Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилався на те, що тривалий час (більше п`яти років) перебував у відносинах із гр.. [PERSON] .. Разом вони не проживають та шлюб між ними не укладено. Від цих відносин у них народився син [PERSON] . Зазначив, що після народження дитини, відповідачка повідомила йому, що одружуватися з ним не бажає і продовжувати надалі відносини не хоче та не буде виховувати та доглядати дитину, оскільки має намір поїхати за кордон, на постійне місце проживання для продовження спортивної кар`єри та влаштування особистого життя. Неодноразові переговори позитивних результатів не дали і відповідачка у справі із всіма речами принесла дитину і залишила його матері пояснивши їй те, що має безліч справ і сидіти з дитиною не має часу і якщо вона не погодиться взяти малюка планує віддати його до дитячого будинку. При спілкуванні із спільними друзями він дізнався, що відповідачка планує виїхати на 2 роки до Канади на роботу за контрактом, а дитину взяти із собою не може, оскільки робота пов`язана із постійними переїздами. Окрім того, мати дитини, після попередження про можливе позбавлення її батьківських прав через виїзд за кордон та не виконання своїх обов`язків, повідомила, що вже написала нотаріальну заяву у якій добровільно відмовилася від їх виконання. Також зазначав, що після народження дитини відповідачка змінила місце проживання та місце реєстрації та за новим місцем реєстрації дитину разом із собою не прописала. На даний час догляд за дитиною йому допомагає здійснювати його мати, яка за фахом є педагогом та працює вихователем у дошкільному навчальному закладі. Він при цьому працює, і може забезпечити дитину всім необхідним для належного її догляду та розвитку. Враховуючи, що відповідачка свідомо, добровільно самоусунулась від виконання своїх батьківських (материнських) обов`язків, надає перевагу кар`єрі та влаштуванню особистого життя, а тому вважає, що є всі підстави для позбавлення її батьківських прав про що вона власне і не заперечує. На підставі наведеного з посиланням на норми матеріального та процесуального права просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Раніше подала заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без її участі у зв`язку із виїздом за межі України. Представник третьої особи в судове засідання не прибув. У підготовчому проваджені надали заяву згідно якої рішення органу опіки та піклування стосовно доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав не приймалось. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних відносинах у яких у них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А.В. від 02.11.2023 року матір дитини [PERSON] відмовилась від материнства щодо дитини та не заперечує щодо проживання дитини разом з батьком, самостійного виховання та утримання дитини батьком (а.с.8). Крім того позивачем долучено скріншоти спілкування із відповідачкою згідно яких встановлено, що остання виїхала за межі України залишивши дитину. У відповідності до ст. 164 ч. 1 п. 2 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В даному випадку позивач, який подав позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинен довести, що відповідачка як матір ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Як роз`яснено у п. 15 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевірити докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема, щодо поведінки відповідача відносно дитини та достатності обґрунтувань тих обставин, які визначені підставою для позбавлення її батьківських прав, можливості зміни його поведінки відносно дитини внаслідок вжиття менш суворих заходів впливу. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Орган опіки та піклування не надав висновку щодо розв`язання спору у зв`язку з тим, що позивач до органу опіки та піклування із відповідною заявою не звертався та відповідних документів не надавав. Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виходячи з наведеної частини статті можна прийти до висновку, що висновок органу опіки і піклування про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав, не має для суду наперед визначених обставин. Так само відсутність такого висновку не може бути підставою для відмови у задоволенні позову за наявності вагомих доказів умисного ухилення відповідачкою від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved