Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

АТ "Перший Український Міжнародний Банк" звернулося до Гайворонського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що між АТ "Перший Український Міжнародний Банк" та [PERSON] укладено кредитні договори: 12.04.2021 кредитний договір 2001855411101 видано кредитну картку з встановленим лімітом 15000 грн.; 23.11.2021 кредитний договір 1002023977301 видано кредит у сумі 100000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 10.08.2023 склала: - по кредитному договору від 12.04.2021 № 2001855411101 - 19270.22 грн., з яких: 14135.64 грн. - заборгованість за кредитом; 5134.58 грн. - заборгованість процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією; - по кредитному договору від 23.11.2021 № 1002023977301- 161899.58 грн., з яких: 80500.69 грн. - заборгованість за кредитом; 8.49 грн. - заборгованість процентами; 81390.40 грн. - заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 10.08.2023 склала 181169.80 гривень. Позивач направив письмові вимоги (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Позивач просить стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 181169.8 грн. та судові витрати. Представник Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» в судове засідання не з`явився, при пред`явленні позову заявив клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглянути справу без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, судову повістку не отримувала, оскільки не проживає в зареєстрованому місці проживання, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є такою, що належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. В порядку спрощеного позовного провадження вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зміст цивільного правовідношення становлять суб`єктивні права та обов`язки учасників правовідносин. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України з дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно з преамбулою Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII (далі - Закон № 1734-VII) цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (п. 4 ст. 1 Закону № 1734-VII (у редакції, чинній на час укладення договору). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8 Закону № 1734-VII (у редакції, чинній на час укладення договору) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). Право банків на комісійну винагороду за надані послуги передбачено також ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Частиною 1 ст. 12 Закону № 1734-VII визначено істотні умови договору про споживчий кредит, а ч. 2 цієї статті Закону передбачено, що у договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону № 1734-VII). Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Між АТ "Перший Український Міжнародний Банк" та [PERSON] укладено кредитні договори: 12.04.2021 кредитний договір 2001855411101 видано кредитну картку з встановленим лімітом 15000 грн.; 23.11.2021 кредитний договір 1002023977301 видано кредит у сумі 100000 грн. (а.с. 3-5, 9). Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 10.08.2023 склала: по кредитному договору від 12.04.2021 № 2001855411101 - 19270.22 грн., з яких: 14135.64 грн. - заборгованість за кредитом; 5134.58 грн. - заборгованість процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією; по кредитному договору від 23.11.2021 № 1002023977301- 161899.58 грн., з яких: 80500.69 грн. - заборгованість за кредитом; 8.49 грн. - заборгованість процентами; 81390.40 грн. - заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 10.08.2023 склала 181169.80 гривень (а.с. 60-63). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування» (далі - Закон № 1734-VII), у зв`язку з чим ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Отже, суд першочергово застосовує норми Закону № 1734-VII, зокрема ч. 1 та ч. 2 ст. 11 цього Закону, якими передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права. Суд враховує висновок щодо застосування норм Закону № 1734-VII, викладений у п. 31.29. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, а саме: «[…] комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що у заяві від 23.11.2021 № 1002023977301 до приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 4,99 %, яка включена до графіка щомісячних платежів, наведеного у цій таки заяві відповідача по справі (а.с. 3), яку сторони визнають частиною укладеного між ними договору про споживчий кредит. Згідно з п. 5.7.3. частини 5 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 20), комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту, надання консультативних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно […] у розмірі, вказаному в заяві про приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Відповідно до п. 5.13.2. Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб банк зобов`язаний на вимогу клієнта надати довідку про залишок заборгованості за споживчим кредитом станом на дату такої вимоги, за умови сплати відповідної винагороди згідно з тарифами (а.с. 22). Аналіз змісту наведених умов укладеного між сторонами договору дає підстави виснувати, що договором встановлено обов`язок відповідача щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредиту, яка фактично включає: 1) плату повернення кредиту (списання та зарахування коштів з такою метою); 2) плату за розрахунково-касове обслуговування кредитних платежів, тобто виконання платіжних операцій з переказу коштів з рахунка або на рахунок клієнта чи видачу коштів у готівковій формі; 3) надання за плату інформації про заборгованість та її залишок, без уточнення систематичності запиту такої інформації. Умови договору не визначають розміру комісії окремо для кожної із послуг банку, передбачених п. 5.13.2. Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а встановлюють їх загальну вартість, яку споживач зобов`язаний сплачувати автоматично щомісяця та не залежно від фактичного їх надання. Суд вважає, що умовами укладеного між сторонами договору, якими встановлено обов`язок відповідача автоматично сплачувати щомісячну комісію за надання банком інформації про стан заборгованості за кредитним договором, не залежно від звернень споживача за отриманням інформації та кількості таких звернень обмежують права відповідача в порівнянні з ч. 1, 2 ст. 11 Закону № 1734-VII та є нікчемними на підставі ст. 12 цього Закону. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦПК України). Суд звертає увагу, що за умовами договору під комісією за обслуговування кредитної заборгованості мається на увазі плата не лише надання банком клієнту за плату інформації про заборгованість, а й плата за списання та зарахування коштів з метою погашення кредитної заборгованості, а також плата за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості. Закон № 1734-VII не встановлює прямо недійсність умов договору споживчого кредитування, які встановлюють обов`язок споживачем вносити плату за розрахунково-касове обслуговування кредиту та повернення кредиту. Ба більше, Закон дозволяє встановлення плати за послуги банку з ведення рахунків та додаткових і супутніх послуг, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом (п. 4 ст. 1, ч. 2 ст. 8 Закону № 1734-VII у редакції на час укладення договору). Оскільки сторони обумовили розмір комісії 4,99%, за обслуговування кредитної заборгованості, що за умовами договору включає списання та зарахування коштів на повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту та надання консультативно-інформаційних послуг, з яких остання є нікчемною з підстав, викладених вище, а щодо інших сторони не обумовили окремі тарифи, тому вимога позивача про стягнення комісії у повному розмірі є необгрунтованою. Крім того, банк має право вимагати від споживача внесення плати (в цьому випадку - комісії) лише за ті послуги, які ним фактично надані споживачу. Як вбачається зі змісту позовної заяви та розрахунку боргу (а.с. 62-63), відповідач перестала виконувати умови договору щодо внесення чергових платежів за встановленим графіком починаючи з 23.11.2022 року. Згідно з випискою з особового рахунку, який відкрив банк відповідачу, за період з 23.11.2022 року по 23.07.2023 року, платіжні операції, зокрема щодо договірного списання грошових коштів або самостійного поповнення рахунку [PERSON] на погашення кредиту не здійснювалося, а тому банк не надавав їй послуг із прийняття коштів на повернення кредиту та послуг розрахунково-касового обслуговування кредиту (послуг, які пов`язані з переказом коштів у будь-якій формі, а також здійснення інших операцій, передбачених договором), тож вимоги останнього про стягнення плати за послуги, які фактично не надано є безпідставними. За таких обставин суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача комісії фактично немає, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача в позовній заяві не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Частиною першою ч. 2 ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2717,55 грн., що підлягає відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що вимоги позивача слід задовольнити частково.

Outcome: partial