Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

Позивач \~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до[PERSON] \~про поділ\~майна \~подружжя та\~визнання \~права власності\~на частку\~майна.\~В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 06.08.2005 він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.10.2021. За період спільного проживання, 20.08.2013 ними було придбано частину житлового будинку та земельну ділянку по [ADDRESS] . Право власності на вказане майно було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Сторони однією сім`єю не проживають, проте, добровільної згоди щодо розподілу спільно нажитого майна вони не дійшли, тому з даним позовом позивач звернувся до суду. Ухвалою судді від 24.10.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідач копію ухвали та копію позову з додатками отримала особисто 28.12.2023. Станом на 26.01.2024 відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2005\~по 07.10.2021. 20.08.2013 [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти відповідно до Договору купівлі-продажу від 20.08.2013 було придбано 548/1000 часток житлового будинку по [ADDRESS] та земельну ділянку з кадастровим номером 7110800000:04:003:0317, розташовану по [ADDRESS] . Право власності на вказане майно було зареєстровано за відповідачем [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Вказане майно сторонами було придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі та спільного проживання. Сім`я [PERSON] та [PERSON] розпалася, сторони припинили спільно проживати. Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.10.2021 шлюб між ними було розірвано, вказане рішення набрало законної сили 09.11.2021. В добровільному порядку вирішити питання щодо розподілу спільно нажитого майна, а саме 548/1000 часток житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером 7110800000:04:003:0317, які розташовані по [ADDRESS] , не виявилося можливим. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 60, 61 СК України кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи з положень статей 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69 СК України передбачене право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому згідно зі ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до\~ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в своїй\~постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~(далі постанова Пленуму), а саме в п.п. 23, 24 зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ч. 1 ст.\~71 СК України ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 цієї статті неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частинами 4 і 5 статті визначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України; і таке присудження грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Жодна зі сторін не вносила на депозитний рахунок суду суму, яка могла б бути присуджена другому з подружжя за його частку в майні, яке присуджується другому з подружжя, тому суд не має законних підстав для стягнення з однієї зі сторін на користь іншої сторони такої грошової компенсації. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст. ч.3 ст. 368 ЦК України, ст.ст. 60,61,63,65,69,70,71 СК України,

Outcome: approved