Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просив виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що він є власником 2/8 квартири за адресою: [ADDRESS] . Разом із позивачем власниками інших 6/8 є треті особи по даній справі. Разом з ними в квартирі проживає відповідач, [PERSON] , який є (як зазначив позивач) співмешканцем [PERSON] (третя особа по даній справі). Останнім часом проживання разом з [PERSON] в одній квартирі стало зовсім нестерпним. Відповідач веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не працює, приходить до квартири у нетверезому стані, часто влаштовує сварки та навіть бійки, псує майно, а гроші витрачає на придбання алкогольних напоїв, принижує нас перед сусідами та родичами. Позивачу та іншим мешканцям квартири неодноразово доводилось викликати поліцію аби захиститись від його нападів. Відносно відповідача було двічі складено протоколи про адміністративні порушення та передано матеріали до суду. Постановою Суворовського районного суду по справі № 523/1344/20 від 24 січня 2020 р. відповідача було визнано таким, що вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого діяння та обмежено усним зауваженням. В утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ, відповідач участі не приймає, чим завдає нам значних матеріальних збитків. Враховуючи зазначене [PERSON] вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав власника нерухомого майна. Ухвалою суду від 13 липня 2021 року судом прийнято до свого розгляду зазначену цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. (а.с. 18,19). Стороною відповідача надано відзив на позовну заяву в котрому він зазначив, що є чоловіком третьої особи [PERSON] , котра є однією зі співвласників квартири, тому підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] немає. (а.с. 43-46). В судове засідання позивач не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Щодо неявки сторони позивача в судове засідання суд зазначає наступне. Рівність сторін є одним з невід`ємних елементів поняття справедливого судового розгляду. Вона вимагає, аби кожна сторона бачила, що їй надано розумні можливості представити свій інтерес за умов, які не ставлять її у несприятливе становище, порівняно із супротивником (Ocalan проти Туреччини [ВП], § 140, Foucher проти Франції, § 34; Bulut проти Австрії; Faig Mammadov проти Азербайджану, § 19). Вона вимагає забезпечення справедливої рівноваги між сторонами і застосовується як до цивільних, так і до кримінальних справ. Слухання може бути проведене за відсутності позивача, якщо він відмовився від права бути присутнім на слуханні. Така відмова може бути очевидною або передбачуваною з поведінки, наприклад, коли він або вона намагається ухилитися від судового розгляду (Lena Atanasova проти Болгарії, § 52). Проте будь-яка відмова від гарантій згідно зі статтею 6 повинна виконувати тест «проінформованої та усвідомленої» відмови, як це встановлено у прецедентному праві Суду (Сейдовіч проти Італії [ВП], §§ 86-87)7. Розумний характер тривалості провадження визначається відповідно до обставин справи, що вимагає оцінки в цілому (Boddaert проти Бельгії, § 36). Хоча окремі стадії провадження можуть провадитись з прийнятною тривалістю, проте загальна тривалість процесу може, однак, перевищити «розумний строк» (Добертен проти Франції, § 44). Установивши невідповідність акта законодавства критерію «якість закону» суд, за загальним правилом, повинен тлумачити національне законодавство таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості та розумності (врахування при вирішенні публічно-правового спору загальних (суспільних) інтересів). Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Викладене свідчить про можливість вирішення справи у відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не прибув, його представником адвокатом Клименко А. А. надано клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Треті особи в судове засідання не прибули, про розгляд справи обізнані належним чином, всі треті особи за час розгляду справи (окрім [PERSON] ) позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Суд встановив наступні обставини. Позивач є власником 2/8 квартири за адресою [ADDRESS] . Разом із позивачем власниками інших 6/8 є треті особи по даній справі. (а.с. 5-11). Окрім того, одним із співвласників спірного нерухомого майна є [PERSON] . [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі з 25 лютого 2020 року. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідач [PERSON] є чоловіком одного із співвласників спірної квартири, суд вважає, що позовні вимоги про виселення відповідача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: dismissed