Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на спільно нажите майно. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач з 08.10.2000 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.02.2015 року, шлюб між ними був розірваний. Під час шлюбу, 30.03.2007 року, подружжя придбало квартиру [ADDRESS] , яка за договором купівлі-продажу належить [PERSON] . Зазначає, що хоча і вищезазначена квартира належить [PERSON] на праві особистої приватної власності, вона підлягає поділу між ними, оскільки, квартира набута за час перебування у шлюбі з відповідачем, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. На підставі наведеного, просить суд, визнати квартиру [ADDRESS] , яка знаходиться у власності [PERSON] , спільно нажитим майном подружжя, визнати за [PERSON] право власності на частку квартири [ADDRESS] та стягнути понесені судові витрати з відповідача. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.08.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Представник позивача до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просить суд позов задовольнити. Представник відповідача до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності. В частині стягнення витрат на правову допомогу просить відмовити, оскільки їх розмір не підтверджений належними доказами. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності учасників справи по наявним матеріалам справи. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 08.10.2000 року по 03.03.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.02.2015 року, яке набрало законної сили (а.с.19-20). За час перебування у шлюбі позивач та відповідач набули у спільну власність квартиру [ADDRESS] згідно технічного паспорту від 20.03.2007 року, реєстраційний номер 6849 (а.с. 15-17). Право власності на вищезазначену квартиру зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 440 від 13.03.2007 року (а.с. 11-14). Відповідно до частини першої статті 60\~СК\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини першої статті 69\~СК\~України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень частини першої статті 71\~СК\~України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Оскільки, спірне майно, набуте за час перебування сторін у шлюбі, а відповідач не заперечує ту обставину, що квартира [ADDRESS] , є їх спільною сумісною власністю та не спростовує факт поділу спільного майна в рівних частках, то в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, дана обставина не підлягає доказуванню. Відтак, вищезазначену квартиру слід визнати спільною сумісною власністю сторін, як подружжя. Судом встановлено, що спірна квартира, була набута під час шлюбу сторін, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, а тому суд приходить до висновку, що вказане майно підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З договору про надання правових послуг адвоката № 287 від 24.07.2023 року, укладеного між адвокатом адвокатським бюро «Олександра Терлецького» та позивачем [PERSON] , розрахунку на оплату № 91 від 15.08.023 року та платіжної інструкції № 14286065 від 16.08.2023 року, вбачається, що зазначені у розрахунку представника [PERSON] витрати пов`язані з розглядом даної справи і розмір цих витрат становлять 4000 грн. (а.с. 8-10). На думку суду сума щодо стягнення витрат на правову допомогу є дещо завищена, а тому з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, складності справи, заперечень представника відповідача щодо розміру цих судових витрат, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає до задоволення вимога позивача про відшкодування відповідачем понесених позивачем та підтверджених належними доказами судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 6811,50 (шість тисяч вісімсот одинадцять) грн. 50 коп.

Outcome: approved