Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до\~Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»про стягнення заборгованості із заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтував тим, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23.12.2021 року у справі №554/10546/21 скасовано наказ АТ КБ ПриватБанк №Э.DN-УВ-2021-7330754-п від 09.09.2021 року про звільнення [PERSON] та поновлено позивача на роботі і стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу, з моменту звільнення й до дня винесення рішення. Додатковим рішенням суду від 17.06.2022 року у справі №554/10546/21 стягнено з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 98729,46 грн. Постановою Полтавського апеляційного суду від 02.02.2023 року: апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23.12.2021 року залишено без змін; апеляційну скаргу відповідача на додаткове рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 17.06.2022 року задоволено частково, змінено додаткове рішення шляхом зменшення розміру стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 98729,46 грн. до 73474,47 грн., встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 1245,33 грн. З указаним розрахунком Позивач не погоджується, оскільки він робився із сум, з яких відраховані податки, тому вважає, що для обрахунку середньоденної заробітної плати необхідно виходити із суми виплачених коштів із врахуванням податків (податок на доходи фізичних осіб 18% та військовий збір 1,5%), тому до 1245,33 грн. (середньоденна заробітна плата) необхідно додати 19,5% і середньоденна заробітна плата має становити 1488,17 грн. Просив стягнути із Відповідача за період із з 24 грудня 2021р. по 31 березня 2022р. в розмірі середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за 67 робочих днів (грудень2021 - 5 робочих днів, січень 2022 - 21 робочий день, лютий 2022 - 19 робочих днів, березень 2022 - 22 робочих дні), що дорівнює 96731,05 грн. (1488,17 грн.* 67). Також просив стягнути із відповідача витрати за надання йому правової допомоги у сумі 16336,55 грн. та витрати щодо сплати судового збору у сумі 1073,60 грн. Також просив допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення заборгованості за один місяць. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 09 березня 2023 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Мужевської Є.Л. про об`єднання справ в одне провадження за позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На адресу суду надійшов відзив АТ КБ ПриватБанк на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позову заперечують із наступних підстав. Після набрання рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23.12.2021 року законної сили (02.02.2023 року), позивача поновлено на роботі, відповідно до наказу №Е.28.0.0.0/1-6718463 від 08.03.2023 року. Оскільки рішення суду про поновлення на роботі не було допущене до негайного виконання, вважають, що обов`язок банку виконати судове рішення виник тільки після набрання ним законної сили. Позивач з проханням виконати рішення суду до банку, державної виконавчої служби чи приватного виконавця не звертався. Вважають, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку є необгрунтованими. Позивач наводить помилковий розрахунок середньоденної заробітної плати. Також вважають, що наведений у постанові Полтавського апеляційного суду від 02.02.2023 року розрахунок середньоденної заробітної плати також не можна покладати у основу рішення, оскільки він здійснений без дотримання вимог, передбачених Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, оскільки до нього помилково включено компенсацію за невикористану відпустку при звільненні, вихідну допомогу, оплату листків непрацездатності. Правильно було б обрахувати так: за серпень заробітна плата позивача складала 15760+166,53+7058,26=22984,79 грн., за вересень 792,96+6447,27+68,96-1432,72-15,14=5067,54 грн.; середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом ділення заробітної плати на число відпрацьованих робочих днів за останні 2 місяці перед звільненням: (22984,79+5067,54)/(21+7)=1001,87 грн. Вважають заявлені позивачем витрати за надання правничої допомоги не відповідають критерію розумності, неминучості та обгрунтованості. Так, у проміжному акті прийому-передачі виконаних робіт року зазначено, що адвокат виконав такі види послуг/робіт: 1) усна консультація протягом 2 годин без вивчення документів; 2) усна консультація протягом 3 годин з вивченням документів; 3) опрацювання законодавчої бази, вивчення документів протягом 4 годин і таке інше. Однак, такі дії як консультація без вивчення документів, консультація з вивченням документів та окреме вивчення документів із опрацюванням законодавчої бази фактично є одними і тими самими діями, які очевидно не можливо відокремити. У двох пунктах повторюється послуга з вивчення документів. Це свідчить про штучне збільшення обсягу робіт адвоката. Просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, просить задовольнити позов повністю. Представник відповідача АТ КБ ПриватБанк Мужевська Є.Л. просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеному у відзиві на позовну заяву. Заперечувала проти стягнення витрат на надання правничої допомоги у тому числі у зв`язку з тим, що позивачем подано до суду кілька позовів, де сторонами є одні і ті ж особи та такі ж обставини для звернення до суду, такі ж документи додано до інших позовних заяв, поданих позивачем до інших позовних заяв, тому вважає витрати на надання правничої допомоги штучно завищеними. Також не вбачає зловживанням процесуальними правами прохання позивача про допущення рішення до негайного виконання у частині стягнення за один місяць, оскільки позивач поновлений на роботі та отримує заробітну плату, а отже не позбавлений засобів для існування, його права на отримання заробітної плати не порушені. Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23.12.2021 року у справі №554/10546/21 позов [PERSON] до АТ КБ «Приват банк», третя особа: первинна профспілкова організація співробітників АТ КБ «Приват банк» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі задоволено. Скасовано наказ від 09.09.2021 року за № Э.DN-УВ-2021-7330754-п про звільнення [PERSON] та наказ про внесення змін до наказу про звільнення № Э.DN-УВ-2021-7330754-п від 28.09.2021 року та поновлено позивача на роботі в АТ КБ «Приватбанк». Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» середній заробіток на користь позивача за весь час вимушеного прогулу, з моменту його звільнення й до дня винесення рішення суду. Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь позивача судові витрати у розмірі 908,00 грн. по сплаті судового збору. Згідно додаткового рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 17.06.2022 року, стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь позивача, середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 98729,46 гривен. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 430 ЦПК України, допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати громадянину позивачу в межах платежу за один місяць. Постановою Полтавського апеляційного суду від 02.02.2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23.12.2021 року - залишено без задоволення. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23.12.2021 року залишено без змін. Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17.06.2022 року задоволено частково. Додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17.06.2022 року - змінено зменшивши розмір стягнутого середнього заробіток за час вимушеного прогулу з 98729 грн. 46 коп. до 73474 грн. 47 коп. Далі встановлено, що відповідно до наказу АТ КБ «ПриватБанк» №Е.28.0.0.0/1-6718463 від 08.03.2023 року, позивача поновлено на попередній роботі на посаді заступника директора макрорегіонального управління - керівника напрямку з юридичної роботи. Позивач [PERSON] просить стягнути із відповідача АТ КБ «ПриватБанк» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 грудня 2021р. по 31 березня 2022р. в розмірі 96731,05 гривен. Згідно ч. 4ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 5 ст. 84 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Так, постановою Полтавського апеляційного суду від 02.02.2023 року додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17.06.2022 року змінено, зменшивши розмір стягнутого середнього заробіток за час вимушеного прогулу з 98729 грн. 46 коп. до 73474 грн. 47 коп. При обчисленні середньої заробітної плати позивача суд апеляційної інстанції узяв до уваги розрахункові листи за серпень 2021 року та вересень 2021 року надані відповідачем, оскільки дані документи містять чітку інформацію щодо природи нарахування та часу за які вони проведені. Проаналізувавши надані довідки та врахувавши положення пунктів 3 та 4 Порядку №100, розмір середньої заробітної плати визначено у сумі 1245,33 грн. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту. Аналогічна положення містяться у Постановах Пленуму Верховного суду, згідно яких не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Верховний суд в постанові від 21 липня 2021 року у справі № 462/1586/19, провадження № 61-22593св19, вказав, що розмір середньої заробітної плати є обставиною, яка належить до предмета доказування. У постанові Великої плати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17, провадження № 12-144гс18, вказано, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійснений іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. У зв`язку з вказаними обставинами аргументи представника АТ КБ «ПриватБанк» щодо неправильного обрахунку середньоденного заробітку позивача, оскільки він не відповідає вимогам Порядку №100, не може бути узято до уваги. Із цих же обставин судом не може бути враховано посилання позивача та його представника на неврахування у вказану суду податків. Суд бере до уваги розрахунок, здійснений у рішенні суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середньоденна заробітна плата позивача, обчислена шляхом ділення загального розміру виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували дню звільнення позивача з роботи, на число відпрацьованих робочих днів за останні два календарні місяці роботи встановлена місцевим судом в розмірі 1245,33 гривень без врахування нарахованих та утриманих сум податків і зборів із суми заробітної плати. Тому середньоденна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували дню звільнення позивача з роботи визначена вказаним додатковим рішенням суду в розмірі 1245,33 гривен/робочий день з виключенням сум відрахувань на податки. Зважаючи на те, що рішення про поновлення позивача на роботі було постановлено 23.12.2021 року, набрало законної сили 02.02.2023 року, а на роботі працівника фактично поновлено 08.03.2023 року, із відповідача на користь позивача, внаслідок визнання судом незаконності наказу про звільнення, підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, у тому числі з 24 грудня 2021р. по 31 березня 2022р., як заявлено у вказаній справі. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову [PERSON] та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24 грудня 2021р. (грудень 2021 - 5 робочих днів, січень 2022 - 21 робочий день, лютий 2022 - 19 робочих днів, березень 2022 - 22 робочих дні) по 31 березня 2022р. за 67 робочих днів в розмірі 83437,11 гривен з розрахунку 1245,33 грн.*67(5+21+19+22). \~ \~ \~ \~В Постанові Верховного Суду від 18.01.2021 у справі №607/2699/17 (провадження №6115999св20) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102563123) викладений висновок про те, що системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів; усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19, від 16 листопада 2020 року у справі № 607/3509/17, від 23 грудня 2021 року у справі № 607/1429/17. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2020 року у справі № 607/3509/17 (провадження № 61-12609св20) зазначено, що оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц (провадження № 61-14794св18) зазначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання/виключення сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. При цьому середньоденна заробітна плата, яка враховувалася судом для обрахунку середнього заробітку, обчислена на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, та визначена у розмірі 1245,33 грн. була здійснена апеляційним судом з даних, що містяться із виписки по картці/рахунку позивача та розрахункових листів. В даному випадку, оскільки рішенням суду присуджено середній заробіток без врахування податків і зборів, відрахування таких податків і зборів з платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу погіршує фінансове становище позивача, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, він міг отримати заробітну плату в більшому на суми нарахованих податків і обов`язкових платежів розмірі. У своїй Постанові від 28 січня 2021 року у справі № 908/1833/19 Верховний Суд вказав наступне. Вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх установлених обставин, суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорене таке право відповідачем (відповідачами), а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від з`ясованого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під ефективним поновленням слід розуміти реальний позитивний вплив судового рішення про задоволення позову на виявлену під час судового розгляду обставину порушення/невизнання/оспорення або запобігання виникненню спору щодо права, на захист якого був поданий позов. Водночас відмова в позові з підстав обрання неефективного способу захисту може мати місце тоді, коли в судовому процесі відсутній будь-який сенс у розрізі питання щодо реальної можливості захисту прав позивача в обраний ним спосіб. У своїй Постанові від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 Верховний Суд вказав, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Внаслідок цього захисту має реально відбуватися припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта та відновлення порушених прав; спосіб захисту розглядається як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення\~мети цього захисту права; Конституція гарантує можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагається, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим тобто порушення дійсно повинно мати місце і стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів позивача. Отже, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/ захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №\~912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі №\~910/11511/18. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. \~ \~ \~ \~Стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. \~ \~ \~ \~Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~ \~ \~ \~Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. \~ \~ \~ \~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. \~ \~ \~ \~Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи." \~ \~ \~ \~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Заперечення відповідача про те, що позивачем безпідставно визначений розмір середньоденної заробітної плати в розмірі 1488 гривен, оскільки її фактичний розмір становить 1001,87 грн. також є безпідставним. У межахрозглядуцієїсправи,відповідач, всуперечзазначенимвимогам закону, намагаєтьсязмінитиобставину, яка булавстановленарішенням суду, що набрало законноїсили. В свою чергу при обчисленні середньої заробітної платизгідно п. 3 р. III Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору. Суми нарахованої заробітної плати за підсумками роботи за певний період враховуються без виключення сум відрахування на податки. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, суд частково задовольняє позивні вимоги в частині стягнення в розмірі 83437,11 гривень, в періодз 24 грудня 2021р. по 31 березня 2022р. з розрахунку 1245,33 гривень *67 робочих дні, яка підлягає виплаті без утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. Згідно п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для допущення рішення суду до негайного виконання у частині виплати позивачу заробітку за час вимушеного прогулу за один календарний місяць у сумі 27397,26 грн. Відповідно дост. 141 ч.1 ЦПК Українисуд стягує з відповідача на користь держави витрати по оплаті судового збору. Позивачем під час звернення до суду у позовній заяві заявлено позовну вимогу про стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в розмірі 16336,55 грн., яка складається з 11500,00 грн., на оплату послуг адвоката та 4836,55 грн.гонорару успіху адвоката, на підтвердження яких суду надано договір, проміжний акт, якими погоджено розмір гонорару адвоката, свідоцтво адвоката Оцінюючи доводи позивачащодообґрунтованостівитрат на професійнуправничудопомогу адвоката та запереченнявідповідача з цього приводу, суд керується такими міркуваннями. Згідно 137 ЦПК України до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Надані позивачем первинні документи на підтвердження витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, місять посилання на надані послуги, їх деталізацію та часу, затраченого на її надання, що дає суду підстави встановити співмірність вказаних витрат із часом, витраченим адвокатом на надання тієї чи іншої послуги. У той же час обсяг наданих адвокатом послуг, беручи до уваги фактичні обставини справи, є значним. У силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях у справах "Двойних проти України", "Гімайдуліна і інших проти України", "East/WestAllianceLimited" проти України", "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16336,55 грн не є розумним та співмірним із складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Так, спір у цій справі належить до категорій справ середньої складності, обсяг матеріалів справи достатнім. Вже була висловлена думка Верховного Суду в аналогічних справах даної категорії справ, тобто фактично сформована судова практика по спорам такої категорії, а тому усна консультація без вивчення документів, усна консультація з вивченням документів, опрацювання законодавчої бази, вивчення документів, проведення розрахунку сум обов`язкових податків і зборів ( податок на доходи фізичних осіб, військовий збір), які підлягають нарахуванню на середню заробітну плату, проведення розрахунку середнього заробітку, розрахунок моральної шкоди (кількість витраченого часу - 12 годин), по суті є однією дією яка входить до стадії сбіру доказів та інформації для складання позову і за своєю суттю несе консультаційний характер, а тому кількість витрачених годин є завищеною та враховуючи що дана дія професійного досвідченого адвоката не становить надмірної складності та не потребує розробок стратегій, тому кількість витрачених годин підлягає зменшенню до 2500,00 гривень. Щодо складання процесуальних документів(позову, заперечень на відзив, заперечення про об`єднання справ, заява про уточнення позовних вимог, заява про негайне виконання рішення, клопотання про долучення доказів) для професійного досвідченого адвоката не становить надмірної складності, не потребує допомоги помічників, але тягне значних витрат часу та вимагає достатнього обсягу аналітичної й технічної роботи, тобто займає значний часу на виготовлення процесуальних документів та збору додатків до них за суб`єктивним переконанням суду оцінюється у 5500,00 гривен. Таким чином, з урахуванням часу, витраченого адвокатом на підготовку і розгляд цієї справи часу та інших витрат, стягненню підлягають витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8000,00 гривень від попередньо заявленої суми 16336,55 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення витрат на оплату послуг адвоката (правничу допомогу) підлягають частковому задоволенню в розмірі 8000,00 гривень, який є справедливим та співмірним і відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та їх документальному обґрунтуванню. У силу вимог ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Зважаючи, що позов в частині стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 83437,11 грн. задоволено, відтак витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги позивачу в сумі 8000,00 грн покладаються на відповідача. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ч.1 та п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підсумовуючи вищенаведене,

Outcome: partial