Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

13.07.2023 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , за участі третьої особи Жовтанецька сільська рада, у якій просила суд: - усунути їй перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4622185200:01:007:0105, з боку [PERSON] , який є суміжним власником сусідньої з її земельною ділянкою кадастровий номер 4622185200:01:007:0486; - зобов`язати [PERSON] , який є власником суміжної земельної ділянки, відновити межі земельної ділянки з кадастровим номером 4622185200:01:007:0105, шляхом переносу частини паркану, що знаходиться на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4622185200:01:007:0105, а відповідач [PERSON] є власником сусідніх двох земельних ділянок з кадастровими номерами 4622185200:01:007:0486 та 4622185200:01:007:0487. При проведенні геодезичних обмірів було встановлено, що [PERSON] встановив огорожу на частині її земельної ділянки і у добровільному порядку відмовляється привести межу у відповідність. Як встановлено у висновку експертизи, внаслідок такого порушення межі, площа належної їй земельної ділянки зменшилася на 0,0023 га. Ухвалою судді від 14.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче слухання. 28.07.2023 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи Жовтанецька сільська рада, у якій позивач за зустрічним позовом просить суд: - усунути йому перешкоди в здійсненні права користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою з кадастровим номером 4622185200:01:007:0486 площею 0,1109 га., зокрема у здійсненні ним права забудови цієї земельної ділянки, шляхом зобов`язання [PERSON] перенести з цієї земельної ділянки (простору, що знаходиться під та над нею) комунікацій та мереж (газової труби, труб та колодязів водопостачання та відведення, електричних кабелів), які під`єднані до її земельної ділянки із кадастровим номером 4622185200:01:007:0105 площею 0,1320 га. і використовуються нею як власником цієї земельної ділянки; - зобов`язати [PERSON] , власницю земельної ділянки із кадастровим номером 4622185200:01:007:0105 площею 0,1320 га. не чинити перешкод [PERSON] в здійсненні ним права користування земельними ділянками з кадастровими номерами 4622185200:01:007:0486 площею 0,1109 га. та 4622185200:01:007:0487 площею 0,0035 га., зокрема у праві забудови цих земельних ділянок. В обґрунтування свого зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що він є власником двох земельних ділянок з кадастровими номерами 4622185200:01:007:0486 та 4622185200:01:007:0487, які утворилися шляхом поділу раніше набутої ним земельної ділянки. Поділ було проведено для того, щоб [PERSON] могла придбати земельну ділянку площею 0,0035 га., кадастровий номер 4622185200:01:007:0487, оскільки вона вже не один рік використовує цю земельну ділянку для проїзду та проходу. Проте, [PERSON] не захотіла придбати таку земельну ділянку, однак облаштувала проїзд бруківкою, а згодом звернулася до суду з позовом за надуманими причинами, який згодом було залишено без розгляду. Крім того вказує, що через його земельну ділянку площею 0,1109 га., кадастровий номер 4622185200:01:007:0486, до земельної ділянки [PERSON] проходять (під`єднані) комунікації та мережі газова труба, труби водопостачання та водовідведення, електричні кабелі, які використовує відповідачка, а також на його земельній ділянці розташовані колодязі водопостачання та водовідведення, які належать до комунікацій відповідачки. Усі ці комунікації та мережі були прокладені по його земельній ділянці без його згоди, а також без встановленого сервітуту. Наявність таких комунікацій та мереж перешкоджає йому у повному обсязі користуватися належною земельною ділянкою, зокрема не може вкопатися у землю через наявність труб, а також використовувати простір над земельною ділянкою через лінію електропередачі. Також це створює джерело підвищеної небезпеки для нього і членів його сім`ї. 30.08.2023 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, де [PERSON] просила у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю, оскільки права [PERSON] не порушено. Так, вказує, що будівництво на її земельній ділянці велося відповідно до повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 05.02.2014 та на підставі будівельного паспорта виданого 11.10.2011. Газифікація її житлового будинку здійснена на підставі робочого проекту виконаного ПАТ «Львівгаз» у 2013 році та видачею 25.12.2013 технічних умов, на підставі яких працівниками газового управління були виконані відповідні роботи. Крім цього зазначає, що [PERSON] знав про ніби то порушене його право зі сторони відповідачки задовго до звернення до суду, а тому пропустив строк позовної давності. Ухвалою суду від 10.10.2023, зустрічну позовну заяву прийняти до спільного розгляду з первісною позовною заявою та закрито підготовче провадження, а справу призначено до відкритого судового засідання. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачки за первісним позовом [PERSON] первісні позовні вимоги підтримали, а зустрічні заперечили з підстав наведених у заявах по суті справи. Зокрема, [PERSON] суду повідомила, що вона не має заїзду до свого будинку і вже два роки користується подвір`ям сусіда, так як [PERSON] перекрив доступ до належної йому земельної ділянки, яка раніше слугувала заїздом. Вказала, що їй нічого невідомо щодо правомірності розміщення комунікацій, так як цим питанням займався її покійний чоловік. Хоча визнала, що вказані у зустрічному позові комунікації до її будинку дійсно проходять через земельну ділянку [PERSON] . Адвокат Білик Л.В. суду пояснив, що висновком експерта підтверджується факт розміщення огорожі на земельній ділянці позивачки [PERSON] , яка зменшилася на 23 кв.м. внаслідок захоплення. Вказав, що всі комунікації були облаштовані ще за час будівництва за погодженням з відповідними організаціями, а сам [PERSON] знав про їх наявність, тому позов є безпідставний та пред`явлений поза межами строку позовної давності. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили первісний позов у повному обсязі, а зустрічний просили задовольнити з підстав наведених у заявах по суті справи. Так, [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що він погоджується щодо факту розташування його огорожі на земельній ділянці [PERSON] , однак це відбулося через зміщення земельних ділянок усіх сусідів, зокрема його частину земельної ділянки захопив інший сусід. Також він зазначив, що оскільки [PERSON] вимагає знести огорожу, то він також не погоджується з тим, щоб її комунікації проходили через його земельну ділянку, оскільки такі створюють йому незручності у використанні такої ділянки. Він не давав ніколи згоди та розміщення таких комунікацій, а тому може вимагати їх усунення. Адвокат Мельник Л.Я. суду пояснила, що висновок експерта не можна брати до уваги, оскільки він не враховує факт зміщення усіх земельних ділянок, зокрема земельної ділянки [PERSON] зі сторони іншого сусіда. Щодо проходження мереж та комунікацій, то [PERSON] жодної згоди на їх розміщення не давав, а сервітут не було встановлено, тому такі вимоги є підставними. Представник третьої особи Жовтанецької сільської ради Шульган В.П. у судовому засіданні при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Однак суду пояснив, що через здачу в архів, а також вилучення працівниками правоохоронних органів документів, у сільській раді відсутня належна документація, яка б давала можливість дійти однозначних висновків щодо правомірності прокладення мереж у цій місцевості. Також погодився, що з аналізу матеріалів справи видно, що газ та електроенергія були проведені на підставі відповідної документації, а водопостачання та водовідведення ні, оскільки у сільської ради відсутній на балансі такий водопровід та водовідведення. Більше того вказав, що процес водовідведення здійснюється з порушеннями, так як він виходить у поле без відповідного колектора, у зв`язку із чим на даний час існує кримінальне провадження по даному факту. Щодо первісного позову, то вказав, що комісія, яка була створена у сільській раді здійснювала виїзд на місцевість та встановила факт порушення меж земельної ділянки. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4622185200:01:007:0487, площею 0,0035 га. по [ADDRESS] (том 1, а.с. 5). Також, [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4622185200:01:007:0486, площею 0,1109 га. по [ADDRESS] (том 1, а.с. 6). [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4622185200:01:007:0105, площею 0,1320 га. по [ADDRESS] (том 1, а.с. 120-123). Як видно з матеріалів справи та визнається сторонами, вказані земельні ділянки межують між собою (див. том 1, а.с. 81). Актом обстеження земельних ділянок гр. [PERSON] в [ADDRESS] від 22.10.2021, який складений комісією представників сільської ради зокрема встановлено, що земельна ділянка площею 0,1119 га., що належить [PERSON] обгороджена парканом, а належна йому земельна ділянка площею 0,0035 га. не обгороджена, її територія вимощена бруківкою і найімовірніше використовується для проїзду до сусідньої земельної ділянки, яка належить [PERSON] (том 1, а.с. 87). Актом обстеження земельних ділянок гр. [PERSON] і [PERSON] в [ADDRESS] від 06.07.2022, який складений комісією представників сільської ради зокрема встановлено, що земельна ділянка [PERSON] , при ліквідації гр. [PERSON] попереднього проїзду, залишається відрізаною від будь-яких під`їзних шляхів до неї (том 1, а.с. 85-86). Висновком експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 19.04.2023 №1-23 встановлено, що наявне порушення межі земельної ділянки з кадастровим номером 4622185200:01:007:0105 (власник [PERSON] ) при влаштуванні бетонної огорожі власником суміжної земельної ділянки [PERSON] у результаті чого земельна ділянка кадастровий номер 4622185200:01:007:0105 зменшилася на 23,0 кв.м. (том 1, а.с. 8-17). Звертаючись до суду з первісним позовом [PERSON] просила усунути їй перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою та зобов`язати відповідача [PERSON] відновити межі земельної ділянки шляхом переносу частини огорожі. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як зазначено у ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також, як вказано у ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Судом беззаперечно встановлено, що [PERSON] , як власник сусідньої земельної ділянки відносно земельної ділянки, як належить [PERSON] , влаштував збірну залізобетонну огорожу на бетонному цоколі, в результаті чого, відбулося порушення меж земельної ділянки та зменшення земельної ділянки [PERSON] на 23 кв.м. (див. стр. 7, 9,10 дослідницької частини висновку експерта від 19.04.2023). Обставина облаштування огорожі з порушенням межі земельної ділянки [PERSON] не заперечується і самим [PERSON] , який лише зазначає, що таке відбулося через зміщення меж земельних ділянок по усьому кварталу забудови. Враховуючи таку обставину та описані вище норми права, суд вважає, що [PERSON] підставно просить суд усунути існуючі перешкоди у здійсненні нею права користування належною їй земельною ділянкою, оскільки обсяг її права користування земельною ділянкою зменшився внаслідок дій [PERSON] , які полягали в облаштуванні огорожі. А відтак, [PERSON] необхідно зобов`язати вчинити дії щодо відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, що відповідає приписам пункту б ч. 3 ст. 152 ЗК України. Заперечення [PERSON] та його представника адвоката Мельник Л.Я. щодо загального зміщення земельних ділянок по кварталу забудови суд відхиляє, оскільки вказана обставина не доведена жодним доказом у справі Та навіть за умов її доведення перед судом, така обставина не дає підстав для порушення меж іншого землекористувача, а лише створює умови для відновлення меж належної йому земельної ділянки у розмірах та конфігурації, право власності на яку за ним зареєстровано. Тому, первісний позов [PERSON] підлягає до повного задоволення як підставний та обґрунтований. Вирішуючи питання зустрічного позову [PERSON] суд встановив таке. Як видно з викопіювання з генерального плану с. Ременів, а саме з розташування земельних ділянок громадян [PERSON] та [PERSON] по вул. Полуботка із нанесенням проходження інженерних мереж, такий погоджений: начальником ДЕМ-2 Прат «Львівобленерго», майстром Кам`янка-Бузької дільниці АТ «Львівгаз», начальником КП Жовтанецької сільської ради «Господар», Жовтанецькою сільською радою (том 1, а.с. 99-102). На замовлення попереднього власника земельної ділянки 4622185200:01:007:0105 [PERSON] чоловік [PERSON] ПАТ «Львівгаз» у 2013 році було розроблено Робочий проект по газифікації житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Також, було виготовлено Технічні умови по газифікації цього житлового будинку від існуючого газопроводу високого тиску (том 1, а.с. 144-153). Згідно відповіді АТ «Львівгаз» від 15.11.2023 на адвокатський запит, через земельні ділянки з кадастровими номерами 4622185200:01:007:0487 та 4622185200:01:007:0486 проходять підземний розподільчий газопровід середнього тиску, який був збудований у 2012 році згідно робочого проекту №33-159-2010, замовником виконання проектних і будівельних робіт виступала Ременівська сільська рада. [PERSON] не надавав письмову згоду на розміщення газових комунікацій у межах належних йому земельних ділянок (том 2, а.с. 52-54). У відповіді на адвокатський запит ПАТ «Львівобленерго» від 13.10.2023 вказано, що дійсно, через земельну ділянку з кадастровим номером 4622185200:01:007:0486 проходить повітряна лінія 04кВ до житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана повітряна лінія була збудована Ременівською сільською радою, що діяла як представницький орган від імені мешканців територіальної громади, з мето електрифікації кварталу. Більше десяти років тому, на підставі заяви Ременівської сільської ради ПрАТ «Львівобленерго» були видані технічні умови приєднання до електричних мереж для електрифікації кварталу, на підставі яких була розроблена проектна документація, що передбачала розміщення електричних мереж, у тому числі лінії, яка проходить до житлового будинку в [ADDRESS] (том 1, а.с. 200). Відповіддю від 10.10.2023 на адвокатський запит КП Жовтанецької сільської ради «Господар» повідомило, що підземні та наземні мережі водопостачання та водовідведення в с. Ременів, в т.ч. по [ADDRESS] , не перебувають на балансі та в господарському віданні КП «Господар», а тому КП «Господар» не надавались будь-які положення щодо розміщення даних мереж, а також підключення до них (том й, а.с. 202). Згідно договору від 14.09.2023 Обслуговуючий кооператив «Новий Запитів» надає послуги водопостачання та водовідведення споживачу [PERSON] у [ADDRESS] (том 1, а.с. 216-219). Сторонами у справі визнається та обставина, що через земельну ділянку [PERSON] з кадастровим номером 4622185200:01:007:0486 проходять мережі та комунікації щодо електропостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення до будинку [PERSON] , який розташований на належній їй земельній ділянці з кадастровим номером 4622185200:01:007:0105. Такі обставини справи свідчать, що земельна ділянка позивача за зустрічним позовом [PERSON] дійсно обтяжена мережами та комунікаціями, які використовує відповідачка [PERSON] . Причому як видно із здобутих у справі доказів, [PERSON] став власником цієї земельної ділянки 08.08.2011 на підставі договору купівлі-продажу (том 1, а.с. 124-127), а згодом розподілив її на дві окремі ділянки. Роботи по газифікації на цій земельній ділянці виконувалися згідно робочого проекту у 2012 році, роботи по електрифікації у 2013 році, доказів щодо часу виконання робіт по водопостачанню та водовідведенню у матеріалах справи немає, однак сторони не заперечують, що такі були проведені також після отримання у власність [PERSON] цієї земельної ділянки. Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що [PERSON] надавав свою згоду на розміщення таких мереж та комунікацій на належній йому земельній ділянці. Як вже зазначалося вище, за правилами ст. 391 ЦК України та ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки [PERSON] може вимагати усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою. Статтею 1 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» визначено, що охоронними зонами об`єктів енергетики є зона вздовж повітряних кабельних ліній електропередачі, навколо електростанцій, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів та пристроїв і магістральних теплових мереж, споруд альтернативної енергетики тощо для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення їх негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 22 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» охоронні зони об`єктів енергетики встановлюються вздовж повітряних та кабельних ліній електропередачі та навколо електростанцій, електропідстанцій, струмопроводів і пристроїв, для забезпечення нормальних умов експлуатації об`єктів енергетики, запобігання ушкодженню, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти. Охоронні зони електричних станцій і підстанцій, струмопроводів та пристроїв встановлюються на певній відстані за периметром земельної ділянки, на якій ці об`єкти розміщені. Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про трубопровідний транспорт» уздовж трубопроводів встановлюються охоронні зони. Земля в межах охоронних зон не вилучається, а використовується з обмеженням (обтяженням) відповідно до закону або договору. Порядок встановлення, розмір та режим використання охоронної зони об`єкта трубопровідного транспорту визначається законодавством України. Поняття охоронної зони газорозподільної системи визначено у пункті 4 розділу 1 глави І Кодексу газорозподільних систем, а саме охоронна зона об`єктів газорозподільної системи - територія, обмежена умовними лініями, уздовж наземних, надземних і підземних газопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції розподільних газопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежуються провадження господарської та іншої діяльності. Аналіз зазначених вище положень закону дає підстави для висновку, що знаходження на земельній ділянці об`єктів енергетики та газорозподільної системи створює для власника земельної ділянки обов`язок дотримуватися відповідних обмежень щодо її частини, де встановлено охоронну зону. Такі висновки висловлював неодноразово Верховний Суд у своїй послідовній практиці (справа №265/8138/19, №175/5004/16-ц, №523/12653/17) Водночас, за подібними обставинами справи Верховний Суд у своїй постанові від 25.02.2020 №755/16588/17-ц вказав, що знаходження на земельній ділянці таких об`єктів обмежує право на користування земельною ділянкою, так як такі об`єкти згідно із законодавчими актами повинні перебувати в охоронній зоні і до такої зони застосовується ряд обмежень. Тому, у межах даної справи суд також погоджується, що розміщення на земельній ділянці, яка перебуває у приватній власності об`єктів енергетики чи газорозподільної системи без згоди власника такої земельної ділянки, може становити порушення його права власності та підлягати судовому захисту. Однак, у цій справі суд вважає за неможливо надати оцінку правомірності розміщення на земельній ділянці позивача [PERSON] об`єктів енергетики та газорозподільної системи з огляду на те, що його вимоги заявлені до неналежного відповідача. Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У постанові Верховного Суду від 09 січня 2023 року в справі № 402/586/17 вказано, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Тобто, саме позивач повинен визначити особу, яка має бути належним відповідачем у справі, а пред`явлення вимоги до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні такого позову і суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17). У даній справі судом встановлено, що роботи щодо прокладання газопроводу середнього тиску через земельну ділянку [PERSON] були виконані ПАТ «Львівгаз» на замовлення Ременівської сільської ради (том 2, а.с. 52), а роботи щодо прокладання повітряної лінії 04 кВ від опори №29 Л1 КТП-418-06 над земельною ділянкою [PERSON] були виконані ПАТ «Львівобленерго» на підставі технічних умов, що були замовлені Ременівською сільською радою (том 1, а.с. 200). Відповідач [PERSON] є лише споживачем послуг електро- та газопостачання, які надаються їй відповідними організаціями і вона, як і попередній власник земельної ділянки, не вчиняла жодних дій щодо прокладання трубопроводу чи лінії електропередачі по земельній ділянці [PERSON] . А сам факт такого споживання не дає підстав для висновку про належність її як відповідача за позовом про незаконність прокладання відповідних комунікацій. Однак [PERSON] маючи відповідні докази будь-якої вимоги ані до ПАТ «Львівгаз», ані до ПАТ «Львівобленерго», ані до Жовтанецької сільської ради, як правонаступника Ременівської сільської ради не пред`являв. Більше того, заяви про заміну відповідача чи залучення співвідповідача протягом усього розгляду справи також не інціював, а на відповідні роз`яснення суду адвокат Мельник Л.І. вказала, що на їх переконання саме [PERSON] має бути відповідачем за такими вимогами. Такий аргумент суд визнає безпідставним, оскільки навіть якщо припустити, що [PERSON] повинна відповідати за правильність розміщення комунікаційних мереж, які ведуть до її будинку через інші земельні ділянки, то вона ніяк не зможе виконати рішення суду про зобов`язання усунути такі порушення, так як виконання відповідних робіт може бути здійснено виключно установами, які відповідно до закону мають право здійснювати таку діяльність. За таких умов, суд дійшов висновку, що у задоволенні частини вимог [PERSON] про зобов`язання [PERSON] перенести з його земельної ділянки комунікації та мережі, а саме газову трубу та електричні кабелі необхідно відмовити як такі, що пред`явлені до неналежного відповідача без з`ясування питання ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору у цій частині. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині зобов`язання [PERSON] перенести з його земельної ділянки комунікації та мережі, а саме труби та колодязі водопостачання та водовідведення є підставним та підлягає до задоволення і пред`явлено до належного відповідача. Так, як встановлено судом і не заперечується сторонами у справі, через земельну ділянку [PERSON] проходять комунікації водопостачання та водовідведення до будинку [PERSON] , також на такій ділянці знаходяться два колодязі, які складають єдину систему цієї мережі. Будь-яких доказів надання згоди [PERSON] на таке обтяження його земельної ділянки матеріали справи не містять. Також, доказами у справі доводиться, що підземні та наземні мережі водопостачання та водовідведення в с. Ременів, в т.ч. по вул. Полуботка, не перебувають на балансі та в господарському віданні КП «Господар», а тому КП «Господар» не надавались будь-які положення щодо розміщення даних мереж, а також підключення до них (том й, а.с. 202). Більше того, як повідомив у судовому засіданні представник Жовтанецької сільської ради, процес водовідведення у даному населеному пункті здійснюється з порушенням чинного екологічного законодавства і по даному факту наявне відповідне кримінальне провадження. За таких умов, суд погоджується з доводами [PERSON] про те, що наявність на його земельній ділянці труб водовідведення та водопостачання, відповідних колодязів, які використовує [PERSON] , і які розміщені без його на те згоди, створюють порушення його права власності на земельну ділянку, перешкоджають використовувати її для задоволення власних потреб. А тому, таке право підлягає захисту за правилами ст. 391 ЦК України та ст. 152 ЗК України. Суд відхиляє посилання представника [PERSON] адвоката Білик Л.В. на договір від 14.09.2023 укладений між Обслуговуючим кооперативом «Новий Запитів» та [PERSON] , оскільки такий договір укладено з метою отримання послуги водопостачання та водовідведення у процесі розгляду справи і ним не спростовується факт неправомірності розміщення таких мереж. Щодо доводів про позовну давність суд вказує на таке. Даний позов є негаторним. Поки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, а тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18)). За таких умов, строк позовної давності не поширюється на вимоги позивача [PERSON] про усунення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження належною земельною ділянкою. Вирішуючи питання судових витрат, судь вважає, що сторонами належно доведено факт їх понесення у повному обсязі. Так, зокрема позивач [PERSON] довела перед судом факт сплати судового збору у сумі 1073,60 грн. (а.с. 1), витрат на проведення експертизи у сумі 14\~000,00 грн. (том 2, а.с. 86), а також витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15\~400 грн. (том 2, а.с. 69-72). Причому стягуючи витрати на проведення експертизи, суд враховує правовий висновок ВП ВС у справі № 712/4126/22 від 22.11.2023, де у п. 148 постанови вказано, що відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Також, суд вважає, що [PERSON] доведено перед судом факт сплати судового збору у сумі 858,88 грн. (том 1, а.с. 135) та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12\~000,00 грн. (том 1, а.с. 194-198, том 2, а.с. 20-23). Проте, з врахуванням принципу пропорційності стягнення судових витрат відповідно до задоволеної судом частини позовних вимог, такі витрати не можуть бути стягнуті у повному обсязі. Як зазначено у п. 36 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Оскільки у заявлених [PERSON] немайнових вимогах неможливо визначити частковість задоволення позову, то суд стягує на його користь половину судових витрат.

Outcome: partial