Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

25.01.2022 року позивач звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача та просить суд розірвати шлюб. 25.10.2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, протягом останніх років сімейне життя погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен із них має власні кошти, не вносячи своєї частки до родинного бюджету, родинний бюджет відсутній як такий. Чоловік нічого по господарству не робить, ніде не працює, кошти на утримання дітей, оплату комунальних послуг, купівлю продуктів харчування не виділяє. На даний момент ведення спільного господарства припинено. Вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу неможливе. Діти залишаться проживати разом із позивачкою. Враховуючи вказане, просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 01.03.2022 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 13.06.2023 року подружжю надано строк для примирення шість місяців та зупинено розгляд справи до 13.12.2023 року. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.39). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу. Просив відмовити в задоволенні позову до повернення позивачки та дітей до України. Бажає брати участь у вихованні дітей та вважає, що родину необхідно зберегти. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Розглянувши подані документи, заслухавши відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню на підставі ст. ст.\~110,\~112 СК України.\~ Судом встановлено, що сторони 25.10.2014 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 606 (а.с.4). Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] (а.с.5,6). У позовній заяві [PERSON] зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем припинені, через те, що протягом останніх\~років сімейне\~життя погіршилося.\~Кожен із\~сторін має\~власні кошти,\~не вносячи\~своєї частки\~до родинного\~бюджету,\~родинний бюджет\~відсутній як\~такий.\~Відповідач нічого\~по господарству\~не робить,\~ніде не\~працює,\~кошти на\~утримання дітей,\~оплату комунальних\~послуг,\~купівлю продуктів\~харчування не\~виділяє.\~На даний\~момент ведення\~спільного господарства\~припинено. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначив, що з березня 2022 року вони проживають окремо, позивачка разом із дітьми виїхала за межі України. Але зазначив, що бажає зберегти сім`ю. Суд бере до уваги положення\~ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як роз`яснено у п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя»\~проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У\~ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо. Примирення між сторонами неможливе. Діти залишаться проживати разом із позивачкою. За таких обставин зберегти сім`ю неможливо, тому суд вважає, що шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved