Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

09 жовтня 2023 року позивач звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що [INFO] у с.Луговики Чорнухинського району Полтавської області померла його рідна тітка [PERSON] .. Після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняла та належним чином частково оформила її сестра та мати позивача [PERSON] . До складу спадщини також входило право на житловий будинок, 1958 року побудови, розташований у [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] . Позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на інше майно, проте отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок не може через відсутність правовстановлюючих документів на нього. Прохав визнати за ним в порядку спадкування за законом права власності на домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 23.10.2023 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 14 листопада 2023 року ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області витребувано з Чорнухинської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії спадкових справ №439/2004 та №176/2016, заведених після померлих [INFO] [PERSON] та 26.01.2016 [PERSON] відповідно. Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 23.11.2023 витребувано з Полтавського обласного державного нотаріального архіву належним чином завірену копію спадкової справи №439/2004, заведеної після смерті померлої [INFO] [PERSON] 26 грудня 2023 року ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області залучено до участі у цивільній справі в якості третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] і [PERSON] . Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29 січня 2024 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем Чорнухинською селищною радою позову [PERSON] , закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Крім того пояснила, що оскільки земельна ділянка, площею 0,04 га, на якій розташований будинок по [ADDRESS] , відповідно до отриманої відповіді перебуває у комунальній власності, Чорнухинську селищну раду Лубенського району Полтавської області було визначено відповідачем у справі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у поданій заяві прохав суд справу розглядати без його участі, не заперечує проти заявлених позовних вимог (а.с. 67,147-148,151-152,181-182). Треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] та [PERSON] в підготовчому засіданні не заперечували проти визнання права власності на житловий будинок за братом [PERSON] , розгляд справи прохали провести за їх відсутності (а.с.179, 180). Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає зважаючи на таке. За приписами ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У частині першій ст.1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Підтверджується матеріалами справи те, що на підставі ст.1261 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина. Крім того, спадкоємцями за законом першої черги, крім позивача, є також діти померлої [PERSON] - донька [PERSON] та син [PERSON] , які отримали свідоцтва про право на частину спадщини, яка залишилася після смерті їх матері (а.с.10, 58, 59, 61, 63, 64). Відповідно до свідоцтва про смерть № [NUMBER] від 24.12.2003 у с.Луговики Чорнухинського району Полтавської області [INFO] померла [PERSON] (а.с.4). Після її смерті була заведена спадкова справа №439 віл 09.12.2004 за заявою сестри [PERSON] - спадкоємця за законом, яка прийняла спадщину, отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку (а.с.137-145). Відповідно до довідок Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області №75 від 26.02.2021, №01.2-47/181 від 01.02.2021, №1726 від 18.12.2020, записів у погосподарській книзі №3 за 2001-2005 по селу Луговики, особовий рахунок № [NUMBER] , житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , належав померлій [INFO] [PERSON] , в якому вона до дня смерті була зареєстрована і проживала одиноко. Земельна ділянка комунальної власності, площею 0,04 га, на якій розташований будинок, не є наданою у власність та користування (а.с.14). Позивач позбавлений змоги оформити права на житловий будинок за відсутності правовстановлюючих документів, що стало підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій (а.с.13 зворотні й бік). Вважаючи своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом порушеним, позивач, обираючи спосіб захисту порушеного права, звернувся в суд з позовом до Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області про визнання права на домоволодіння в порядку спадкування за законом. Разом з тим, як роз`яснено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідачами у справах щодо визнання права власності на спадкове майно є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином у справах про спадкування належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернення з позовом до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] реалізували своє право на прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] шляхом звернення з відповідною заявою до Чорнухинської державної нотаріальної контори, якою була заведена спадкова справа №176/2016. За наявності інших спадкоємців у справі Чорнухинська селищна рада Лубенського району Полтавської області жодним чином не має відношення до спадкового майна та не може бути відповідачем у справі. З огляду на викладене помилковим є посилання представника позивача щодо Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області як належного відповідача. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (п. 2 і п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України). Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. Згідно ч.ч.1,2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог. З огляду на викладене саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Якщо суд вважає, що відповідач визначений неправильно, суд може інформувати позивача про можливість заміни, але якщо позивач відповідного клопотання не подає, суд повинен розглядати справу. Разом з тим представником позивача було заявлене клопотання про залучення до участі у справі спадкоємців [PERSON] та [PERSON] якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, на стороні позивача, а не відповідачів. Таки чином суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування, оскільки позов позивачем пред`явлено до неналежного відповідача. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed