Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Представник Гук Марта Ігорівна, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул.. Валова, 11, ЄДРПОУ 19390819) звернулася до Придніпровського районного суду з\~позовом до\~ [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) про стягнення боргу за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.02.2021 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Z06.00615.007561599. Пунктом 3 Кредитного договору визначено, що нанесенням власноручного підпису цим договором, позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті Банку. Згідно Кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 164400 грн., зі сплатою 21,99 %, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, в тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами. Станом на дату подання цієї заяви відповідач не повернув отриманий кредит в встановлений Кредитним договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, в тому числі проценти за Кредитним договором. Остання сплата відповідачем по Кредитному договору здійснено 13.04.2023. Сума боргу відповідача за Кредитним договором станом на 30.11.2023 становить: прострочений борг 131844,12 грн.; прострочені проценти 35304,70 грн.; прострочена плата за обслуговування кредиту 53890,58 грн. Загальна сума заборгованості 221039,40 грн. \~ \~ \~ \~Заборгованість відповідача також підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 30.11.2023 року. \~ \~ \~ \~Просять стягнути з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 221039,40 грн. та судовий збір в розмірі 3315,60 грн. 01 січня 2024 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам наданий строк для подачі заяв по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, зазначивши в прохальній частині позовної заяви, що просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача та за наявними в матеріалах справи доказами. Також, зазначено, що проти заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення рекомендованого повідомлення за зареєстрованою адресою проживання та шляхом направлення «СМС-повідомлення». Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд справи, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подав, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.ст. 280-282 ЦПК України. Суд, дослідивши та вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що09.02.2021 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Z06.00615.007561599. Пунктом 3 Кредитного договору визначено, що нанесенням власноручного підпису цим договором, позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті Банку. Згідно Кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 164400 грн., зі сплатою 21,99 %, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, в тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами. Станом на дату подання цієї заяви відповідач не повернув отриманий кредит в встановлений Кредитним договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, в тому числі проценти за Кредитним договором. Встановлено, що остання сплата відповідачем по Кредитному договору здійснено 13.04.2023. Сума боргу відповідача за Кредитним договором станом на 30.11.2023 становить: прострочений борг 131844,12 грн.; прострочені проценти 35304,70 грн.; прострочена плата за обслуговування кредиту 53890,58 грн. Загальна сума заборгованості 221039,40 грн. \~ \~ \~ \~Заборгованість відповідача також підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 30.11.2023 року. Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 01 жовтня 2023 року на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги, позивач вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також, відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в 30-денний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір. Згідно з положеннями ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України,боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідач скористався кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором виконав не у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість. Таким чином, виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови договору і з останнього на користь банку слід стягнути заборгованість у визначеному розмірі. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином умови вказаного вище договору не виконував, внаслідок чого у нього станом на 30.11.2023 становить: прострочений борг 131844,12 грн.; прострочені проценти 35304,70 грн.; прострочена плата за обслуговування кредиту 53890,58 грн. Загальна сума заборгованості 221039,40 грн. Тому, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором підлягають до задоволення, а відтак, вказані вище суми боргу підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача суму сплаченого АТ «Ідея Банк» судового збору в повному розмірі, що становить 3315 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved