Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, залученої особи. 12.10.2023 року через підсистему «Електронний суд» [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Країло М.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить: - визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] на корить [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 14\~000,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача аліменти за минулий час. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2022 року розірвано. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає разом з матір`ю. Спір між сторонами щодо визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній, відповідач дитиною не займається. На утримання дитини позивачем витрачається орієнтовно 14 тис. грн. щомісяця (харчування, комунальні послуги, одяг медичне обстеження, медичні послуги, придбання ліків, додаткові витрати, пов`язані з навчанням), а тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у визначеному розмірі. 24.11.2023 року представником відповідача адвокатом Андрейчуком О.М. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги про стягнення аліментів визнав частково в сумі 3\~000 грн. щомісячно. 17.12.2023 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача адвокат Країло М.В. подав до суду відповідь на відзив, зміст якого зводиться до того, що відповідач спроможний утримувати дитину в розмірі, визначеному позивачем. Заяви (клопотання) учасників справи. 19.10.2023 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача адвокат Країло М.В. подав до суду заяву на виконання ухвали суду від 17.10.2023 року. 03.11.2023 року представник відповідача адвокат Андрейчук О.М. через канцелярію суду подав до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 19.10.2023 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача адвокат Країло М.В. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з можливістю врегулювання спору в позасудовому порядку. 03.11.2023 року представник відповідача адвокат Андрейчук О.М. подав до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 30.11.2023 року представник залученої на виконання своїх повноважень особи виконавчого комітету Ужгородської міської ради подав до суду заяву про відкладення розгляду справи. 30.11.2023 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача адвокат Країло М.В. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 08.12.2023 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача адвокат Країло М.В. подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи. 12.01.2024 року представник відповідача адвокат Андрейчук О.М. подав до суду клопотання про приєднання доказів. 12.01.2024 року представник відповідача адвокат Андрейчук О.М. подав до суду клопотання про проведення підготовчого судового засідання у відсутності сторони відповідача; проти закриття підготовчого судового засідання не заперечує. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2023 року справу передано на розгляд судді Голяні О.В. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.10.2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2023 року відкрито провадження у даній справі. Постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Залучено виконавчий комітет Ужгородської міської ради до участі у даній справі та зобов`язано виконати вимоги ч. 5\~ст. 19 СК України. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позиції учасників справи надані в судовому засідання. Сторони, їх представники, представники залучених на виконання своїх повноважень осіб в судове засідання не з`явилися. Судом на підставі частини другої статті 247\~Цивільного\~процесуального\~кодексу України (далі ЦПК) у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 29.01.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міського управління юстиції в Закарпатській області. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до довідки ДВНЗ «УжНУ» студентське містечко №179 від 05.09.2023 року, [PERSON] та її син [PERSON] , [INFO] , тимчасово зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пенсійних посвідчень серії [NUMBER] , серії [NUMBER] відповідач [PERSON] , [INFO] , являється інвалідом 3 групи довічно. З наданої медичної документації, зокрема ультразвукового дослідження від 20.06.2023, копії виписки від 12.04.2023, консультації ендоскопіста від 11.04.2023, діагностичного звіту від 19.06.2023, вбачається, що відповідач [PERSON] хворіє на ряд захворювань, які з огляду на відсутність згоди останнього на розголошення медичної таємниці у тексті рішення не відображаються. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради письмовий висновок щодо визначення місця проживання дитини не надав, так як сторона позивача не зверталася до зазначеного органу з заявою про отримання такої адміністративної послуги. Оцінка суду. Щодо вимоги про стягнення аліментів. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У\~статті 182 СК України\~передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2\~ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік"\~встановлено прожитковий мінімум з 01 січня для дітей віком до 6 років у розмірі 2563 грн. При цьому,\~статтею 184 СК України\~врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вказаною статтею\~СК України\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Оскільки на теперішній час малолітній син постійно проживає разом з позивачкою, суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька дитини, який повинен виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини належним чином. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Даючи оцінку всім доводам відповідача, суд констатує наступне. Так, відповідачу [PERSON] присвоєно ІІІ групу інвалідності. Водночас відповідно до п.27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317, підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту. Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені. Особи з інвалідністю III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Отже, встановлення відповідачу ІІІ групи інвалідності, а також діагностування ряду захворювань не свідчить про наявність у [PERSON] важкої хвороби чи серйозних фізичних вад зі здоров`ям, які б значно утруднювали йому можливість працевлаштуватися та заробляти кошти, і, на думку суду, відповідач має можливість здійснювати трудову діяльність. Відсутність же у [PERSON] офіційного працевлаштування, перебування на обліку в органі соцзахисту з отриманням пенсії по інвалідності не є тими обставинами, достатніми для висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі, приближеному до мінімального гарантованого розміру. З урахуванням вищевказаного даних, які могли вказувати на неможливість або істотність обмеження надавати відповідачем матеріальну підтримку позивачу на утримання дитини, судом не встановлено. Разом з тим, заявлений до стягнення позивачем розмір аліментів в розмірі 14 тис. грн. щомісячно суд вважає завищеним. Так, згідно доводів позовної заяви позивач визначила, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , потребує щомісячного утримання всього в розмірі 14 тис. грн. Однак, тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, а тому тягар утримання дитини повинен бути в порівну розподілений між батьками, а не покладений виключно на відповідача. До того ж, сума аліментів в розмірі 14 тис. грн. визначена позивачем з розрахунку того, що дитина потребує, в тому числі, додаткових витрат, пов`язаних з навчанням, однак додаткові витрати не входить до складу аліментів та стягуються на підставі ст. 185 СК України. З урахуванням наведеного, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та має бути не меншим 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з огляду на інтереси дитини, з точки зору стабільності врегулювання правовідносин між сторонами, підходячи системно до даної ситуації, суд приходить до висновку, що слід позов задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 5 000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів відповідатиме принципу добросовісності, розумності та справедливості і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час, то всупереч вимогам ч.1\~ст.81 ЦПК України\~ [PERSON] не подала докази на підтвердження того, що вона вживала заходи, спрямовані на одержання аліментів, але не могла отримати їх у зв`язку з тим, що [PERSON] ухилявся від сплати аліментів, а тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] належить відмовити. На підставі\~ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 12.10.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини Відповідно до\~статті 160\~СК України місце проживання\~дитини,\~яка досягла\~десяти років,\~визначається за\~спільною згодою\~батьків та\~самої дитини. Статтею 161 СК України\~передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з вказаної статті, судом вирішується спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, а оскільки, як встановлено судом, спору щодо місця проживання малолітнього [PERSON] між сторонами не існувало та не існує на даний час, суд вважає, що у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду з вказаною вимогою, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. \~Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. З цих\~підстав,

Outcome: partial