Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми. Зазначала, що 25.03.2017 [PERSON] , керуючи автомобілем марки «DAF», номерний знак [NUMBER] , по проспекту Правди у м. Києві при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Fоrd Focus», номерний знак [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, в результаті чого, належний їй автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 25.04.2017 [PERSON] визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. [PERSON] працює водієм у ПП «[PERSON]» та керував автомобілем, який належить [PERSON] . Відповідно до звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 23.06.2017 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Fоrd Focus», номерний знак [NUMBER] , складає 108 997 грн. 95 коп. Вона звернулася до ТДВ СТ «Домінанта» з заявою про виплату страхового відшкодування. ТДВ СТ «Домінанта» здійснило їй виплату страхового відшкодування в розмірі 38 000 грн. Таким чином, невідшкодована ТДВ СТ «Домінанта» частина суми страхового відшкодування складає 70 997 грн. 95 коп. Крім того, нею були понесені витрати на експертні послуги у розмірі 1 000 грн. Посилаючись на зазначені обставини позивач просила стягнути з [PERSON] , [PERSON] на її користь 70 997 грн. 95 коп. різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, а також 1 000 грн. витрат на проведення експертизи. У відзиві на позовну заяву [PERSON] проти позову заперечив, вказавши на наступне. Вказав, що він є суб`єктом господарської діяльності. Відповідно до договору оренди від 10.01.2017 у його користуванні знаходиться автомобіль «DAF», номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . 25.03.2017 його працівник [PERSON] , керуючи зазначеним автомобілем спричинив дорожньо-транспортну пригоду за участю позивача. Відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9063080 від 29.03.2016, забезпеченим за яким є автомобіль «DAF», номерний знак [NUMBER] , страхова сума на одного потерпілого складає 100 000 грн. Позивач звернулась до страховика із заявою про здійснення страхової виплати та отримала 38 000 грн. На усний запит, представниками страховика повідомлено, що визначення розміру збитків проводилось на підставі калькуляції складеної за результатами огляду транспортного засобу. У подальшому, розмір страхової виплати був погоджений із потерпілою, що виразилось в оформленні відповідного акту. Відповідно до акту про узгодження розміру страхового відшкодування від 22.05.2017 страховиком та позивачем погоджено порядок визначення розміру збитків. Таким чином, позивач підписуючи зазначений Акт фактично погодилась, що розмір завданої їй шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 38 000 грн., що підтверджується і посвідченням відсутності претензій з питань розміру страхового відшкодування. Крім того, вказав, що позивач звернулась до суб`єкта оціночної діяльності 22.06.2017, тобто через 1 (один) місяць з моменту погодження розміру страхового відшкодування. Розмір збитків завданих потерпілій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно Звіту складає 108 997 грн. 95 коп. Посилаючись на відсутність підстав для застосування ст. 1194 ЦК України, як недостатність страхової виплати, що вказує на протиправність позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відповіді на відзив [PERSON] підтримала позов з викладених у ньому підстав. У запереченнях на відзив [PERSON] просив відмовити у задоволені позову. Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 27.09.2023 на підставі заяви [PERSON] суд ухвалив залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ТДВ «Страхова компанія «Домінанта». Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 06.02.2024 заяву [PERSON] про залишення без розгляду її позову в частині вимог до [PERSON] у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , ТДВ «Страхова компанія «Домінанта», про стягнення суми - задоволено. Позов [PERSON] в частині позовних вимог до [PERSON] про стягнення суми залишено без розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України ухвалив розглядати справу за відсутності позивача. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання був повідомлений належним чином. Представник ТДВ СТ «Домінанта», [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності [PERSON] , представника ТДВ «Страхова компанія «Домінанта», [PERSON] належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 25.03.2017 [PERSON] , керуючи автомобілем марки «DAF», номерний знак [NUMBER] , по проспекту Правди у м. Києві при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Fоrd Focus», номерний знак [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. (а.с. 34, т. 1). Власником автомобіля Ford Focus, номерний знак [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 38, т. 1). Відповідно до постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 25.0.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 14, т. 1). Власником транспортного засобу «DAF», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , є [PERSON] (а.с. 85). 10.01.2017 між [PERSON] (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (орендар) було укладено договір оренди вантажного автомобіля (далі - договір) (а.с. 80-84, т. 1) Відповідно до п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов`язується передати за плату Орендареві у строкове користування, а Орендар зобов`язується прийняти у строкове користування вантажний автомобіль, що визначений у цьому договорі та зобов`язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату. Згідно з п. 1.2 договору відомості про автомобіль, що орендується: марка «DAF», модель: «95XF380Ф», тип: вантажний сідловий тягач, номерний знак [NUMBER] . Відповідно до п. 1.3. право власності Орендодавця на автомобіль, що орендується, підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Кобеляцьким ВРЕР. Відповідно до п. 4.1 договору строк користування автомобілем, що орендується: від 10 січня 2017 року до «10» січня 2018 року. Відповідно до п. 7.3. договору орендар має право і зобов`язаний орендодавцем здійснити страхування цивільно-правової відповідальності від власного імені. Згідно з актом приймання-передачі до договору оренди вантажного автомобіля № Б/Н від 10.01.2017 орендодавець належним чином передав, а орендар прийняв транспортний засіб марки «DAF», модель: «95XF380Ф», тип: вантажний сідловий тягач, номерний знак [NUMBER] . Таким чином, на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль перебував у користуванні ФОП [PERSON] 29.03.2016 між [PERSON] та ТДВ СТ «Домінанта» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правововї відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/ 9063080 (а.с. 78, т. 1). Відповідно до вказаного договору забезпеченим транспортним засобом є - автомобіль марки «DAF», номерний знак [NUMBER] , ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну складає 100 000 грн., франшиза - 1 000 грн. 29.03.2016 між [PERSON] та ТДВ СТ «Домінанта» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правововї відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/ 9063081 (а.с. 79, т. 1). Відповідно до вказаного договору забезпеченим транспортним засобом є - транспортний засіб типу «Е» «SCHMITZ SKD-24», номерний знак [NUMBER] , ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну складає 100 000 грн., франшиза - 1 000 грн. Станом на 04.08.2017 [PERSON] був працівником ПП [PERSON] відповідно до довідки Решетилівської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості (а.с. 224 т. 1). Згідно із звітом про звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 23.06.2017 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Fоrd Focus», номерний знак [NUMBER] складає 108 997 грн. 95 коп. (а.с.16-32, т. 1). Відповідно до акту про узгодження розміру страхового відшкодування від 22.05.2017 на виконання зобов`язання страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ-9063080 від 29.03.2016 щодо здійснення виплати страхового відшкодування потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 25.03.2017 [PERSON] та ТДВ СТ «Домінанта» дійшли згоди, що загальний розмір страхового відшкодування становить 38 000 грн. (а.с. 33, т. 1). Відповідно до п. 3 зазначеного Акту сторони засвідчили, що після підписання даного Акту, вони не мають претензій одна до одної з питань розміру страхового відшкодування, строків та порядку його виплати на користь потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Оскільки [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ПП [PERSON] та виконував свої трудові обов`язки, належним відповідачем у справі є ПП [PERSON] . Обґрунтовуючи позов про стягнення з [PERSON] суми в розмірі 70 997 грн. 95 коп., позивач посилалася на те, що відповідно до звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 23.06.2017 розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Fоrd Focus», номерний знак [NUMBER] , складає 108 997 грн. 95 коп., розмір виплаченого страховиком страхового відшкодування - 38 000 грн., розмір франшизи - 1 000 грн., а тому стягненню з відповідача підлягає різниця між розміром матеріального збитку та розміром виплаченого страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон)). Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Відповідно до ст. 22.1. Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Встановлено, що сторонами у справі не оспорюється обставина ДТП, наявність вини [PERSON] . Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача. Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст.1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, з якою погодився і Верховний Суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц. Таким чином, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, визначеній у ст. 3 Закону. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Такий висновок суду узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.18, справа № 755/18006/15-ц. Як установлено судом, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну за договором обов`язкового страхування цивільно-правововї відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/ 9063080 складає 100 000 грн., франшиза - 1 000 грн, розмір заподіяної матеріальної шкоди складає 108 997 грн. 95 коп. Відповідач, згідно норм чинного законодавства, несе обов`язок по відшкодуванню шкоди за межами ліміту, встановленого зазначеним договором. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, визначеній у ст. 3 Закону. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Позивач вказала у позові на те, що між нею та страховиком було погоджено розмір страхового відшкодування - 38 000 грн. Разом з тим, позивачем не обґрунтовано позов до [PERSON] про стягнення з нього суми майнової шкоди, яка не перевищує ліміт відповідальності за договором. Таким чином, в даному випадку, з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди у розмірі 108 997 грн. 95 коп., та сумою встановленого ліміту відповідальності у розмірі 100 000 грн., що складає - 8 997 грн. 95 коп., з урахуванням розміру франшизи - 1 000 грн., в загальному розмірі сума складає 9 997 грн. 95 коп. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача витрати на проведення експертизи у розмірі 1 000 грн. Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вартість проведених експертних досліджень у розмірі 1 000 грн., однак, у порушення вимог ч. 7 ст. 139 ЦПК України до позовної заяви не додано опису робіт, їх обсяг та час, витрачений експертом на виконання робіт, що унеможливлює суд визначити чи є співмірним розмір витрат на проведення експертних досліджень зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим експертом на виконання робіт. До того ж. квитанції про сплату 1 000 грн. за послуги експерта позивачем до позову не додано. Виходячи з вищевикладеного, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за проведені експертні дослідження у розмірі 1 000 грн. немає. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial