Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

20.06.2023 року позивач [PERSON] звернувся до\~ суду з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] залишити на його вихованні. Свої вимоги мотивував тим, що через конфлікти та відсутність взаєморозуміння між ними втрачено почуття любові та поваги. Вказав, що шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин та примирення неможливе, подальше збереження шлюбу є недоцільним. За спільною домовленістю між ними син [PERSON] залишиться проживати з ним. Тому змушений звернутися до суду. 26.06.2023 року Баранівським районним судом Житомирської області у справі відкрито провадження . 10.11.2023 року розпорядженням в.о. голови Баранівського районного суду Житомирської області справу передано на розгляд до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області. 14.11.2023 року справа надійшла до цього суду. 16.11.2023 справу прийнято до свого провадження, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 07.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 31.01.2024 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Сторони у судове засідання не прибули. Від позивача надійшла письмова заява, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, які просить задовольнити. Відповідач до суду повторно не прибула, про час та місце судового розгляду повідомлена вчасно та належним чином, відзиву на позов не подала. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно з ст.ст.\~21,\~24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ст.110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони у справі 17 листопада 1999 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Вірлянської сільської ради Баранівського району Житомирської області, актовий запис № 9, що стверджується свідоцтвом про шлюб/а.с.12/.\~ Дошлюбне прізвище відповідача [PERSON] . У сторін є неповнолітній син: [PERSON] , [INFO] /а.с.8/. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї,\~ поступово втратили\~ зв`язки між собою, а, отже, сім`я припинила своє існування. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивача, що має суттєве значення для нього, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже, позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Прізвище відповідачу після розірвання шлюбу суд залишає без змін. Щодо вимоги про залишення неповнолітнього сина [PERSON] на вихованні позивача, то остання суперечить вимогам закону. Положеннями статті 160 СК України врегульовано право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Зважаючи на той факт, що неповнолітній син досяг 14 - річного віку та визначає своє місце проживання самостійно, тому вимога щодо визначення місця його проживання суперечить положенням статті 160 СК України. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позовної заяви у цій частині. Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд прийшов до висновку, що на підставі вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 1073,60 грн.

Outcome: partial