Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

У липні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кларікс Рем 23" з вимогою про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що в період з 1 квітня 2017 року по 18 квітня 2023 року вона працювала у ТОВ "Промислові ремонти" машиністом крану 4 розряду на дільниці по ремонту устаткування. 18.04.2023 позивач був звільнений за угодою сторін. При звільненні відповідачем була нарахована заробітна плата за квітень 2023 року: оклад по годинам - 1865,68 грн., доплата за нічні години - 133,39 грн., оплата понаднормових - 87,65 грн., доплата за особливі умови праці - 223,88 грн., компенсація за невикористані дні відпустки - 4560,25 грн., всього - 6870,85 грн. Після утримання обов`язкових платежів та зборів ця сума становить 5462,33 грн. Крім цього, відповідачем не було включено до розрахунку борг з заробітної плати за період з серпня 2022 року по березнь 2023 року включно, яка виплачувалася не в повному розмірі та борг з якої не було включено до розрахункового листа. Борг відповідача з заробітної плати за період серпень 2022 року - березень (включно) 2023 року складає 34331,88 грн. В день звільнення позивача 18.04.2023 відповідач не здійснив виплату належних їй грошових коштів. Позивач просить стягнути з ТОВ "Кларікс Рем 23" заборгованість по заробітній платі за квітень 2023 року і компенсацію відпустки в загальному розмірі 5462,33 грн. та заборгованість по заробітній платі за період з 1 серпня 2022 року по 31 березня 2023 року (включно) в загальному розмірі 34331,88 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 430 ЦПК України позивач просить допустити негайне виконання судового рішення зі стягнення всієї суми заборгованості по заробітній платі. Позивач до суду не з`явилася, в матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, повторно повідомлений відповідно до ст. 128 ЦПК України за місцем реєстрації, про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність не надходило, відзив не подавався. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 12.09.2023 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлена ухвала від 12.02.2024. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 1 квітня 2017 року позивач була прийнята машиністом крана 4 розряду (поверхня) на дільницю по ремонту устаткування № 5, про що у трудовій книжці зроблено запис № 12 (а.с. 8). 23 листопада 2018 року була переведена машиністом крана 5 розряду (поверхня) на дільниці по ремонту устаткування № 5, про що у трудовій книжці зроблено запис № 13 (а.с. 8). 19 травня 2021 року була переведена машиністом крана 6 розряду (поверхня) на дільниці по ремонту устаткування № 5, про що у трудовій книжці зроблено запис № 14 (а.с. 8). 18 квітня 2023 року відповідно до наказу № 1/12у була звільнена за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що у трудовій книжці було зроблено запис № 15 (а.с. 9). Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 12.09.2023 з ідентифікаційним кодом 40799891 зареєстровано ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», юридична адреса: 07001, Київська область, Бориспільський район, м. Яготин, вул. Незалежності, буд. 22 (а.с.17-18). Відповідно до розрахункового листа, наданого відповідачем, при звільненні позивачу була нарахована заробітна плата за квітень 2023 року: оклад по годинам - 1865,68 грн., доплата за нічні години - 133,39 грн., оплата понаднормових - 87,65 грн., доплата за особливі умови праці - 223,88 грн., компенсація відпустки - 4560,25 грн., всього - 6870,85. Після утримання обов`язкових платежів та зборів ця сума становить 5462,33 грн. (а.с. 10). Відповідачем до розрахунку не було включено борг з заробітної плати за період з серпня 2022 року по березень 2023 року (включно), яка виплачувалася не в повному розмірі та борг з якої не було включено до розрахункового листа. Відповідно до індивідуальних відомостей застрахованої особи (форма ОК-7) на ім`я позивача, де відповідач є страхувальником з кодом ЄДРПОУ 40799891, фактично нарахована заробітна плата за період серпень 2022 року - березень 2023 року складає: серпень 2022 року - 9846,22 грн., вересень 2022 року - 8665,44 грн., грудень 2022 року - 4358,38 грн., січень 2023 року - 11355,05 грн., лютий 2023 року - 11320,59 грн., березень 2023 року - 11754,05 грн., всього - 57299,73 грн. (а.с. 11). Відповідно до виписки з особового рахунку позивача в АТ "ПУМБ" за період з 01.08.2022 по 08.05.2023 є дані про зарахування виплат ТОВ "Промислові ремонти": 01.08.2022 - 3770,00 грн., 12.08.2022 - 5437,15 грн., 28.12.2022 - 6975,68 грн., 19.01.2023 - 3464,91 грн., 28.02.2023 - 3500,00 грн., 5527.26 грн., 3500,00 грн. Таким чином, загальна сума фактично виплаченої заробітної плати за період з серпня 2022 року по березень 2023 року складає 32175,00 грн. (а.с. 12-16). Борг відповідача з заробітної плати за період з серпня 2022 року по березень (включно) 2023 року складає 25124,73 грн. (як різниця між нарахованою заробітною платою 57299,73 грн. та фактично виплаченою заробітною платою 32175,00 грн.). Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають спори, що виникають з трудових правовідносин. Статтею ст.43 Конституції України кожному громадянину гарантовано право на працю; на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 1 Закону України «Про оплату праці`визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. За змістом ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки`у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Виплата грошової компенсації за всі не використані працівником, що звільняється, дні щорічної відпустки, гарантована також ст.83 КЗпП України. Нормою ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніш наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено наступне. Доказів на підтвердження повної сплати позивачу заробітної плати відповідач суду не надав, а тому суд керується доказами, які були надані позивачем. Відповідачем до розрахунку не було включено борг з заробітної плати за період з серпня 2022 року по березень 2023 року (включно), яка виплачувалася не в повному розмірі та борг з якої не було включено до розрахункового листа. Позивачем в позовній заяві вказано, що загальна сума фактично виплаченої заробітної плати за період серпень 2022 року - березень 2023 року складає 22967,85 грн., однак згідно з випискою з особового рахунку позивача за період з 01.08.2022 по 08.05.2023 (а.с. 12-16) сума фактично виплаченої заробітної плати складає 32175,00 грн., оскільки позивачем не враховані виплати від 01.08.2022 у розмірі 3770,00 грн. та від 12.08.2022 у розмірі 5437,15 грн., проведені відповідачем. Обгрунтувань виплати цих сум за інший період не зазначено, в розрахунку позивача зазначено про період виплат з серпня 2022 року по березень 2023 року (включно), але не враховані виплати в серпні 2022 року. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає заробітна плата за квітень 2023 року у розмірі 5462,33 грн. та заборгованість з заробітної плати за період серпень 2022 року - березень 2023 року у розмірі 25124,73 грн.(як різниця між нарахованою заробітною платою 57299,73 грн. та фактично виплаченою заробітною платою 32175,00 грн.). Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави, оскільки позивач від його сплати звільнений.

Outcome: partial