Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

1. 20 вересня 2021 року [PERSON] звернулася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що у червні 2014 року помер її батько [PERSON] , якому належала 1/4 частина квартири [ADDRESS] . У встановлений законом строк позивачка не прийняла спадщину, оскільки мешкала окремо і не знала про смерть батька. У квітні 2020 року помер дід позивачки і батько [PERSON] [PERSON] , якому також належала 1/4 частина зазначеної квартири. Про смерть останнього позивачка не була обізнана з тих же причин. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька та діда тривалістю два місяця (т. 1 а.с.а.с. 2 7, 36). 2. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2021 справу за підсудністю було передано до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (т. 1 а.с. 27). 3. 25 листопада 2021 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що у червні 2014 року помер її чоловік [PERSON] , якому належала 1/4 частина квартири [ADDRESS] . У встановлений законом строк позивачка не прийняла спадщину, оскільки також мешкала окремо і не знала про смерть чоловіка. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті чоловіка тривалістю два місяця. Ухвалою суду від 14.12.2021 зустрічну позовну заяву було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (т. 1 а.с.а.с. 46 49). 4. 14 грудня 2021 року [PERSON] також звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітами. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що квартира [ADDRESS] у рівних частках належала його діду ( [PERSON] ), бабі ( [PERSON] ), батькові ( [PERSON] ) та дядькові ( [PERSON] ). [INFO] помер батько позивача, після смерті якого спадщину прийняли [PERSON] , [PERSON] та позивач. [INFO] помер дядько позивача, після смерті якого спадщину прийняли (але не оформили) [PERSON] та [PERSON] . У жовтні 2017 року померла [PERSON] , яка за життя склала заповіт на користь позивача. Після її смерті спадщину прийняв тільки позивач. У квітні 2020 року помер [PERSON] , який за життя також склав заповіт на користь позивача. Після його смерті спадщину прийняв тільки позивач. 03.07.2018 позивачу було видано свідоцтво про право на частку спадщини (1/3) після смерті [PERSON] 19.01.2022 позивач також одержав свідоцтво про право на спадщину після смерті батька. У видачі свідоцтв про право на решту спадщини позивачеві було відмовлено, що стало причиною його звернення до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про визнання за ним права власності на 1/8 частину спадкової квартири після смерті баби (за заповітом) та 11/24 частин спадкової квартири після смерті діда (за заповітом). Ухвалою суду від 29.03.2022 зустрічну позовну заяву було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та зустрічним позовом [PERSON] (т. 1 а.с.а.с. 202 212, 221 231). 5. 28 грудня 2021 року [PERSON] подав до суду відзив на первісний позов, у якому зазначив, що він є спадкоємцем за заповітом на спірну квартиру, отже позовні вимоги [PERSON] не можуть бути задоволені. Крім того, необізнаність про смерть спадкодавця не може бути поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини (т. 1 а.с.а.с. 74 80, 101). 6. Того ж дня [PERSON] подав до суду відзив на зустрічний позов, який побудував на тих же доводах, що й відзив на первісний позов (т. 1 а.с.а.с. 92 99, 101). 7. 4 лютого 2022 року [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила, що перешкодою для своєчасного прийняття спадщини після смерті чоловіка стала непереборна обставина факт необізнаності про його смерть. Зустрічний позов [PERSON] не може бути задоволений, оскільки саме він своєю бездіяльністю створив умови для того, аби [PERSON] та її дочка не реалізували свої спадкові права (т. 1 а.с.а.с. 214 218). 8. 8 червня 2022 року [PERSON] подала до суду відзив на зустрічний позов [PERSON] , у якому зазначила, що перешкодою для своєчасного прийняття спадщини після смерті батька та діда стала непереборна обставина факт необізнаності про їх смерть. Зустрічний позов [PERSON] не може бути задоволений, оскільки він є передчасним, бо до вирішення питань, поставлених у первісному позові та зустрічному позові [PERSON] , розв`язання спору про визнання права власності на спадкове майно неможливе (т. 2 а.с.а.с. 114 117). 9. 20 червня 2022 року [PERSON] подав до суду відповідь на відзив [PERSON] , у якому зазначив, що він є спадкоємцем за заповітом на спірну квартиру. При цьому він своєчасно звернувся до третьої особи із заявами про прийняття спадщини як після смерті баби, так і після смерті діда, отже підстав для відмову йому у видачі відповідних свідоцтв не було. Необізнаність про смерть спадкодавця не може бути поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини (т. 2 а.с.а.с. 119 122). 10. 6 липня 2022 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 125). 11. У судовому засіданні [PERSON] , її представниця підтримали первісний позов у повному обсязі, не заперечували проти зустрічного позову [PERSON] , заперечували проти зустрічного позову [PERSON] . Позивачка та її представниця пояснили, що у червні 2014 року помер її батько [PERSON] , якому належала 1/4 частина квартири [ADDRESS] . У встановлений законом строк позивачка не прийняла спадщину, оскільки мешкала окремо і не знала про смерть батька. У квітні 2020 року помер дід позивачки і батько [PERSON] [PERSON] , якому також належала 1/4 частина зазначеної квартири. Про смерть останнього позивачка не була обізнана з тих же причин. Перешкодою для своєчасного прийняття спадщини після смерті батька та діда стала непереборна обставина факт необізнаності про їх смерть. Зустрічний позов [PERSON] не може бути задоволений, оскільки він є передчасним, бо до вирішення питань, поставлених у первісному позові та зустрічному позові [PERSON] , розв`язання спору про визнання права власності на спадкове майно неможливе. 12. [PERSON] у суді підтримала зустрічний позов у повному обсязі, не заперечувала проти первісного позову, заперечувала проти зустрічного позову [PERSON] . Позивачка пояснила, що у червні 2014 року помер її чоловік [PERSON] , якому належала 1/4 частина квартири [ADDRESS] . У встановлений законом строк позивачка не прийняла спадщину, оскільки також мешкала окремо і не знала про смерть чоловіка. Перешкодою для своєчасного прийняття спадщини після смерті чоловіка стала непереборна обставина факт необізнаності про його смерть. Зустрічний позов [PERSON] не може бути задоволений, оскільки саме він своєю бездіяльністю створив умови для того, аби [PERSON] та її дочка не реалізували свої спадкові права. 13. [PERSON] , його представник у суді підтримали зустрічний позов у повному обсязі, заперечували проти первісного позову та зустрічного позову [PERSON] . Позивач та його представник пояснили, що квартира [ADDRESS] у рівних частках належала діду позивача ( [PERSON] ), його бабі ( [PERSON] ), батькові ( [PERSON] ) та дядькові ( [PERSON] ). [INFO] помер батько позивача, після смерті якого спадщину прийняли [PERSON] , [PERSON] та позивач. [INFO] помер дядько позивача, після смерті якого спадщину прийняли (але не оформили) [PERSON] та [PERSON] . У жовтні 2017 року померла [PERSON] , яка за життя склала заповіт на користь позивача. Після її смерті спадщину прийняв тільки позивач. У квітні 2020 року помер [PERSON] , який за життя також склав заповіт на користь позивача. Після його смерті спадщину прийняв тільки позивач. 03.07.2018 позивачу було видано свідоцтво про право на частку спадщини (1/3) після смерті [PERSON] 19.01.2022 позивач також одержав свідоцтво про право на спадщину після смерті батька. У видачі свідоцтв про право на решту спадщини позивачеві було відмовлено. Необізнаність про смерть спадкодавця не може бути поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач своєчасно звернувся до третьої особи із заявами про прийняття спадщини як після смерті баби, так і після смерті діда, отже підстав для відмову йому у видачі відповідних свідоцтв не було. 14. Представник третьої особи до суду не з`явився, звернувшись із заявами про розгляд справи за його відсутності (т. 1 а.с.а.с. 59, 191). 15. Суд, заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити, з таких підстав. 16. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] (далі спадкова квартира) у рівних частках (по 1/4) належала [PERSON] , [PERSON] , та їхнім синам [PERSON] , [PERSON] (т. 1 а.с. 234, т. 2 а.с.а.с. 23, 40-звор.). 17. [PERSON] доводиться [PERSON] дружиною, а [PERSON] дочкою (т. 1 а.с.а.с. 16 18, 52, 54). 18. [PERSON] доводиться сином [PERSON] (т. 2 а.с.а.с. 19 21). 19. [INFO] [PERSON] помер (т. 1 а.с. 241). 20. [INFO] [PERSON] також помер (т. 1 а.с. 14). 21. 3 березня 2016 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно [PERSON] (т. 2 а.с. 52). 22. [INFO] [PERSON] померла (т. 1 а.с. 243). 23. 16 січня 2018 року [PERSON] звернувся до третьої особи із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті баби [PERSON] (т. 2 а.с. 37). 24. 18 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до третьої особи із заявою про відмову від прийняття обов`язкової частки у спадщині за законом після смерті дружини [PERSON] (т. 2 а.с. 49-звор.). 25. 3 липня 2018 року [PERSON] звернувся до третьої особи із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби [PERSON] (т. 2 а.с. 51-звор.). 26. Того ж дня [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , за яким останній набув право власності на 1/3 частину спадкової квартири (т. 1 а.с.а.с. 195, 235). 27. 17 липня 2018 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів усе належне йому майно [PERSON] (т. 1 а.с. 233-звор.). 28. [INFO] [PERSON] помер (т. 1 а.с. 244). 29. 24 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до третьої особи із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті діда [PERSON] (т. 1 а.с. 104-звор.). 30. 20 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до третьої особи із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] (т. 1 а.с. 162-звор.). 31. Того ж дня третя особа своєю постановою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з порушенням строку прийняття спадщини (т. 1 а.с. 19). 32. 8 вересня 2021 року [PERSON] звернулася до третьої особи із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом за правом представлення (замість батька, що помер до відкриття спадщини) після смерті діда [PERSON] (т. 1 а.с. 129). 33. Того ж дня третя особа своєю постановою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з порушенням строку прийняття спадщини (т. 1 а.с. 22). 34. 20 вересня 2021 року третя особа своєю постановою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину (у частині спадкової квартири) за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з ненаданням спадкоємцем документів, що підтверджують родинні стосунки, а також наявністю іншого спадкоємця, що також претендує на спадщину (т. 1 а.с.а.с. 245 247). 35. 29 вересня 2021 року [PERSON] звернулася до третьої особи із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] (т. 1 а.с. 182-звор.). 36. Того ж дня третя особа своєю постановою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з порушенням строку прийняття спадщини (т. 1 а.с. 57). 37. 19 січня 2022 року [PERSON] звернувся до третьої особи із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] (т. 2 а.с. 11-звор.). 38. 19 січня 2022 року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , за яким останній набув право власності на 1/12 частину спадкової квартири (т. 1 а.с.а.с. 196, 198). 39. Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 40. Згідно зі статтею 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 41. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК). 42. За правилами, встановленими частиною 1 статті 1268 ЦК, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 43. Статтею 1269 ЦК визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 44. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. 45. За приписами частини 3 статті 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. 46. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. 47. Правила частини 3 статті 1272 ЦК про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, і ці обставини визнані судом поважними. 48. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 49. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі №6-1486цс15, від 23.08.2017 у справі №6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17.10.2019 у справі №766/14595/16 (провадження №61-6700св19), від 30.01.2020 у справі №487/2375/18 (провадження №61-10136св19), від 31.01.2020 у справі №450/1383/18 (провадження №61-21447св19). 50. Поважними причинами пропуску строку можуть визнаватися, зокрема, тривала хвороба спадкоємців, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна, складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. 51. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями того, хто саме буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. 52. Подібний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 17.03.2021 у справі №638/17145/17 (провадження №61-17764св20). 53. Викладене свідчить про те, що практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною. 54. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання такої заяви. 55. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна передусім стосуватися періоду часу від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом згаданого шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. 56. Відповідно до статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 57. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК). 58. У постанові Великої Палати Верховного Суду\~від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) суд дійшов висновку про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. 59. При цьому обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. 60. [PERSON] та [PERSON] у позовних заявах просять визначити їм додатковий строк для прийняття спадщини, посилаючись на те, що вони пропустили цей строк з поважних причин, оскільки через особисті неприязні стосунки [PERSON] та [PERSON] від 2000 року вони вдвох мешкали в м. Дніпрі, але за іншою адресою. Після сварки [PERSON] постійно мешкав за місцем своєї реєстрації у спадковій квартирі. Ані [PERSON] , ані її матір увесь цей час не підтримували жодних стосунків з [PERSON] та [PERSON] . Про смерть останніх позивачки довідалися лише у червні 2021 року від [PERSON] . На думку позивачок, така обставина має характер непереборної, отже є поважною. 61. Інших обставин, які б об`єктивно перешкодили [PERSON] та [PERSON] вчасно прийняти спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] , позовні заяви не містять. 62. Відтак, ураховуючи усталену практику Верховного Суду, суд доходить висновку про те, що позивачки не довели існування об`єктивних та непереборних перешкод на вчинення ними своєчасних дій щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] , а\~їхня необізнаність про факти смерті останніх не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. 63. Такий висновок цілком узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.03.2021 у справі №638/17145/17 (провадження №61-17764св20) та від 28.03.2022 у справі №750/2158/21 (провадження №61-753св22), відповідно до яких суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, зокрема, через відсутність інформації про смерть спадкодавця, тоді правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. 64. Суд при цьому бере до уваги й тривалість пропуску позивачками строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] , яка у першому випадку становить понад сім років, а у другому понад десять місяців, а також зважає на те, що позивачки постійно й безперервно мешкали із спадкодавцями в одному населеному пункті, знали про їхнє місце проживання, мали з ними спільних родичів та знайомих, отже мали об`єктивну можливість спілкуватися з ними, брати участь в їхньому житті тощо. 65. Допитані судом за клопотаннями [PERSON] та [PERSON] свідки лише підтвердили необізнаність позивачок про відкриття спадщини. 66. З огляду на це суд не знаходить достатніх підстав для задоволення заявлених [PERSON] та [PERSON] позовів. 67. Розв`язуючи спір у частині вимог, висунутих [PERSON] , суд виходить з такого. 68. Згідно зі статтею 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 69. За правилами, встановленими частиною 1 статті 1222 ЦК, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. 70. Статтею 1258 ЦК визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. 71. За\~приписами статті\~1261\~ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 72. Відповідно до статей 1268, 1270 ЦК спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначена дія повинна бути вчинена протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. 73. Згідно зі статтею 1276 ЦК, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. 74. Судом було встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] спадщину у вигляді 1/4 частини спадкової квартири за законом прийняли три спадкоємці першої черги: [PERSON] (батько) 1/12 частка, [PERSON] (мати) 1/12 частка, [PERSON] (син) 1/12 частка. 75. З огляду на це частки [PERSON] та [PERSON] у спадковій квартирі збільшилися до 1/3 (у кожного). 76. Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину у вигляді 1/4 частини спадкової квартири за законом прийняли два спадкоємці першої черги: [PERSON] (батько) 1/8 частина, [PERSON] (мати) 1/8 частина. 77. З огляду на це частки [PERSON] та [PERSON] у спадковій квартирі збільшилися до 11/24 (у кожного). 78. Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину у вигляді 11/24 часток спадкової квартири за заповітом прийняв єдиний її спадкоємець [PERSON] (з урахуванням відмови [PERSON] від прийняття обов`язкової частки спадщини). 79. З огляду на це частка [PERSON] у спадковій квартирі збільшилися до 13/24. 80. Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину у вигляді 11/24 часток спадкової квартири за заповітом прийняв єдиний його спадкоємець [PERSON] . 81. З огляду на це частка [PERSON] у спадковій квартирі збільшилися до одиниці (100%). 82. Таким чином, ураховуючи набуття [PERSON] 03.07.2018 та 19.01.2022 права власності на 5/12 часток спадкової квартири після смерті [PERSON] (1/3 частка) та [PERSON] (1/12 частка) відповідно, заявлений ним позов про визнання права власності на решту спадкової квартири є цілком обґрунтованим. 83. Так, частка [PERSON] на момент її смерті становила 11/24, отже після набуття 03.07.2018 права власності на 1/3 частину спадкової квартири [PERSON] набув право претендувати на решту частки померлої 1/8. 84. Частка [PERSON] на момент його смерті становила 11/24, отже [PERSON] набув право претендувати на цю частку померлого в цілому як єдиний спадкоємець за заповітом. 85. За правилами, встановленими пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. 86. З огляду на викладене суд вважає за необхідне задовольнити заявлений [PERSON] зустрічний позов. 87. Розв`язуючи спір (у контексті заперечень [PERSON] та [PERSON] ), суд також зважає на презумпцію дійсності правочину, згідно з якою будь-який правочин є дійсним допоки його не визнано недійсним судом (за винятком випадків нікчемності правочину). 87. Між тим, ані [PERSON] (попри задеклароване у позові бажання), ані [PERSON] правом на оспорення дійсності складених на користь [PERSON] заповітів не скористались, що суттєво обмежило коло їхніх процесуальних можливостей. 88. Суд також критично ставиться до доводів [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , тому його спадкові права дотепер не порушено. Стверджуючи це позивачки за первісним та зустрічними позовами наполягали на тому, що нотаріус лише зупинив розгляд заяви [PERSON] . 89. Попри це надані третьою особою матеріали нотаріальних справ, відкритих після смерті [PERSON] та [PERSON] , абсолютно свідчать про порушення спадкових прав [PERSON] . 90. Так, видаючи останньому свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.07.2018 лише на частину (1/3 замість 11/24) спадкової квартири, третя особа не ухвалила постанову про відмову у видачі відповідного свідоцтва на решту частки померлої 1/8. 91. Крім того, від 24.09.2020 і дотепер третя особа не вирішила питання про видачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом (на спадкову квартиру) після смерті [PERSON] або відмову у такій видачі. При цьому з незрозумілих причин 20.09.2021 третя особа ухвалила постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з ненаданням спадкоємцем документів, що підтверджують родинні стосунки, а також наявністю іншого спадкоємця, що також претендує на спадщину. Причин ігнорування майнових претензій [PERSON] як спадкоємця за заповітом зазначена постанова не містить. 92. Таку тривалу бездіяльність третьої особи суд сприймає як фактичну відмову [PERSON] у вчиненні відповідних нотаріальних дій, що без сумніву надало йому можливість звернутися до суду по захист порушених спадкових прав. 93. У порядку статті 141 ЦПК суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] у рівних частках компенсацію його судових витрат загальною сумою 8\~320,56 грн (по 4\~160,28 грн з кожної) (т. 2 а.с. 4). 94.

Outcome: approved