Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

\~\~\~\~ Заявник [PERSON] 23.08.2023 року звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту проживання на території України. Заявник народилася [INFO] в м. Донецьку. Її дошлюбне прізвище [PERSON] . Майже одразу після її народження батьки разом з нею переселились до м. Кривого Рога. Коли їй виповнилося 7 років, вона поступила до середньої загальноосвітньої школи № 90 м. Кривого Рога, де вона навчалася з 1969 року по 1977 рік. Коли їй виповнилось 16 років, вона отримала паспорт громадянина СРСР. Свою трудову діяльність заявник розпочала на Криворізькому металургійному комбінаті «Криворіжсталь» ім. В.І. Леніна, куди була прийнята 04.10.1984 року на учбово-виробничу дільницю учнем контролера в виробництві чорних металів. 06.06.1986 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований в Довгинцівському відділі РАЦС м. Кривого Рогу за актовим записом № 300. Після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] . Оскільки паспорт по досягненню 16 років був виданий на її родове прізвище, після реєстрації шлюбу вона змінювала паспорт, про що в свідоцтві про шлюб наявна відповідна печатка. Після зміни прізвища вона отримала паспорт громадянина СРСР серії [NUMBER] , виданий Довгинцівським РВВС м. Кривого Рогу від 05.08.1986 року. Заявник зазначає, що одружившись з [PERSON] , вони переселились до м. Нікополь. 12.12.1989 року вона була прийнята на роботу на Нікопольський прядильно-нитковий комбінат до крутильного цеху крутильно-ниткового виробництва на посаду чистильника обладнання. В подальшому, підприємство, на якому вона працювала було реорганізоване, а потім ліквідоване, у зв`язку з чим, 29.01.2002 року заявник була звільнена з займаної посади у ВАТ «Нікопольський прядильно-нитковий комбінат» на підставі п.1 ст. 40 КЗпУ. Також, заявник вказує, фактично, вона постійно з моменту свого народження проживає на території України. 02.06.1999 року їй на підставі паспорту була видана довідка про присвоєння ідентифікаційного номера Нікопольською об`єднаною Державною податковою інспекцією. Приблизно в 2000 році заявник зазначає, що втратила паспорт громадянина України, та своєчасно не звернулася до правоохоронних органів для отримання паспорту громадянина України. В липні 2023 року вона звернулася до Нікопольського відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області для отримання паспорту громадянина України. Однак, їй було відмовлено у видачі паспорту, оскільки не були надані докази її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). Зараз заявник досягла пенсійного віку, але не може оформити пенсію, оскільки у неї відсутній будь-який документ, що посвідчує особу. Також не має можливості отримати паспорт громадянина України без встановлення факту її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). Тому, змушена звернутись до суду з цією заявою. Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.11.2023 року по справі відкрито провадження (а.с.15). 24.01.2024 року на адресу суду від Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі Відділу № 16 у м. Нікополі ГУ ДМС у Дніпропетровській області надійшли пояснення по справі (а.с.23-29), в яких зазначено, що 21.07.2023 року [PERSON] зверталася до Відділу № 16 у м. Нікополі ГУ ДМС у Дніпропетровській області з приводу оформлення паспорта громадянина України у вигляді ІД-картки. Однак, отримала інформацію, що їй необхідно надати судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року.Згідно поданої заяви [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України та додатків до неї встановлено, що факт проживання останньої на території України підтверджує трудова книжка. Заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Відділу № 16 у місті Нікополі ГУДМС у Дніпропетровській області Оранська Д.С. в судовому засіданні просила прийняти рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) народилася [INFO] у м. Донецьк, Куйбишевський район, Донецька область (а.с.11). 06.06.1986 року вона уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Довгинцівським відділом РАЦС м. Кривого Рогу (а.с.12). 03.10.1984 року заявник отримала трудову книжку [NUMBER] . З копії\~трудової книжки\~заявника вбачається,\~що заявник з 04.10.1984 року по 23.02.1988 рік працювала на Криворізькому металургійному комбінаті «Криворіжсталь» ім. В.І. Леніна. З 12.12.1989 року по 29.01.2002 рік працювала на Нікопольському прядильно-нитковому комбінаті (а.с.5-7). 02.06.1999 року [PERSON] . Нікопольською об`єднаною державною податковою інспекцією видано довідку про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с.13). Судом також встановлено, що 21.07.2023 року заявник зверталася до Відділу № 16 у м. Нікополі ГУДМС у Дніпропетровській області з приводу оформлення паспорта громадянина України у вигляді ІД-картки. Однак, нею була отримана відповідь, якою відмовлено у видачі паспорта, оскільки документи, підтверджуючі проживання на території Дніпропетровської області на вищевказані дати відсутні. В зв`язку з цим необхідно надати судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року (а.с.8-10). Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. \~ Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі\~ Закону України «Про громадянство України»\~і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про громадянство України»\~ громадянами України\~є усі\~громадяни колишнього\~СРСР,\~які на\~момент проголошення\~незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2\~ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону\~дає чітке\~визначення поняття\~«безперервне проживання\~на території\~України» та\~«проживання на\~території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянстваУкраїни, Законом не передбачено. Згідно ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим\~Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.\~ Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Крім того, пунктом 44 вищевказаного Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до\~Закону України «Про правонаступництво України»,\~або на\~інших територіях,\~що входили\~на момент \~її народження \~чи під\~час її \~постійного проживання\~до складу\~Української Народної\~Республіки,\~Західноу країнської Народної\~Республіки,\~Української Держави,\~Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», постійне місце проживання - місцепроживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом); В Ухвалі про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним поданням Вищої ради юстиції щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 127 Конституції України від 14 березня 2002 року № 4-у/2002 Конституційний Суд України, зокрема, зазначив: "До громадян, які мають постійне місце проживання в Україні, належать громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні в цілому не менше ніж 183 дні у календарному році. Законом України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на території України - це проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Згідно ст. 1 Закон України «Про громадянство України» безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. [PERSON] зазначає, що на сьогоднішній день вона досягла пенсійного віку, але не може оформити пенсію, оскільки у неї відсутній будь-який документ, що посвідчує її особу. Від встановлення її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) залежить видача відповідними державними органами їй паспорту громадянина України. Враховуючи викладене, оцінивши та дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що заявник [PERSON] постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року, а тому її заяву про встановлення факту слід задовольнити.

Outcome: approved