Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Згідно заявлених вимог, позивача просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що 28 квітня 2017 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року у справі 757/55937/18-ц. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з липня 2017 року сторони проживають окремо, відповідач від дня народження сина до розірвання шлюбу бачив дитину не більше трьох разів. Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року у справі №757/31566/18-ц стягнуто з відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . 24 липня 2019 року Дніпровським РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві було відкрито виконавче провадження [NUMBER]. 21 лютого 2023 року виконавчою службою було винесено постанову про накладення штрафу за неповну та нерегулярну сплату аліментів, на підставі п.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 21 лютого 2023 року у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів, яка становить 82 258,93 грн. Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не спілкується із сином, не виховує його і не має бажання цього робити в подальшому, тобто не виконує обов`язків, покладених законом на батька. позивач вказує, що відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, його станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовних розвиток дитини, самоусунувся від участі в його вихованні, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. З 2021 року до виховання хлопчика долучився вітчим - [PERSON] , якого той називає батьком. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію, як орган опіки та піклування. Зобов`язано Орган опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до вимог ст. 19 Сімейного кодексу України, надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. (а.с.46-48) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.79-80) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові та додатково пояснила, що сторони відповідач шість років не приймає участі у вихованні сина, не сплачує аліменти, навіть не цікавиться дитиною. Зазначила, що сторони не проживають разом з того часу, як позивач була на сьомому місяці вагітності, оскільки відповідач вживав наркотичні засоби. Після народження дитини відповідач не з`явився до пологового будинку, вперше побачив дитину, коли сину було вісім місяців. Зазначила, що відповідач жодної допомоги не надавав, бачив дитину всього декілька разів, в останнє - в 2020 році. Крім того, відповідач не здійснив жодної оплати по аліментам, навіть не дзвонив, щоб поцікавитись сином. Також позивач пояснила, що наразі вона з дитиною проживає з [PERSON] , з яким мають намір укласти шлюб. Зазначила, що останній ставиться до дитини добре, займається його вихованням. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з`явився, був повідомлений про день, час та місце розгляду справи за адресою проживання, вказаною в паспорті громадінина України, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, заяв чи клопотань до суду не подав. Представники третіх осіб Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації та Печерської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явились, начальник Служби - О.Кравчук направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності представника служби. За викладених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі в судовому засіданні нез`явившихся осіб. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2017 року, який було розірвано рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року (а.с.13). За даними свідоцтва про народження, виданого 05 грудня 2017 року, матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с.18). Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 492,00 грн щомісячно, починаючи з 27 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. (а.с.24) У зв`язку з несплатою відповідачем аліментів на утримання сина, в межах виконавчого провадження [NUMBER] 21 лютого 2023 року державним виконавцем було винесено постанови про арешт коштів боржника та про накладення штрафу. (а.с.34, 36) Згідно розрахунку державного виконавця, розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів станом на 01 березня 2023 року становить 83 750,93 грн. (а.с.37) З цього розрахунку вбачається, що [PERSON] з червня 2018 року жодного разу не здійснив оплату аліментів. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2020 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. (а.с.20) Як убачається з довідки ДНЗ №143 Печерського району м.Києва №4 від 31 березня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , з вересня 2020 року відвідує дошкільний навчальний заклад №143, вихованням дитини займається мама, яка відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті дитини, групи та садочку в цілому. Батько, [PERSON] вихованням дитини не займався, не спілкувався з виховательками, не забирав дитину додому, не драв участі в батьківських зборах, взагалі не був жодного разу в садку (зі слів виховательок). З 2021 року до виховання хлопчика долучився [PERSON] , вітчим, якого дитина дуже любить. Він постійно цікавиться розвитком дитини, іноді приводить та забирає [PERSON] з садочку. (а.с.15) В матеріалах справи наявний акт обстеження умов проживання від 27 вересня 2023 року за місце проживання позивача з сином за адресою: [ADDRESS] , з якого вбачається, що дитині створені належні умови для проживання, виховання та навчання. (а.с.76). З відповіді Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 травня 2023 року на адвокатський запит вбачається, що [PERSON] з 12 жовтня 2017 року по 11 травня 2023 року з будь-якими заявами та скаргами, у тому числі й щодо усунення йому перешкод у спілкуванні з дитиною до Служби не звертався. (а.с.25) За змістом висновку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , від 08 листопада 2023 року №105/01-2153/В-140, зазначене питання двічі розглянуто на засіданні комісії, рішення прийнято 07 листопада 2023 року. На засіданні комісії була присутня мати дитини - [PERSON] . Батько дитини - [PERSON] на засідання комісії не з`явився. В результаті проведеної бесіди з [PERSON] стало відомо, що вона приблизно 2,5 роки проживає в цивільному шлюбі з [PERSON] , який забезпечує її та дитину матеріально, між [PERSON] та її цивільним чоловіком гарні та довірливі відносини. Під час проведення обстеження умов проживання з [PERSON] проведено бесіду, в ході якої він розповів, що проживає разом з мамою [PERSON] та батьком [PERSON] , які піклуються про нього і яких він дуже любить. Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, як органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та догляду своєї дитини. (а.с.65-66) Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є матір`ю позивача, яка повернулась проживати до свідка, перебуваючи на 5-6 місяці вагітності, відповідач вигнав позивача. Зазначила, що відповідач не забрав позивача з пологового будинку після народження дитини. Також показала, що відповідач інколи телефонував позивачу, обвинувачував її, донька спілкувалась з психологом. Зазначила, що позивач з дитиною проживали в неї приблизно до досягнення дитиною 1 року 3 місяців. За весь цей час свідок бачила відповідача лише один раз, свідку відомо, що відповідач придбав сину сандалі, коли дитині було півтора року. Зазначила, що відповідач жодного разу не привітав дитину на день народження, не придбавав подарунків для дитини, коштів на його утримання не надавав, грошових переказів не здійснював. Також свідок показала, що цивільний чоловік позивача виховує сина останньої. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою [PERSON] , бачила відповідача один раз поблизу будинку, коли позивач була вагітною, відповідач ображав останню. Зазначила, що після народження дитини позивач продовжувала проживати у матері. Відповідач з ними не проживав, не приходив, з дитиною завжди гуляла позивач. Зі слів матері позивача свідку відомо, що відповідач ніякої допомоги не надавав, аліментів не сплачував. Також свідок показала, що відповідач не приходив на свята. Зазначила, що бачить позивача кожного тижня, вона приходить до матері з дитиною та цивільним чоловіком - [PERSON] , який ставиться до дитини, як до рідного сина. Предметом судового розгляду в цій справі є обставини щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини, батьком якої він є. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. В силу ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (ст. 164-167). За правилами, визначеними ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно позовної заяви, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав з підстав, визначених п.2 ч.1 ст. 164 СК України, а саме, - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Системний аналіз зазначених вище норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Частинами 2 та 4 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). Частиною 2 ст.171 СК України також передбачено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Враховуючи вік дитини, судом визнано за недоцільне проведення в судовому засіданні опитування малолітнього [PERSON] , [INFO] , по суті спору. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи наявні у матеріалах справи письмові докази, приймаючи до уваги пояснення позивача та показання свідків,

Outcome: approved