Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

У травні 2019 року адвокат Ручка Олег Анатолійович в інтересах [PERSON] (далі-позивач, [PERSON] ) звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), у якому просив суд, у порядку поділу спільної сумісної власності стягнути з відповідача на користь позивача 2 945 485,20 грн., в тому числі: 637 398,20 грн., що складає частку доходу, отриманого [PERSON] при виході з Товариства з обмеженою відповідальністю «РСТ» та 2 308 087,00 грн., що складає частку доходу, отриманого протягом 2014-2016 роках від діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] . Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В обґрунтування позову вказано, що між позивачем та відповідачем 02 лютого 1991 року у відділі реєстрації актів громадського стану виконавчого комітету Радянської районної ради народних депутатів м. Києва було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №49. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/9328/16-ц від 18 травня 2016 року було розірвано шлюб між сторонами. У період шлюбу відповідач за рахунок спільних коштів подружжя став учасником ТОВ «РСТ». Однак, 12 квітня 2016 року в період перебування у шлюбі, відповідачем подано заяву про добровільний вихід як учасника з зазначеного товариства у якій він, володів частковою 23,9 % та передав [PERSON] частку учасника ТОВ «РСТ» 0,1% вартістю 5 356,29 грн.; частку в розмірі 23,8, що становить 1 274 796,40 грн. просив компенсувати грошовими коштами, які зарахувати на рахунок відповідача, призначення платежу: «оплата вартості частини майна у зв`язку із добровільним виходом зі складу учасників ТОВ «РСТ». З огляду на те, що в період шлюбу відповідач, у зв`язку з виходом із ТОВ «РСТ», згідно з заявою від 12 квітня 2016 року, на підставі ч. 2 ст. 148 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) набув майнове право одержати компенсацію його частки у сумі 1 274 796,40 грн., то таке майнове право відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України (далі - СК України), ч. 1 ст. 190 ЦК України є спільною власністю подружжя, так само як кошти, що були отримані у порядку реалізації цього права. Відповідач вніс свій вклад як учасник у ТОВ «РСТ» у період шлюбу з позивачем за рахунок спільного майна подружжя. При виході в період шлюбу зі складу його учасників відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 148 ЦК України, у зв`язку з діяльністю Товариства отримав дохід у сумі 1 274 796,40 грн., які є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. При поділі цього майна позивач має право на половину отриманого відповідачем доходу в результаті виходу з ТОВ «РСТ», тобто кошти в сумі 637 398,20 грн. позивач не надала жодної згоди щодо розпорядження майном (майновими правами, коштами) на суму 1274796,40 грн., отриманим відповідачем у зв`язку з виходом з ТОВ «РСТ», яке є предметом спільної сумісної власності. Також, відповідно до відомостей Податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної-особи - підприємця відповідач у 2014 році отримав суму доходу за звітний (податковий) період в розмірі 2 769 504,01 грн., а в 2015 році сума доходу відповідача за звітний (податковий) період склала - 1 846 670 грн., що загалом складає 4 616 174,01 грн. проте, 3 01 жовтня 2014 року, відповідач в порушення ч. 4 ст. 55 СК України припинив не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї та позивач не отримала своєї частки з доходу відповідача у сумі 4 616 174,01 грн. від його діяльності як фізичної особи-підприємця у 2014-2016 роках. Тому позивач в порядку поділу цього доходу відповідача має право на суму 2 308 087,00 грн. в разі, якщо відповідач розпорядився зазначеними коштами, то позивач має право вимагати від відповідача компенсації цієї суми з огляду на те, що позивач не давала згоди на розпорядження цими коштами та на інтереси сім`ї ці кошти не були витрачені. Зважаючи на все вище викладене [PERSON] вимушена звернутися до суду із вказаною позовною заявою, оскільки вважає свої права порушеними зі сторони [PERSON] 18 червня 2019 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва відкрито провадження у цивільній справі за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче засідання /т.І, а.с.40/. 01 листопада 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів (документів) до матеріалів справи /т.І, а.с. 51-79/. 19 грудня 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов представник зазначав, що наведена в позові інформація про отримання відповідачем доходу від продажу частки в ТОВ «РСТ» в сумі 1 274 796,40 грн. є неправдивою та не підтверджена відповідними доказами. Вказав, що майно фізичної особи-підприємця, яке придбане за кошти від своєї діяльності і не в інтересах сім`ї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст.ст. 60,61 СК України. Неправдивими та необґрунтованими є твердження позивача про те, що відповідач припинив дбати про матеріальне забезпечення сім`ї та отримані відповідачем доходи за вказаний період не були використані в інтересах сім`ї. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі /т.І, а.с.88-220/. 23 грудня 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів /т.І, а.с.221-229/. 23 грудня 2019 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі № 757/25566/19-ц, відмовлено /т.І, а.с.233/. 23 грудня 2019 року суд, ухвалою постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу судового засідання, відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів від 17 травня 2019 року /т.І, а.с.231/. 23 грудня 2019 року суд, ухвалою постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу судового засідання, відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів від 14 листопада 2019 року /т.І, а.с.232/. 25 лютого 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив /т.І, а.с. 239-261/. 26 червня 2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, крім того у вказаних запереченням представник відповідача просив застосувати строки позовної давності в частині позовних вимог про стягнення з відповідача частини доходів відповідача в період з 01 жовтня 2014 по 16 травня 2016 р. /т.ІІ, а.с. 5-44/. 21 вересня 2020 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника позивача надійшли пояснення /т.ІІ, а.с.49-67/. 09 грудня 2020 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до розгляду по суті /т.І, а.с.77/. 27 жовтня 2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів /т.ІІ, а.с.87-103/. 22 липня 2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів /т.ІІ, а.с.120-122/. 30 червня 2023 року на адресу суду від представника відповідача засобами поштового зв`язку надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів до заяви про застосування строків позовної давності /т.ІІ, а.с.161-166/. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали і просили задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи, наведені у відзиві на позов. Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, відповідно до матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року у справі № 761/9328/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позов задоволено, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітет Радянської районної ради народних депутатів м. Києва 02 лютого 1991 року, актовий запис № 49 - розірвано. Рішення набрало законної сили 21 червня 2016 року /т.І, а.с. 24-25/. Відповідно до вказаного рішення, судом встановлено, що сторони мають окремі бюджети, не ведуть спільного господарства і не підтримують шлюбних стосунків з 1 жовтня 2014 року /т.І, а.с. 24/. У відповідності до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у період шлюбу відповідач став учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «РСТ» (далі - ТОВ «РСТ») (код ЄДРПОУ 31752910, засноване 22.10.2001 року), розмір внеску до статутного фонду - 1 280 152,69 грн. /т.І, а.с. 65-70/. 12 квітня 2016 року у період перебування у шлюбі, відповідачем подано заяву про добровільний вихід як учасника з ТОВ «РСТ», відповідно до змісту якої, частину частки Учасника ТОВ «РСТ» в розмірі 0,1 відсотків, що еквівалентно частці Статутного капіталу у розмірі 0,1 відсотка, що еквівалентна 5 356 грн. 29 коп. передав (уступив) громадянці України [PERSON] ; частину частки Учасника ТОВ «РСТ» в розмірі 23,8 відсотків, що становить 1 274 796,40 грн.

Outcome: dismissed