Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

позивач, який є правонаступником ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього в порядку регресу витрати у розмірі 21883,37 грн та вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 листопада 2018 року в м. Києві відбулось зіткнення автомобіля під керуванням відповідача та автомобіля, який застрахований у позивача [PERSON] ДТП сталось внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем, що встановлено судовим рішенням. Власник пошкодженого автомобіля, звернувся до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» із заявою про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, адже вказана подія є страховим випадком. Особі, якій належить пошкоджений транспортний засіб, відшкодовано заподіяні збитки у спірному розмірі, який визначено згідно з звіту, складеного уповноваженою на те особою. У порядку ст.1191 ЦК України, ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» звернулось в суд із позовом до відповідача. Вирішити питання судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення на позов. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.07.2023 справу передана на розгляд до Подільського районного суду м. Києва у відповідності до ч. 1 ст. 27 ЦПК України (підсудність справи за зареєстрованим місцем проживання відповідача). 19 січня 2024 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, дату та час цього засідання, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. [PERSON] 19.11.2018 об 11 год. 17 хв., керуючи автомобілем марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] з прицепним пристроєм, по вул. Сергія Донченка, 14, при русі заднім ходом не переконався в безпечності свого маневру та здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «TOYOTA» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок наїзду автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, та будучи причетним до ДТП місце пригоди залишив, чим порушив п.п. 2.3б, 10.9 ПДР та скоїв правопорушення, передбачені ст. ст. 124, 122-4 КпАП України. Дані обставини підтверджено постановою Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року (справа № 758/15572/18), якою відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, а тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. На момент вчинення ДТП транспортний засіб, яким керував відповідач, був застрахований Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ». В подальшому, товариство визнало ДТП страховим випадком. 14 травня 2021 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» та ФОП [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги, зокрема до боржника [PERSON] , що підтверджено додатком № 1 до договору /а.с. 28-34/. 01 грудня 2021 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги № 1/1/АК, зокрема до боржника [PERSON] , що підтверджено додатком № 1 до договору/а.с.36-40/. Відтак, до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні у обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав у відповідності до ст. 514 ЦУК України. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 82 Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим суб`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену безпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено право особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений. Згідно з ст. 38, абзацу «в» пп 38.1.1, ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-ІV (із змінами і доповненнями) страховик має право у випадках, передбачених Законом, звернутись з регресною вимогою до особи, яка допустила порушення Закону, що надають право регресу для страховика, зокрема у разі якщо після ДТП страхувальник або водія застрахованого транспортного засобу самовільно залишив місце пригоди. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд встановив, що автомобіль марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] був застрахований [PERSON] у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», що підтверджено матеріалами справи. Пошкоджений внаслідок ДТП 19.11.2018, автомобіль марки «TOYOTA» д.н.з. [NUMBER] , був застрахований [PERSON] у ПрАТ «СГ «ТАС», що підтверджено доказами, які містяться у матеріалах справи. Відповідно до ремонтної калькуляції від 26.11.2018, розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акта від 06.05.2019, сума страхового відшкодування за пошкодження автомобіля марки «TOYOTA» д.н.з. [NUMBER] становить у розмірі 21883,37 грн, що сплачено ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» на користь потерпілого /арк. спр. 7-9, 17, 18/. Будь-яких заперечень із сторони відповідача щодо неправильності визначення вартості ремонту не подано, а відтак суд приймає такі, як вірно визначений розмір заподіяння шкоди. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки дії відповідача потягли цивільно-правові наслідки, ТзДВ «СК «Ю. ЕС. АЙ» відшкодувало шкоду, яка була спричинена дорожньо-транспортною пригодою, а тому позивачем, як правонаступником товариства, право регресної вимоги обґрунтоване належними та допустимими доказами в справі, а відтак позов підлягає задоволенню повністю та необхідно стягнути із відповідача на користь позивача у порядку регресу завдані збитки у розмірі 21883,37 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 992,70 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 992,70 грн. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. Із матеріалів справи убачається, що 01 грудня 2021 року між позивачем та адвокатом ФОП [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги №2. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає про те, що відповідно до укладеної угоди адвокат надає позивачу правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених договором. Клієнт сплачує адвокату гонорар за написання та подання позовної заяви до суду в інтересах клієнта у розмірі 3000,00 грн, що підтверджено умовами договору. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 2 від 22.06.2022, вартість послуги за написання та подання позовної заяви до суду становить у розмірі 3000,00 грн /а.с. 44/. З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову за немайновими вимогами, задоволення судом позовних вимог, враховуючи, складання позовної заяви та відсутність судових засідань у цій справі; з огляду на приписи п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 3000,00 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг, а відтак заяву представника позивача задовольнити.

Outcome: approved