Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 04 грудня 2020 року по вул. Саперно-Слобідській, 6/3 в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «KIA Optima» державний реєстраційний номер [NUMBER] , автомобіля марки «Volkswagen Polo» державний реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля марки «Audi A6» державний реєстраційний номер [NUMBER] . 04 грудня 2020 року інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції було складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 001492 за порушення вимоги п. 10.3 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачено ст. 124 КпАП України. Постановою Київського апеляційного суду від 15 липня 2021 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. 24 червня 2022 року представник потерпілого [PERSON] звернувся до Управління патрульної поліції у м. Києві із заявою про складення відносно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04 грудня 2020 року. 27 липня 2022 року інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції вдруге було складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 149821 за порушення вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачено ст. 124 КпАП України. Постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2023 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що суд при закритті провадження у справі на підставі ст. 247 КпАП України вказав на численні порушення норм чинного законодавства при складанні працівниками поліції протоколів про адміністративне правопорушення. У зв`язку з цим, йому було завдано моральну шкоду. Моральна шкода виразилась в постійному відвідуванні судових установ у зв`язку з розглядом справ про притягнення його до адміністративної відповідальності, що призвело до порушення звичайного режиму життя, зумовило емоційну пригніченість, а також спричинило незаплановані витрати та душевні хвилювання. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України на його користь 87300 гривень на відшкодування моральної шкоди, а також судовий збір у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження. Представником Департаменту патрульної поліції подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 47-50). Зазначено, що постановами Голосіївського районного суду м. Києва та Київського апеляційного суду не було визначено, що складання на позивача протоколу та можливого притягнення останнього до адміністративної відповідальності було здійснено шляхом вчинення неправомірних дій інспектора під час здійснення ним службових обов`язків. Таким чином, зазначене спростовує факт заподіяння позивачу будь-якої шкоди внаслідок дій інспектора. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, за яких на його думку відбулося порушення його прав працівниками Департаменту патрульної поліції. Закон України«Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлює випадки і умови та порядку відшкодування шкоди. Разом з тим, на позивача не накладено адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, також у позові відсутні докази сплати позивачем штрафу, що свідчить про неможливість поширення приписів ст. 1176 ЦК України та зазначеного закону. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язків наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Представником Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 35-41). Зазначено, що Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди йому не завдавало, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Закон України«Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлює випадки і умови та порядку відшкодування шкоди. Разом з тим, на позивача не накладено адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, також у позові відсутні докази сплати позивачем штрафу, що свідчить про неможливість поширення приписів ст. 1176 ЦК України та зазначеного закону. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язків наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням Департаменту патрульної поліції та вини останнього в його заподіянні. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. 04 грудня 2020 року інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції було складено щодо позивача протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 001492 за порушення вимоги п. 10.3 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачено ст. 124 КпАП України (а.с. 13). Постановою судді Голосіївського районного суду м Києва від 04 березня 2021 року визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Постановою Київського апеляційного суду від 15 липня 2021 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення (а.с. 14-16). Постанова набрала законної сили. З позову вбачається, що 24 червня 2022 року представник потерпілого [PERSON] звернувся до Управління патрульної поліції у м. Києві із заявою про складення відносно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04 грудня 2020 року. 27 липня 2022 року інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції вдруге було складено щодо позивача протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 149821 за порушення вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачено ст. 124 КпАП України (а.с. 17). Постановою судді Голосіївського районного суду м Києва від 17 листопада 2022 року визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2023 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу (а.с. 18-20). Постанова набрала законної сили. З позову вбачається, що моральна шкода виразилась в постійному відвідуванні судових установ у зв`язку з розглядом справ про притягнення його до адміністративної відповідальності, що призвело до порушення звичайного режиму життя, зумовило емоційну пригніченість, а також спричинило незаплановані витрати та душевні хвилювання. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19) та від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21). У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21. Постановою Київського апеляційного суду від 15 липня 2021 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. Постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2023 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. З огляду на наведене, у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди, відповідно до статей 1173, 1174 ЦК України, у зв`язку з незаконністю дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали зазначене провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки він був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспектора. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень (відповідача) покладається обов`язок спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем. У справі, що розглядається, відповідач не довів, що його тривала протиправна поведінка не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з необхідністю захисту своїх прав, в тому числі в судовому порядку. Разом з тим, суд вважає, що позивачем необґрунтовано завищений розмір моральної шкоди. При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує те, що тяжких наслідків для позивача не настало, тому з огляду на засади розумності та справедливості приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині в сумі 500 гривень, оскільки такий розмір моральної шкоди є співмірним з допущеними порушеннями з боку відповідача. Позивач зазначив відповідачами у справі про відшкодування моральної шкоди Державну казначейську службу України та Департамент патрульної поліції. Вимоги до Державної казначейської служби України задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Тлумачення ч. 2 ст. 30 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача. Так, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц. За таких обставин, вимоги до Державної казначейської служби України задоволенню не підлягають. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 1073 гривні 60 копійок.

Outcome: partial