Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.06.1986 зареєстрував шлюб з відповідачем у Відділі РАЦС Лисьвінського району Пермської області рсфср. [PERSON] зазначає, що відсутні спільні інтереси з жінкою,наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного. На час звернення до Суду, більше ніж п`ять років проживають окремо та не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейні відносини як подружжя. Враховуючи те, що відносини подружжя повністю припинені позивач більше не має наміру зберегти шлюб, який, на теперішній час, існує на папері. Подружжя веде окреме домашнє господарство, подальшого сенсу налагоджувати сімейні відносини нема, оскільки це суперечить інтересам кожної зі сторін, передусім інтересам позивача. Позивач вважає, що надання строку на примирення є неможливим, збереження шлюбу буде суперечити його та відповідача моральним інтересам. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву до суду про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.06.1986 сторони зареєстрували шлюб у зареєструвала шлюб з відповідачем у Відділі РАЦС Лисьвінського району Пермської області рсфср, про що складено відповідний актовий запис № 317, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Згідно ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України). Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що фактичні шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені, сторони припинили ведення спільного господарства, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен. Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 статті 109Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що сторони сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесені позивачем судові витрати підтверджуються квитанцією № 9323-1613-0399-3821 від 06 листопада 2023 року про сплату судового збору у сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved