Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

У липні 2023 року адвокат Якобишена Т.Д., діючи в інтересах [PERSON] ( на день ухвалення рішення прізвище та по батькові позивача змінено на [PERSON] ), звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстровий номер № 1-60 від 25 березня 2020 року, видане державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Прядко І. І.на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ,на наступне майно: земельну ділянку, кадастровий номер 6825882800:04:003:0068, площею 1,6996 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Глушковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області;земельну ділянку № [NUMBER] , кадастровий номер: 7310136300:23:001:1629, площею 0.0496 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ;земельну ділянку № [NUMBER] , кадастровий номер: 7310136300:23:001:1628, площею 0.0508 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; квартиру № 175 , загальною площею 59,2 кв.м, житловою площею 20,7 кв.м, яка складається з двох кімнат та знаходиться в будинку [ADDRESS] ; автомобіль легковий марки ЗАЗ, моделі - SENS, 2012 року випуску, тип ТЗ - загальний легковий седан-В, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , об`єм двигуна - 1299, тип пального - S, сірого кольору, на якому встановлено ГБО, реєстраційний державний номерний знак [NUMBER] ; скасувати державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, здійснену на підставі зазначених свідоцтв про право на спадщину за законом, а також визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного спадкового майна. Позовна заява мотивована наступними обставинами. Позивач є сином [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина на три земельні ділянки, квартиру та автомобіль. Станом на дату смерті [PERSON] позивач був неповнолітнім, заяву про відмову від прийняття спадщини не подавав, тому в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину у рівних частках з іншим спадкоємцем першої черги за законом - батьком померлого [PERSON] , оскільки інші спадкоємці у [PERSON] відсутні. Проте, 25.03.2020 року державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Прядко І. І. видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на все спадкове майно померлого [PERSON] .. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті позивач звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р. Б. із заявою про прийняття спадщини за законом, оскільки померлий є дідом [PERSON] , та нотаріусом відкрито спадкову справу № 28/2020 (номер у Спадковому реєстрі № 666246698). Відповідачка по справі [PERSON] також є спадкоємцем майна померлого [PERSON] , за заповітом. Враховуючи наведене, просить суд задовольнити позовні вимоги повністю, оскільки видані [PERSON] нотаріусом 25.03.2020 року свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно після смерті [PERSON] та державна реєстрація прав на нього порушують права позивача як спадкоємця останнього першої черги на спадкування, можливість відновити які, крім звернення до суду із даним позовом, у позивача відсутня. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14.08.2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження. 18.09.2023 року представником позивача подано до суду заяву про уточнення анкетних даних № 437, в якій зазначено, що на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19.07.2023 року, Городоцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Київ) позивачу видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] на ім`я « [PERSON] » замість « [PERSON] », а 24 серпня 2023 року органом 6833 - видано паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № [NUMBER] , запис № 20020731-09758 на ім`я « [PERSON] ». На підтвердження зазначених змін у прізвищі та по батькові позивача його представником надано суду копії свідоцтва про народження та паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] . 12 жовтня 2023 року ( у встановлений ухвалою суду від 14.08.2023 року п`ятнадцятиденний строк, оскільки копію позову з додатками нею отримано 22.09.2023 року) представником відповідачки - адвокатом Поляк М. В. подано до суду відзив на позов [PERSON] , в якому вона просить відмовити у задоволенні його позовних вимог з наступних підстав. Станом на день відкриття спадщини єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] був лише його батько - [PERSON] , оскільки факт батьківства померлого відносно позивача було визнано рішенням суду лише 15.05.2023 року. Крім того, адвокат вважає, що зверненню позивача до суду з позовними вимогами про визнання права власності на спадкове майно має передувати вирішення питання про видачу йому нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину після визнання недійсними існуючих свідоцтв про право на спадщину, виданих на ім`я [PERSON] . Також зазначила, що фактично між [PERSON] та [PERSON] не існує спору щодо визнання за позивачем права власності на спірне майно, оскільки [PERSON] не отримувала на нього правовстановлюючих документів. 19 жовтня 2023 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив на позов, в якому адвокат Якобишена Т. Д. зазначила наступне. Внести зміни до свідоцтв про право на спадщину від 25.03.2020 рокута видати спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину на даний час неможливо, оскільки спадкоємець, який прийняв спадщину і отримав свідоцтва про право на спадщину - [PERSON] помер [INFO] , а батьківство [PERSON] щодо [PERSON] , [INFO] , встановлено судом лише 05.05.2023 року, відповідне рішення набрало законної сили 19 липня 2023 року. Відповідачка по справі [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , тобто рішення по даній справі може вплинути на її права та інтереси , що свідчить про наявність спору між сторонами. Третьою особою - Першою державною нотаріальною конторою у Чернівецькій області 18.12.2023 року подано до суду письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що видані 25 березня 2020 року на ім`я [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] свідоцтва про право на спадщину є правомірними, оскільки інших спадкоємців нотаріусом за наслідками проведення відповідною перевірки не було виявлено.Внести зміни до вищезазначених свідоцтв про право на спадщину та видати спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину на даний час неможливо в зв`язку із смертю [PERSON] [INFO] , тоді як батьківство [PERSON] щодо [PERSON] , [INFO] , встановлено судом 05.05.2023 року, отже, у позивача немає іншого способу визнати за собою право власності на спадове майно, окрім звернення до суду із даним позовом. 15 січня 2024 року представником відповідачки - адвокатом Поляк М. В. до суду подано письмові пояснення, в яких зазначено, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки останньому слід було звернутися із позовом про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину від 25.03.2020 року відповідно до ст. 1300 ЦК України, у випадку задоволення яких необхідність у визнанні за ним права власності на спадкове майно у судовому порядку відсутня. Крім того, адвокат вважає, що правова підстава, на яку у позовній заяві посилається позивач [PERSON] - ст. 1301 ЦК України (визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину) не регулює правовідносин, що склались між учасниками справи у даній справі, оскільки [PERSON] як спадкоємець першої черги після смерті свого сина - [PERSON] мав право на спадкування. Ухвалою суду від 30.11.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. В судове засідання 15.01.2024 року сторони та їх представники, а також представник третьої особи не з`явились, подавши письмові заяві про розгляд справи без їх участі. За таких обставин та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводилось в їх відсутність та не фіксувалось звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.28). 16 жовтня 2019 року державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Прядком І.І. заведена спадкова справа № 574/2019 після смерті [PERSON] . 25.03.2020 [PERSON] , який помер [INFO] , оформив спадкові права на вищезазначене спадкове майно [PERSON] , померлого [INFO] , та отримав відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом (т.1 а.с.а.с.43-46). Після смерті [PERSON] позивач 22.10.2020 року звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р.Б. із заявою про прийняття спадщини та нотаріусом відкрито спадкову справу № 28/2020 (номер у Спадковому реєстрі № 666246698), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 62174475 від 22.10.2020 (т.1 а.с.61). 23 жовтня 2020 року позивач звернувся до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] (т.1 а.с.61). Листом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори від 30.10.2020 [PERSON] повідомлено, що єдиним спадкоємцем [PERSON] був його батько [PERSON] , який прийняв спадщину (т.1 а.с.62). Із спадкової справи № 28/2020 вбачається, що 29.03.2021 з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] також звернулася [PERSON] , вказавши, що на її ім`я залишено заповіт спадкодавцем [PERSON] (т.1 а.с.54) Згідно заповіту [PERSON] , посвідченого 16.10.2020 заступником генерального директора КНП «Міська лікарня 1» з лікувальної частини, по реєстру за № 1, [PERSON] на випадок своєї смерті усе своє майно заповідає [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.55) Згідно листа приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу №28/02-31 від 23.04.2021 [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого [INFO] [PERSON] до вирішення справи судом (т.1 а.с.250). Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 липня 2023 року, встановлено факт батьківства, а саме: що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Чернівці, який помер [INFO] в м. Чернівці, є батьком [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Глушківці Ярмолинецького (тепер - Хмельницького) району Хмельницької області та внесено зміни до актового запису про народження [PERSON] №12, який складено 04.11.2002 виконавчим комітетом Глушковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, а саме ухвалено наступне : відомості про батька дитини змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] » [INFO] , громадянин України; змінити прізвище та по батькові дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Отже, [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Чернівці, який помер [INFO] в м. Чернівці, був батьком позивача - [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Глушківці Ярмолинецького району Хмельницької області, від прийняття спадщини після смерті батька позивач не відмовлявся. У відповідності із постановою Хмельницького апеляційного суду від 19.07.2023 року по справі № 686/7407/21 спадковим майном після смерті [PERSON] є: квартира [ADDRESS] ; земельна ділянка, кадастровий номер 6825882800:04:003:0068, площею 1,6996 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Глушковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області; земельна ділянка, кадастровий номер: 7310136300:23:001:1628, площею 0,0508 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, кадастровий номер: 7310136300:23:001:1629, площею 0,0496 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль легковий марки ЗАЗ, SENS, 2012 року випуску; права на одержання суми недоотриманої пенсії по інвалідності в розмірі 2 774, 84 грн. Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України - малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч. 2-4 ст. 1273 ЦК України. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, що прямо передбачено ч.5 ст. 1268 ЦК України. Згідно з частинами другою-четвертою статті 1273 ЦК України фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Таким чином, частина четверта статті 1268 ЦК України встановлює додаткові гарантії охорони спадкових прав малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб з обмеженою дієздатністю. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном з дозволу органу опіки та піклування (частини друга-четверта статті 1273 ЦК України). Статтею 1278 ЦК України передбачено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Статтею 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. З огляду на викладене, у відповідності до вимог ч.4 ст. 1268 ЦК України, позивач [PERSON] вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] . Натомість, нотаріусу про спадкоємця [PERSON] не було відомо та видано свідоцтва, що оскаржуються. При цьому, слід звернути увагу і на те, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена, тому отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця, яке він може використати у будь-який час. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, адже, прийнявши спадщину в порядку, передбаченому ст.ст. 1268, 1270 України, він забезпечив своє право на отримання свідоцтва в майбутньому. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) міститься висновок про те, що у статті 1301 ЦК України підставою визнання свідоцтва недійсним передбачено відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі № 463/1540/14 (провадження № 61-5735св19) зроблено висновок, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до висновку викладеного в постанова ВС від 29 червня 2022 року у справі № 383/258/21 (№ 61-18173св21 вказано, що порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що права позивача [PERSON] на спадкування частки у спадковому майні та право на реалізацію такого після смерті [PERSON] були порушені, адже він є спадкоємцем першої черги, спадщину прийняв, проте [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця на всю спадщину, в тому числі й на частку позивача, а тому є підстави для визнання недійсними оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за законом від 25.03.2020 року. Разом з тим, оскільки інша частина спадщини [PERSON] належала [PERSON] на законних підставах, свідоцтва про право на спадщину від 25.03.2020 року слід визнати недійсними в частині кожне, отже, відповідні вимоги позову підлягають задоволенню частково. Вимога позивача про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно є похідною, а тому також підлягає частковому задоволенню, оскільки судом встановлено наявність правових підстав для визнання недійсними в частині свідоцтв про право на спадщину, а отже і для припинення права, яке цими свідоцтвами підтверджувалося, а також з огляду на те, що така державна реєстрація права власності порушує права спадкоємця - [PERSON] , і вказаний спосіб захисту відповідає вимогам закону та є ефективним у спірних правовідносинах відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за змістом якої правомірними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. З метою забезпечення ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 686/19656/19, від 3 серпня 2021 року у справі № 295/6177/19-ц, від 10 листопада 2021 року у справі № 543/253/16-ц та інших. Статтею 321 ЦК України гарантовано непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки видати спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину на даний час неможливо в зв`язку із смертю [PERSON] [INFO] , а спадкоємець останнього - відповідачка [PERSON] не визнає право власності позивача на 1/2 частину спірної нерухомості та автомобілю, суд дійшов висновку про задоволення вимог позову і в частині про визнання права власності за [PERSON] в порядку спадкування. При цьому доводи адвоката відповідача про те, що зверненню до суду із позовом повинно передувати звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, і лише після відмови нотаріуса у видачі свідоцтва, він набув би б право звернутися до суду із цим позовом, суд вважає неспроможними з таких міркувань. Відповідно до пункту 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За встановлених у цій справі обставин наявність реєстрації права власності на спірне майно за [PERSON] очевидно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальній конторі позивачем на це ж майно після смерті батька [PERSON] , а тому звернення до суду за захистом порушених прав у цьому випадку є виправданим без попереднього звернення до нотаріальної контори. Посилання представника відповідачки на обрання [PERSON] неефективного способу захисту суд також не приймає до уваги, оскільки, як вже зазначалося, внесення змін до оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину є неможливим, а також з огляду на характер правовідносин у цій справі, предмет спору та з`ясовані судом обставини справи, позивач обрав ефективний спосіб захисту порушеного права заявляючи вимогу про визнання недійсними свідоцтв про правана спадщину , а також похідну від неї вимогу про скасування державної реєстрації речового права та вимогу про визнання за ним права власності на спадкове майно. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). У контексті вказаної практики суд вважає вищенаведене обґрунтування цього рішення достатнім. Вирішуючи питання щодо вимоги позову про стягнення судових витрат на користь позивача, суд виходить з наступного. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу адвокатом Якобишеною Т. Д., 15.12.2023 року надано суду наступні документи: копію договору про представництво інтересів в цивільному процесі та надання правової допомоги» № 82 від 19.07.2023 р.; копію Додаткової угоди № 1 від 19.07.2023 року; копію додаткової угоди № 2 від 14.09.2023 року; копію акту прийняття-передачі наданих послуг від 15.12.2023 року; копії трьох квитанцій до прибуткового касового ордеру б/н від 19.07.2023 року, 14.09.2023 р., докази направлення заяви про стягнення судових витрат учасникам справи (т.2 а.с.а.с 6-9). Також разом із позовною заявою на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та ч. 1 ст. 134 ЦПК України до суду було надано попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат від 26.07.2023 р., які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (а.с.71т. І). Відповідно до акту про прийняття-передачі наданих послуг від 15 грудня 2023 року адвокатом Якобишеною Т.Д. виконано наступну роботу: опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини. Формування правової позиції. Збір доказів: 1 год. - 2000 грн.; підготовка та подання до Шевченківського районного суду міста Чернівці позовної заяви про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, скасування державної реєстрації права на нерухоме майно та визнання права власності в порядку спадкування: 4 год. - 8000 грн.; формування копій додатків до позовної заяви для суду та учасників справи, засвідчення копій: 1 год. - 2000 грн.; ознайомлення із відзивом на позовну заяву, підготовка та відправка відповіді на відзив: 2 год. - 4000 грн.; підготовка клопотання про закриття підготовчого засідання: 30 хв. - 1000 грн. Представництво інтересів в Шевченківському районному суді місті Чернівці, підготовка заяви про стягнення судових витрат по цивільній справі, акту виконаних робіт 3 год. - 6000 грн. Загальна вартість наданих позивачу послуг становить 23000 (двадцять три тисячі) грн., які [PERSON] (до зміни [PERSON] ) станом на 15.12.2023 року сплатив в повному обсязі що підтверджується трьома квитанціями до прибуткового касового ордеру б/н від 19липня 2023 року на суму 10000 (десять тисяч) грн., від 14 вересня 2023 р. на суму 10000 (десять тисяч) грн. та від 13 грудня 2023 року на суму 3000 (три тисячі) грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, а тому, з огляду на те, що судом задоволено 75% відсотків позовних вимог, заяв про не співмірність, зменшення витрат на правничу допомогу від відповідачки та її представника не надходило, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 250 (сімнадцять тисяч двісті п`ятдесят) грн. (23 000 х 75% : 100%)., а також витрати на відшкодування сплаченого [PERSON] при подачі позову судового збору в розмірі 14 550,60 грн. (19400,80 грн. х 75% : 100%). На підставі викладеного та,

Outcome: partial