та наявними побутовими умовами. Встановлено, що у травні 2023 року [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до [PERSON] щодо зміни місця проживання сина [PERSON] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 липня 2023 року у справі за № 607/7910/23, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, матеріали цивільної справи № 607/7910/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , направлено в Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради для надання письмового висновку щодо розв`язання спору, який матиме важливе значення в подальшому для повного та об`єктивного вирішення справи по суті. 15 вересня 2023 року комісією з питань захисту прав дитини, що діє при виконавчому комітету Тернопільської міської ради як консультативно-дорадчий орган розглянуто матеріали цивільної справи №607/7910/23, які надійшли з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну місця проживання сина [PERSON] . На засіданні комісії заслухано пояснення батька [PERSON] , який просив визначити місце проживання сина разом з ним, оскільки мати неналежно виконує обов`язки щодо виховання сина, не піклується про нього, веде аморальний спосіб життя, йому не відоме місце перебування сина. Мати [PERSON] на засідання комісії не з`явилась. На засіданні комісії був присутній її адвокат Степанова О.В. Попередньо на електрону адресу Управління [PERSON] надала письмові пояснення. Зазначила, що [PERSON] з 04 січня 2023 року проживає разом з нею, згідно рішення суду. Стан здоров`я [PERSON] є добрим, щеплення проводяться відповідно до календаря щеплень країни перебування. Тимур у 2023-2024 навчальних роках буде навчатись у Тернопільській спеціалізованій школі 1-111 ступенів №3 на сімейній формі навчання. За перший семестр 2022-2023 навчального року результати успішності сина у навчанні відсутні, оскільки батько, з яким на той час проживав [PERSON] , не забезпечив отримання [PERSON] освітніх послуг. За другий семестр 2022-2023 навчальних років [PERSON] наздогнав навчальну програму за перший семестр та засвоїм навчальну програму за другий семестр. [PERSON] проживає у хороших умов, забезпечений усім необхідним. Разом з ними також проживає її цивільний чоловік [PERSON] та їх спільний син [PERSON] . Цього ж дня комісією вирішено доручити Управлінню підготувати проект рішення виконавчого комітету щодо недоцільності зміни проживання [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради за №1132 від 28 вересня 2023 року затверджено висновок щодо недоцільності зміни місця проживання [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування, який є додатком до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 28 вересня 2023 року, орган опіки та піклування вважає недоцільним зміну місця проживання [PERSON] . Як вбачається із оглянутого в судовому засіданні відеозапису засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради, на засіданні комісії заслухано членів комісії, оглянуто матеріали цивільної справи, заслухано пояснення батька, його представника, представника матері, які мали можливість висловити свої доводи і заперечення Суд, розглянувши справу, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У частині першій статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положення ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. У справі, що розглядається, позивач [PERSON] просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача при наданні висновку від 28 вересня 2023 року щодо недоцільності зміни місця проживання сина [PERSON] , [INFO] , та зобов`язати відповідача повторно надати висновок щодо зміни місця проживання сина. Відповідно до вимог частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В силу вимог статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга і третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Положеннями ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За положеннями статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до вимог частини першої статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування. Згідно з вимогами частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Положеннями частини першої статті 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог частини другої статті 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Положеннями частин четвертої-шостої ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Положеннями частин першої, другої та третьої статті 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. З указаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки частиною третьою статті 159 СК України встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У справі, що розглядається, предметом оскарження є бездіяльність органу опіки та піклування при наданні висновку від 28 вересня 2023 року щодо недоцільності зміни місця проживання сина [PERSON] . Разом з тим, судом установлено, що у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходиться цивільна справа за № 607/7910/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про зміну місця проживання сина [PERSON] . Вказаний висновок щодо недоцільності зміни місця проживання дитини надавався за ухвалою суду саме у тій справі та є доказом у справі № 607/7910/23. Отже, позивач [PERSON] має захищати свій інтерес під час судового розгляду у справі за його позовом щодо зміни місця проживання сина, а не ініціювати окрему судову справу щодо оскарження бездіяльності органу опіки та піклування та зобов`язання надати повторний висновок з даного питання. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим (пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18). Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 зазначено, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншій справі. У цій справі позивач не довів наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, у зв`язку з чим суд вважає, що позивач не довів порушення свого права або інтересу, у зв`язку із чим позов не підлягає задоволенню. До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 09 червня 2021 року у справі №370/408/19 (провадження № 61-15434св20). Окрім цього, слід зазначити, що висновок органу опіки та піклування, є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення місця проживання дітей, не порушує прав та обов`язків жодного з батьків та не має обов`язкового характеру. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про визначення місця проживання дитини, оскільки суд, в свою чергу, може не погодитися із таким висновком. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 742/710/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №500/6325/17. Таким чином, позивач [PERSON] обрав неналежний та недопустимий спосіб захисту своїх прав. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, а відтак у задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльність відповідача при наданні висновку від 28 вересня 2023 року щодо недоцільності зміни місця проживання сина [PERSON] , [INFO] , та зобов`язання повторно надати висновок щодо зміни місця проживання сина, слід відмовити. Суд критично оцінює твердження позивача та його представника про те, що при вирішенні даного питання органом опіки та піклування не було дотримано процедури, не враховано всіх обставин справи, не проведено бесіди з дитиною, матір`ю, не обстежено умов проживання дитини, не встановлено країни перебування, оскільки встановлено, що висновок прийнято уповноваженим органом, на підставі встановленої законом процедури. Позивач не позбавлений можливості особисто надати свої доводи та заперечення з приводу даного висновку, визначення місця проживання сина в ході судового розгляду цивільної справи № 607/7910/23 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про зміну місця проживання сина. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що в основу оскаржуваного висновку покладено акт обстеження умов проживання [PERSON] від 18 січня 2023 року як необґрунтовані, оскільки органом опіки та піклування досліджено і інші докази, обставини справи, пояснення батьків, після дослідження та оцінки яких надано висновок щодо недоцільності зміни місця проживання дитини. Доцільності в обстеженні умов проживання по [ADDRESS] не було та таке обстеження не проводилось, оскільки встановлено, що [PERSON] разом з матір`ю, на час надання висновку, проживають за межами території України. Безпідставними також є твердження позивача про те, що 04 січня 2023 року по [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] викрали дитину, проти волі дитини, винесли її з приміщення відділу поліції, оскільки судом встановлено, що 04 січня 2023 року здійснювалось примусове виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2022 рок про відібрання [PERSON] від батька та повернення на проживання разом з матір`ю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи положення статті 141 ЦПК України та висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені стороною позивача розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed