Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

У червні 2023 року позивач, через свого представника - адвоката Чуб К.І., звернувся до суду з позовом в якому просить визнати рівними частки сторін у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , та складають по частки кожному. Як на підставу позовних вимог вказано, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.03.1994, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду на підставі розпорядження № 900/є від 10.03.1994 позивач [PERSON] та його батько відповідач [PERSON] приватизували на праві приватної спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] . Під час видачі вказаного свідоцтва про право власності житло, не були визначені ідеальні частки співвласників, що на даний час утворює складнощі для позивача, оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється визначити розмір часток. Не визначення частки у спільній власності перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своєю часткою. Посилаючись на наведені обставини та положення статей 319, 368, 370, 372 ЦК України, а також неможливість в досудовому порядку вирішити спір, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва суду від 16.06.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Сторони в призначене на 24.01.2024 судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду заяву від 24.01.2024 про розгляд справи за її відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач причину неявки в судове засідання не повідомив. Направлена на його адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Правом на дання відзиву відповідач не скористався. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, приходить до наступного висновку. Із змісту позовної заяви вбачається та встановлено судом, що позивач є сином відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.06.1964, відповідно [PERSON] народився [INFO] та його батьком записано [PERSON] . Сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] , яка згідно Свідоцтва про право власності на житло від 14.03.1994, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду та зареєстрованого в МБТІ 23.06.1994 за реєстраційним № 18368, належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.06.2023 відомості про державну реєстрацію права власності сторін на квартиру в державному реєстрі відсутні. Позивач вказує, що відсутність визначення часток у праві спільної воластості сторін на квартиру перешкоджає йому розпорядженні його частковою в квартирі, а в досудовому порядку відповідач визначити частки не бажає. Правове обґрунтування та мотиви суду. За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Згідно зі статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За положеннями частини першої статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із наявних у справі письмових доказів встановлено, що сторони набули право спільної сумісної власності на спірну квартиру в порядку приватизації (без визначення часток) та на теперішній час між ними наявний спір щодо вільного розпорядження позивачем своєю часткою. Враховуючи, що відповідно до частини першої статті 357 ЦК України частки співвласників у праві спільної часткової власності вважається рівними, тому, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення повністю, оскільки доказів збільшення розміру частки з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) спірного майна суду не надано. Так як позов задоволено, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,690 грн.

Outcome: approved