Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. В обґрунтування заявлених вимог представник позивачка [PERSON] покликається на те, що 07 травня 2011 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 жовтня 2017 року. В період спільного проживання під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач, як батько дитини злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо його виховання та розвитку. Син зареєстрований та фактично проживає зі нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач не цікавиться долею сина та його утриманням, не сплачує аліментів, жодної матеріальної допомоги не надає, з сином ніяких стосунків не підтримує, не спілкується, не виявляє до нього батьківської уваги, турботи, доля дитини його не цікавить. Відповідач не займається вихованням сина [PERSON] , не цікавиться його життям, взагалі не виконує батьківських обов`язків. Відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту, більше шести років, внаслідок такої свідомої поведінки відповідача, позбавлення його батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції. Перешкод у спілкуванні з сином вона відповідачу ніколи не чинила, проте участі у фізичному та духовному розвитку дитини він не бере. Оскільки відповідач фактично свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, це є підставою для позбавлення його батьківських прав. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 22.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Ходак С.К. позовні вимоги підтримали повністю, з підстав зазначених у позові, який просили задовольнити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Дубенської міської ради Кобилянський Р.Ф. не заперечив проти задоволення позову, підтримав наданий письмовий висновок органу опіки та піклування. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Заяв та клопотань не надходило. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 жовтня 2017 року (справа №559/1014/17) (а.с. 4). У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , виданому 07 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області, батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Після укладення шлюбу з [PERSON] [INFO] , позивачка змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до інформації наданої КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги» від 31.08.2023 [PERSON] при зверненні за медичною допомогою, при проведенні щеплень, при проведенні щорічних медичних оглядів завжди приходив з мамою [PERSON] (а.с. 9). Згідно довідки Дубенського відділу ДВС у Дубенському районі Рівненської області, заборгованість по аліментам [PERSON] станом на 01.08.2023 становить 70960, 00 грн. (а.с. 10). Як зазначено у характеристиці, виданій Дубенським ліцеєм №6 Дубенської міської ради, [PERSON] навчається в Дубенському ліцеї №6. Мама [PERSON] виховує сина з вітчимом [PERSON] . Тато [PERSON] не виконує свого батьківського обов`язку щодо піклування про сина та його виховання, не проживає з сім`єю, не підтримує жодних стосунків з сином, не бере участі у його вихованні, не цікавиться його навчанням (а.с. 11). Як свідчать витяги з реєстру територіальної громади [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12, 13). Відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування Дубенської міської ради №4338/05-02-29/23 від 05.12.2023, вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 37-40). Норми права, які застосував суд. За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як зазначено в ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Мотивована оцінка і висновки суду. Стороною позивача надано суду достатньо доказів того, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту його прав та інтересів. Враховуючи викладене, висновок органу опіки та піклування Дубенської міської ради, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Зазначене є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Outcome: approved