Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~У грудні 2023 року [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначила про те, що з 28 квітня 2012 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Оскільки сімейне життя сторін не склалося із липня 2023 року вони не підтримують подружні відносини та проживають окремо. Зазначила, що нею подано до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя позовну заяву про розірвання шлюбу, яку прийнято до розгляду, рішення у справі ще не винесено. Після припинення спільного проживання із відповідачем їх спільна дитина [PERSON] залишився проживати з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина надає нерегулярно та у недостатньому розмірі на власний розсуд, у зв`язку із чим, вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Зазначила, що відповідач офіційно працевлаштований, є здоровою працездатною особою, інших неповнолітніх дітей або інших непрацездатних осіб на утриманні не має, а тому має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання сина. З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7\~000,00 грн. Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання. Позивач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилась, разом з тим представником позивача - адвокатом Манукян Г.Г. подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника у якому зазначив, що сторона позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом в установленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явився, разом з цим подав до суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розгляд справи провести за його відсутності. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які є в матеріалах справи та ухвалити рішення, що відповідає положенням ч.3 ст.211 та ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 28 квітня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] видане 28.04.2012 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №161. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 09.04.2013 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №193. Як зазначила позивач шлюбні відносини між сторонами припинено та з липня 2023 року вони проживають окремо. Після припинення шлюбних відносин дитина проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. Також у позові зазначено, що відповідач у добровільному порядку регулярно та у достатньому розмірі матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Вказані обставини відповідачем не спростовані. У ч.2 ст.51\~Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. За змістом ст.141\~СК України батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до вимог\~статті 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною першою, другою, третьою статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України у п. 17\~постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суду не надано доказів того, що відповідач має утриманні інших дітей, або непрацездатних батьків, та має захворювання, які впливають на розмір аліментів. Разом з цим, відповідно до ч.1, ч.4 ст.206 ЦПК відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову. Статтею 191 Сімейного кодексу України\~визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд доходить наступного висновку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.3\~ ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження розміру витрат, які позивач поніс на оплату послуг адвоката надано договір про надання правової допомоги № 65-23 від 04.12.2023 року, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «СОЛВЕРС МТКМ» в особі керуючого партнера Манукяна Г.Г., додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги № 65-23 від 04 грудня 2023 року, копію ордера на надання правової допомоги серія АЕ №1189692 від 04.12.2023, свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю Серія ДП № 4523 від 01.10.2019, Акт прийому-передачі наданих послуг №1 від 05.12.2023 до договору про надання правової допомоги у якому визначено, що загальна вартості наданих послуг складає 7000,00 грн., рахунок фактуру від 05.12.2023 згідно якого позивачем сплачено за послуги з професійної правничої допомоги 7\~000,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, суд доходить висновку, що наявні у матеріалах справи докази у повному обсязі доводять реальність та обґрунтованість витрат на правову допомогу, а заявлена до стягнення сума відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та не оспорюється відповідачем, у зв`язку із чим на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7\~000,00 гривень. Відповідно до вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1\~ст.142 ЦПК України\~- у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи те, що позивач на підставі вимог Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору та у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті у відповідності до ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у розмірі 536,80 грн. на користь держави. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved