Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.06.2028 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредит б/н, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, змінив кредитний ліміт. Відповідач власним підписом підтвердив те, що підписана ним заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі Умови), «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком договір. За вищевказаним договором відповідач зобов`язувався щомісячно повертати заборгованість по кредиту, яка складалася із заборгованості по тілу кредиту, відсотками, а також інших витрат згідно з Умовами. Банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, однак, відповідач, користуючись кредитними коштами, не дотримувався умов кредитного договору щодо його погашення, допускаючи систематичне порушення термінів повернення кредиту. Оскільки добровільно повертати кошти відповідач не бажає, просить стягнути з [PERSON] в свою користь заборгованість за тілом кредиту та процентами, що станом на 22.05.2023 становить 31053,06 грн., з яких 24968,56 грн. -заборгованість за тілом кредиту; 6084,50 грн - заборгованість за відсотками, а також судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] до початку першого судового засідання, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи через судове оголошення через вебсайт суду, у визначений судом строк відзиву на позовну заяву та будь-яких інших клопотань до суду не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до вищезазначеної норми процесуального права суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали позову в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2018 відповідач [PERSON] дійсно підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У цій заяві вказано, що відповідач відповідно до ст.634 ЦК України приєднується у повному обсязі до Умов та правил надання банківських послуг Банком, які розміщенні на офіційному сайті Банку в мережі Інтернет за адресом privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого погодився отримати шляхом самостійного роздрукування. Також вказано, що відповідач погодився зі збільшенням строку позовної давності, зазначеними в Умовах і правилах, та з тим, що зміни до Умов і правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадку, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливе, Банк повідомляє про зміни шляхом використання визначених Умовами і правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами Банку після дати публікації на сайті Банку змінених Умов і правил є підтвердженням його погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. Зобов`язався самостійно знайомитись зі змінами Умов і правил на офіційному сайті Банку. Відповідно до наданих Банком довідок у відповідача в користуванні перебувало дві кредитні картки: № [NUMBER] відкрита 12.07.2018 з терміном дії 05/22; № [NUMBER] відкрита 08.11.2021 з терміном дії 07/25; початковий кредитний ліміт з 12 липня 2018 року становив 3000 гривень, в подальшому неодноразово збільшувався, в останнє 20.07.2020 до 25000,00 гривень (а.с.11,12). За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 22.05.2023 відповідач перед Банком має заборгованість в загальній сумі на становить 31053,06 грн., з яких 24968,56 грн. -заборгованість за тілом кредиту; 6084,50 грн - заборгованість за відсотками (а.с.6-10) Із банківської виписки за укладеним з відповідачем договором за період з 12.07.2018 -29.05.2023 (а.с.73-83) вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти, активно ними користувався, зокрема, здійснював грошові перекази, розраховувався за товар у торгівельних закладах, оплачував кур`єрські та поштові послуги, поповнював готівкою картковий рахунок та погашав кредит. Підписана відповідачем заява-анкета не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем як позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, що підтверджується випискою по договору, а також враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, це свідчить про порушення його прав у частині боргу за тілом кредиту. Заявлена позивачем сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 24968,56 грн підтверджена банківською випискою, яка у спірних правовідносинах є належним та допустимим доказом, зі сторони відповідача не спростована і не заперечена, тому підлягає стягненню у повному розмірі. Щодо заявленої Банком заборгованості за відсотками в сумі 6084,50 гривень, судом встановлено таке. Із анкети-заяви вбачається, що сторони не обумовили у ній розмір процентної ставки за користування кредитними коштами. Разом із цим, з розрахунку заборгованості та банківської виписки вбачається, що за користування відповідачем кредитними коштами Банк нараховував відсотки за різними ставками у різні періоди. Як на підставу проведення нарахувань по процентах Банк посилається на Умови і Правила надання батьківських послуг в Приватбанку, які вважає невід`ємними частинами укладеного із відповідачем кредитного договору в силу положень ст.634 ЦК України, а також приєднав до позову Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 08.11.2021 (а.с.18). За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Доданий до позову примірник Умов та Правила надання банківських послуг в Приватбанку не містить підпису відповідача, тому не може бути належним доказом, оскільки не свідчить про ознайомлення відповідача з цими Умовами та Правилами. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17-ц. Інших достовірних підтверджень того, що саме додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач, ознайомився і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання цієї анкети-заяви взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитом, матеріали справи не містять. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» взагалі містить чотири види кредитних карт «Універсальна» і усі вони мають різні умови кредитування. За яким видом карти, відповідно на яких умовах повинно було здійснюватися кредитування відповідача, по справі не встановлено. З огляду на викладене надані Банком витяг з Тарифів, а також Умови та Правила надання батьківських послуг в Приватбанку не можуть розцінюватись як невід`ємна частина укладеного з відповідачем кредитного договору. Також суд відхиляє як доказ у спірних правовідносинах підставності нарахування відповідачу процентів за користування кредитом доданий до позову паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 08.11.2021, тобто після спливу майже трьох років після укладення сторонами кредитного договору. Перш за все, зі змісту цих документів не вбачається, що вони стосується кредитного договору від 26.06.2018. Підписана відповідачем заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг підтверджує лише виконання Банком статті 12 чинного на той час Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа зобов`язана розкривати клієнтам визначену законодавством інформацію про умови та порядок її діяльності, що розміщується у місці надання послуг клієнтам та/або на власному веб-сайті фінансової установи. Така інформація повинна, зокрема, включати: 1) перелік послуг, що надаються фінансовою установою, порядок та умови їх надання; 2) вартість, ціну/тарифи, розмір плати (проценти) щодо фінансових послуг залежно від виду фінансової послуги; 3) інформацію про механізми захисту прав споживачів фінансових послуг. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.12 цього ж Закону інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Зі змісту підписаного відповідачем 08.11.2021 паспорту споживчого кредиту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Ця інформація зберігає чинність та є актуальною лише до 23.11.2021. Крім цього, сам факт ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Таким чином, враховуючи відсутність по справі підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови щодо сплати процентів за користування кредитом, заявлена Банком вимога про стягнення з відповідача цієї складової в сумі 6084,50 гривень є безпідставною, через що задоволенню не підлягає. При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК України керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України). В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» (№1023-XII) про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Аналізуючи наведене, та враховуючи те, що відповідач отримав від позивача грошові кошти, які в добровільному порядку не повернув, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 24968,56 підлягають задоволенню. Щодо задоволення вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками на загальну суму 6084,50 грн. то такі, з врахуванням наведеного вище, до задоволення не підлягають. Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 2158,20 грн, із розрахунку 2684*80,41%=2158,20 грн.

Outcome: approved