Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Лабік Р.Р. звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. У позовній заяві викладено наступну позицію. 07.05.2023 біля 00-40 год. воді [PERSON] , керуючи технічно справним автопоїздом у складі вантажного автомобіля «DAF FT XF 105.510», д.н.з. [NUMBER] , та спеціалізованого напівпричепа «Schmitz SKO 24/L-13/4», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по об`їзні дорозі м. Вінниці, ділянка дороги «М-30», сполученням «Стрий -Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка-Луганськ-Ізварине» (301 км + 600м) в напрямку м. Немирів Вінницької області, у правій смузі руху, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, та в момент об`єктивної появи в полі його зору автомобіля «Renauilt Trafic», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався тією ж смугою руху в попутному напрямку, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення із задньою частиною вказаного автомобіля, з подальшим його виїздом за межі проїзної частини та наїздом на металевий відбійник. Внаслідок даної ДТП водій автомобіля «Renauilt Trafic», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. За фактом ДТП СУ ГУНП у Вінницькій області до ЄРДР внесено відомості за № 12023020000000407 за ч. 2 ст. 286 КК України. В ході проведення досудового розслідування, було проведено судово-медичну експертизу №356 від 01.07.2023 згідно висновку якого [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми (синців та ран голови крововилив в м`які тканини голови, множинних переломів кісток склепіння та основи черепа, поширеного субарахноїдального крововиливу, забою речовини головного мозку з крововиливом в шлункову систему); закритої тупої травми грудей (множинних переломів ребер з обох сторін, забою обох легенів, множинних розривів обох легенів з формуванням двобічного гемотораксу); розриву хребтового стовбура; саден лівої кістки. Ушкодження у [PERSON] виникли від твердих предметів, що діяли зі значною силою, можливо при дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 07.05.2023. Смерть [PERSON] настала від сполучної травми тіла, що ускладнилась травматичний шоком. Між смертю [PERSON] та сполучною травмою тіла є причинний зв`язок. Сполучна травма тіла [PERSON] мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння та стоїть у причинному зв`язку із настанням смерті. В ході проведення досудового розслідування, органами досудового розслідування було встановлено, що в порушення вимог п.п. 2.3б), 12.3 ПДР водій [PERSON] знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП і її наслідками. 31.07.2023 СУ ГУНП у Вінницькій області було складено обвинувальний акт за ч. 2 ст. 286 КК України та направлено на розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області. Станом на даний час судовий розгляд даного кримінального провадження триває. В результаті вказаної ДТП близьким родичам [PERSON] , а саме його сину [PERSON] було завдано шкоду, у зв`язку із чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача в розмірі та з підстав, що викладені вище. Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки DAF FT XF 105.510», д.н.з. [NUMBER] , та спеціалізованого напівпричепа «Schmitz SKO 24/L-13/4», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок якої загинув [PERSON] , була застрахована у відповідача відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ3013928. Посилаючись на норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначає, що вказаним Законом не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої вилати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог ст. 35 вказаного Закону, або звернутися безпосередньо до суду. За приписами норм ст.ст. 1166, 1187 ЦК України саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи викладене, вина водія у вчиненні кримінального правопорушення не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Щодо відшкодування заявленої суми моральної шкоди, то зазначає наступне. Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружина), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати)цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смерть потерпілого є мати - [PERSON] , [INFO] , дружина - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . Щодо батька потерпілого, то згідно свідоцтва про смерть, батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] . На день настання страхового випадку, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6700 гривень. Таким чином, розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 80 400,00 грн. (12 місяці х 6 700 грн. = 80 400,00 грн.), який виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування, в даному випадку між трьома особами. Отже, частка кожного із них становить 26 800,00 грн.. Щодо відшкодування заявленої суми шкоди пов`язаної із втратою годувальника, то зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Частинами 1, 2 статті 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Позивач [PERSON] на день смерті його батька [PERSON] перебував на його утримання, оскільки йому було 19 років та він був студентом Вінницького торгівельно-економічного інституту Державного торгівельно-економічного університету. Отже, є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю батька. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, щозагальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Отже, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, згідно п. 27.2 ст. 27 вказаного Закону становить 241 200,00 грн. (36 місяців х 6 700 грн. = 241 200,00 грн.). Тому, стягненню підлягає шкода по втраті годувальника в розмірі 241 200,00 грн. Також, зазначає, що п. 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Згідно постанови Правління Національного банку України від 30.05.2022 №109 «Про розміри страхових сум за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з 01.07.2022 та на дату ДТП розміри страхових сум за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, встановлено у розмірі 320 000,00 грн. По даному страховому випадку, загальна сума заявленого страхового відшкодування становить 268 000,00 грн., що не перевищує вказаної страхової суми. З огляду на вищевикладене просив стягнути із відповідача на користь позивача 26 800,00 грн. у відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок смерті батька, 241 200,00 грн. страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, а також 53 600,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 1-9). Відповідачем ПрАТ «Страхова Група «ТАС» подано відзив на позовну заяву (а.с. 36-38, 50-52) в якому викладено наступну позицію. Відповідач не погоджується із позовними вимогами позивача з огляду на таке. В силу приписів п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. пунктом 33.1.4 ст. 33 вказаного Закону визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Згідно п. 35.1 ст. 35 та п. 36.2 ст. 36 цього Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його… Таким чином, для отримання страхового відшкодування потерпілим особам необхідно звернутися до АТ «СГ «ТАС» в передбаченому законом прядку та надати необхідні документи для визначення розміру шкоди. Позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, а відтак, відповідачем не приймалося рішення про виплату позивачу страхового відшкодування. З огляду на це, вважає, що не відбулося порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача, у зв`язку із чим, вважає, що звернення позивача до суду із даним позовом є передчасним та безпідставним. Також, відповідачем не заперечується факт ДТП та факт розпочатого розслідування кримінального провадження внаслідок ДТП. Проте, посилання позивача на норми ст. 1187 ЦК України та практику Верховного Суду є безпідставним, оскільки дані норми регламентують відшкодування шкоди внаслідок завдання шкоди одного джерела підвищеної небезпеки третім особам, тобто пішоходам або пасажирам, а разі завдання шкоди внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки застосовуються норми ст. 1188 ЦК України. Окрім того, відповідач вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів вини [PERSON] в вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, тобто, факту настання цивільно-правової відповідальності страховика, оскільки в силу ст. 1188 ЦК України та постанови ВС від 16.08.2019 внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, шкода відшкодовується саме винною особою, а отже вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими. Також, вказує, що згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» оскільки ДТП розглядається в кримінальному провадженні, строк на прийняття рішення щодо страхового відшкодування страховиком припиняється з дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили, отже, вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими. Щодо заявлених до відшкодування сум страхового відшкодування, то вважає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів щодо кола осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника та не надано документів, що підтверджують перебування на утриманні. В силу приписів ч.1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди у зв`язку втратою годувальника, в межах страхової суми 320 000 грн., здійснюється в розмірі 36 мінімальних заробітних плат та виплачується всім непрацездатним особам, які були на утриманні рівними частинами щомісячними платежами після звернення із заявою про страхове відшкодування та після ухвалення вироку у кримінальному провадженні. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то дана виплата також здійснюється рівними частинами всім визначеним законом особам. Щодо заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то зазначає, що позивачем не доведено понесення таких витрат, зокрема, й у такому розмірі. З огляду на вищевикладене, в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 25.08.2023 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено підготовче засідання (а.с. 31). Ухвалою суду від 02.11.2023 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції (а.с. 72). Ухвалою суду від 13.12.2023 відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» про зупинення провадження у справі та про передачу справи на розгляд до Святошинського районного суду міста Києва; закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 79-81). В судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Лабик Р.Р. не з`явилися, представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підстримує в повному обсязі та просить їх задоволити (а.с. 83). Представник відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у відсутність представника відповідача (а.с. 49). Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається, нез`явлення сторін не перешкоджає вирішенню спору, а відтак судом ухвалено проводити судове засідання у відсутність сторін. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 14-зворот). З копії довідки про причину смерті від 08.05.2023 (а.с. 15) [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] внаслідок сполучної травми тіла. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 16) [PERSON] народився [INFO] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] .. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 16-зворот) [PERSON] помер [INFO] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до копії довідки №233 від 27.06.2023 [PERSON] є здобувачем освітнього ступеня «бакалавр» 3 курсу денної форми навчання, група ГРС-32л спеціальність 241 «Готельно-ресторанна справа» освітня програми «Готельно-ресторанна справа» та навчається за умовами договору про навчання на факультеті торгівлі, маркетингу та сфери обслуговування Вінницького торгівельно-економічного інституту Державного торгівельно-економічного університету. Термін навчання з 15.09.2020 по 30.06.2024, стипендію не отримує (а.с. 17-зворот). З копії обвинувального акта у кримінальному провадженні №12023020000000407 від 07.05.2023 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, вбачається, що водій [PERSON] біля 00-40 год. 07.05.2023, керуючи технічно справним автопоїздом у складі вантажного автомобіля «DAF FT XF 105.510», д.н.з. [NUMBER] , та спеціалізованого напівпричепа «Schmitz SKO 24/L-13/4», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по об`їзні дорозі м. Вінниці, ділянка дороги «М-30», сполученням «Стрий -Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка-Луганськ-Ізварине» (301 км + 600м) в напрямку м. Немирів Вінницької області, у правій смузі руху, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, та в момент об`єктивної появи в полі його зору автомобіля «Renauilt Trafic», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався тією ж смугою руху в попутному напрямку, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення із задньою частиною вказаного автомобіля, з подальшим його виїздом за межі проїзної частини та наїздом на металевий відбійник. Внаслідок даної ДТП водій автомобіля «Renauilt Trafic», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №356 від 01.07.2023 [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми (синців та ран голови крововилив в м`які тканини голови, множинних переломів кісток склепіння та основи черепа, поширеного субарахноїдального крововиливу, забою речовини головного мозку з крововиливом в шлункову систему); закритої тупої травми грудей (множинних переломів ребер з обох сторін, забою обох легенів, множинних розривів обох легенів з формуванням двобічного гемотораксу); розриву хребтового стовбура; саден лівої кістки. Ушкодження у [PERSON] виникли від твердих предметів, що діяли зі значною силою, можливо при дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 07.05.2023. Смерть [PERSON] настала від сполучної травми тіла, що ускладнилась травматичний шоком. Між смертю [PERSON] та сполучною травмою тіла є причинний зв`язок. Сполучна травма тіла [PERSON] мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння та стоїть у причинному зв`язку із настанням смерті. Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/102-23/9251-ІТ від 29.05.2023 зіткнення автомобіля «Renauilt Trafic», д.н.з. [NUMBER] , та автопоїзда у складі вантажного автомобіля «DAF FT XF 105.510», д.н.з. [NUMBER] , та спеціалізованого напівпричепа «Schmitz SKO 24/L-13/4», д.н.з. [NUMBER] , відбулося на проїзній частині автодороги «М-30» сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка-Луганськ-Ізварине», неподалік м. Вінниці, в межах правої смуги руху в напрямку м. Немирів, перед початком сліду бокового юзу коліс. Відповідно до висновків судової автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи №3981/3982/23-21 від 29.06.2023 та додаткової судової автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи №4131/23-21 в заданій дорожній ситуації водій автопоїзда у складі вантажного автомобіля «DAF FT XF 105.510», д.н.з. [NUMBER] , та спеціалізованого напівпричепа «Schmitz SKO 24/L-13/4», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] повинен був керуватися технічними нормами вимог п.п. 12.2, 12.3 ПДР. В діях водія автомобіля «Renauilt Trafic», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] невідповідностей технічним нормам вимог ПДР, які б знаходилися у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП, не вбачається. В заданій дорожній обстановці водій [PERSON] мав технічну можливість попередити подію даної ДТП шляхом виконання норм п. 12.3 ПДР. Попередження події даної ДТП від дій водія [PERSON] не залежало. В заданій дорожній ситуації, в діях водія [PERSON] вбачається невідповідності технічним нормам вимог п. 12.3 ПДР, які з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП. Таким чином, воді [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.3б), 12.3 ПДР. Порушення водієм [PERSON] п. 12.3 ПДР знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП та її наслідками - настанням смерті [PERSON] (а.с. 11-14). Відповідно до копії полісу № АТ3013928, який станом на 07.05.2023 є діючим, із сайту МТСБУ, транспортний засіб марки «DAF FT XF 105.510», д.н.з. [NUMBER] , застрахований в АТ «СГ «ТАС» (а.с. 19). З копії інформації про коло осіб першого ступеню споріднення по відношенню до загиблого (а.с. 15-зворот) вбачається, що до право на відшкодування шкоди мають [PERSON] - мати, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син. З копії заяви [PERSON] від 07.09.2023, адресованої АТ «СГ «ТАС» та отриманої адресатом 14.09.2023, вбачається, що вона є матір`ю [PERSON] , який загинув 07.05.2023 внаслідок ДТП. На час ДТП вона була особою пенсійного віку, проте проживала окремо від сина, на його утриманні не перебувала та звертатися до АТ «СГ «ТАС» із заявами про виплату страхового відшкодування по втраті годувальника не буде (а.с. 66). Оцінюючи вказані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Щодо позивних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно з вимогами статей. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Право на звернення до суду про компенсацію моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров`я або смерті фізичної особи. Відповідно до вимог статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути компенсована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, компенсується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Поняття джерела підвищеної небезпеки визначено у статті 1187 ЦК України, відповідно до якої під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб. Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, відповідно до якого джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Таким чином, автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки у розумінні частини першої статті 1187 ЦК України. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно з абзацом першим пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г»" і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно з пунктом 32.1 статті 32 Закону № 1961-ІV відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц, від 01 липня 2020 року у справі №554/858/19. За обставин, коли смерть потерпілого [PERSON] настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а саме транспортного засобу вантажного автомобіля «DAF FT XF 105.510», д.н.з. [NUMBER] , та спеціалізованого напівпричепа «Schmitz SKO 24/L-13/4», д.н.з. [NUMBER] , під керування м водія [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» за договорами обов`язкового страхування №АТ3013928, що не заперечувалось відповідачем, тому саме ПрАТ «СГ «ТАС» зобов`язане відшкодувати сину потерпілого [PERSON] моральну шкоду, завдану смертю батька, незалежно від вини водія [PERSON] .. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Станом на день настання страхового випадку статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня - 6 700 грн. Таким чином, виходячи з положень пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого [PERSON] , становить 80 400,00 грн. (6 700,00 грн. * 12). Зважаючи на те, що до складу сім`ї загиблого [PERSON] входили: дружина [PERSON] , син [PERSON] та мати [PERSON] , проте з позовом до суду в рамках цієї справи звернувся лише син потерпілого [PERSON] , з відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, у розмірі 26 800,00 грн.. Щодо позовних вимог позивача про страхове відшкодування шкоди пов`язаної і втратою годувальника суд зазначає наступне. За вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначена норма права за способом викладення змісту містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. На підтвердження перебування на утриманні свого батька [PERSON] позивач [PERSON] додав до позовної заяви копію довідку №233 від 27.06.2023, згідно якої позивач є студентом денної форми навчання Вінницького торгівельно-економічного інституту Державного торгівельно-економічного університету з терміном навчання з 15.09.2020 по 30.06.2024; стипендію не отримує (а.с. 17-зворот). Нормами статті 198 та частини першої статті 199 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Станом на день настання страхового випадку статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня - 6 700 грн. Таким чином, виходячи з положень пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загальний розмір страхового відшкодування внаслідок смерті потерпілого [PERSON] , становить 241 200 грн. (6 700,00 грн. * 36). Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п. 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Зважаючи на те, що до складу сім`ї загиблого [PERSON] входили: дружина [PERSON] , син [PERSON] та мати [PERSON] , проте з матеріалів справи вбачається, що лише позивач перебував на утримання потерпілого, як студент, який не досяг 23 річного віку, мати потерпілого надіслала на адресу відповідача заяву, в якій вказала, що не перебувала на утримання свого сина [PERSON] , дані обставини не заперечувалися та не були спростовані відповідачем, суд доходить висновку, що з відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника, заподіяної смертю потерпілого, у розмірі 241 200,00 грн.. Щодо позиції відповідача вказаній у відзиві на позовну заяву, то суд не бере до уваги аргументи відповідач з приводу невизнання позову з таких підстав. У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18). Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved