Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (далі Товариство, Позивач, ТОВ ФК «Ріальто») звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №210302-34209-4 від 02.03.2021 станом на 07.09.2023 у сумі 22 190,71 грн., яка складається з: 3 950,00 грн. - заборгованість за кредитом; 1 650,71 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 02.03.2021 по 23.03.2021 (включно); 16 590,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день прострочення за період з 24.03.2021 по 21.07.2021 (включно), а також судовий збір та витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. Товариство позов мотивувало тим, що 02.03.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] був укладений договір №210302-34209-4, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 3 950,00 грн. строком на 21 день шляхом переказу на платіжну картку, емітовану АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Даний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua або https://monetka.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». У подальшому 17.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» укладено Договір відступлення права вимоги №17/06//2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №210302-34209-4 від 02.03.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 02.10.2023 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому останній визнав позовні вимоги в розмірі 9 550,71 грн., а саме 3 950,00 грн. - тіло кредиту, 1 650,71 грн. - відсотки за користування кредитом, 3 950,00 грн. - розмір боргу за відсотками в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. В іншій частині позову просив відмовити. В обґрунтування своїх доводів відповідач зазначив, що визнає факт укладення договору №210302-34209-4 від 02.03.2021 року. Також визнає факт укладання позивачем договору про відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 року. Визнає заборгованість перед позивачем на суму 3 950,00 грн. (тіло кредиту). Також визнає, що з нього необхідно стягнути заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування за період з 02.03.2021 року по 23.03.2021 року в розмірі 1 650,71 грн. Разом з тим, відповідач просить суд зменшити розмір донарахованих позивачем відсотків у розмірі з 16 590,00 грн. до 3 950,00 грн., оскільки за певних умов саме суд може зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Просив стягнути з позивача всі понесені судові витрати. Додатково відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу (а.с. 79-82, 85-93). У відповіді на відзив представник позивача не погодився з твердженням відповідача. Звертав увагу на те, що згідно з п. 3.3 кредитного договору у разі порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3 кредитного договору, позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищею процентною ставкою у розмірі 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк. Отже, п. 3.3 кредитного договору встановлено розмір процентної ставки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, позичальником сплачуються чіткі та зрозумілі процентні ставки. Окремо подав письмові заперечення на клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу (а.с. 112-119). У судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Цокало Т.М. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Так, судом установлено та визнається сторонами, що 02.03.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] був укладений договір №210302-34209-4, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 3 950,00 грн. строком на 21 день шляхом переказу суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER] що належить позичальникові, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування протягом строку дії договору та 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад 21 день. Даний договір був укладений в електронному вигляді, підписано позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 049871 (а.с. 11-12). Згідно з п. 1.4 Договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», які розміщені та сайті monetka.ua. В подальшому друкована форма укладеного кредитного договору була надіслана позичальнику в особистий кабінет та кредитні кошти перераховано на картку позичальника (а.с. 14). Переказ кредитних коштів підтверджується випискою з карткового рахунку АТ «Універсал Банк» та визнається сторонами (а.с. 72-75). Як видно із довідки №67491 від 10.07.2023, виданої ТОВ «Девелопмент Інновейшинс», смс-повідомлення від альфа-імені «MONETKA» з текстом «Для підтвердження згоди з умовами Договору введіть 49871» було відправлено на номер [NUMBER] за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 02.03.2021 о 09:49:39 год. (а.с. 16). 17.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» укладено Договір відступлення права вимоги №17/06//2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право грошової вимоги, зокрема за Договором №210302-34209-4 від 02.03.2021, перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто» (а.с. 34-36). Як вбачається з розрахунку заборгованість по кредитному договору станом на 07.09.2023 становить 22 190,71 грн., яка складається з: 3 950,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 1 650,71 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 02.03.2021 по 23.03.2021 (включно); 16 590,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день прострочення за період з 24.03.2021 по 21.07.2021 (включно). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За пунктом 3.3 кредитного договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3 Договору (з урахування пролонгації строку дії Договору), позичальник сплачує Товариству плату за неправомірне користування Кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого Кредиту за кожний день користування (річна ставка становить 1277,50%) Кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. Сторони домовилися, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналізуючи пояснення сторін з приводу стягнення заборгованості за нарахованими відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України процентами за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день прострочення, суд апелює до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій зазначено, що «виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Даний висновок був підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року по справі № 910/4518/16, в якій суд касаційної інстанції вказав, що компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за "користування кредитом", розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання». За змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також враховуючи сукупність обставин цієї справи, які мають істотне значення, дійшов висновку про наявність підстав для застосування за аналогією закону положень статті 551 ЦК України та із урахуванням зазначеної судової практики Великої Палати Верховного Суду можливість зменшити розмір нарахованими відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України процентами за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день прострочення із 16 590 грн. до 3 950 грн. Таким чином, оскільки позивачем зобов`язання за кредитним договором виконано у повному обсязі та надано відповідачу кредитні кошти, однак [PERSON] свої зобов`язання щодо повернення суми кредиту, а також сплати відсотків за договором належним чином не виконував, суд дійшов висновку про право банку вимагати захисту своїх прав через суд, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 9 550,71 грн., з яких 3 950,00 грн. - заборгованість за кредитом; 1 650,71 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 02.03.2021 по 23.03.2021 (включно); 3 950,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день прострочення за період з 24.03.2021 по 21.07.2021 (включно). У позові адвокат Руденко К.В., крім іншого, просив стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 9 000,00 грн., на підтвердження чого подав наступні документи: Договір №02/06/2022 від 02.06.2022, в п.п. 3.1 п. 3 якого вказано, що вартість послуг становить: 8 000,00 грн. - складання позовної заяви про стягнення заборгованості, 1 000 грн. - складання та надсилання адвокатського запиту. Також додано довіреність на представництво інтересів позивача у суді, Акт приймання-передачі від 05.05.2023 наданих послуг №91/2 до договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022. У свою чергу у відзиві на позовну заяву представник [PERSON] зазначила, що сторона відповідача понесла 10 000 грн. витрат на правничу допомогу, котрі просить стягнути із позивача під час розподілу судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог. В обґрунтування даної вимоги до відзиву були долучені ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір №818 про надання правничої допомоги від 17.12.2023, акт від 19.12.2023 приймання-передачі наданої правничої допомоги №1 до договору та детальний опис робіт (наданих послуг). Зі змісту даних документів слідує, що адвокатом Цокало Т.М., яка представляє інтереси відповідача [PERSON] , надано наступні послуги (виконані роботи): 1 500 грн. - надання усної консультації, 1 500 грн. - ознайомлення із матеріалами справи, 1 000 грн. - надання повторної усної консультації, 6 000 грн. - підготовка та написання відзиву на позов. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина перша та друга статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін». Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Представником відповідача подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в обґрунтування якого адвокат Цокало Т.М. зазначила, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є завищеними, були недоцільними або не обов`язковими, а також суду не були надані докази фактичного здійснення витрат. Також клопотання про зменшення витрат містилось і у відповіді позивача на відзив. На підтримку клопотання представник позивача зауважив, що чинним ЦПК України не передбачено відшкодування витрат на консультацію, що свідчить про завищення витрат, а також послався на відсутність документального підтвердження понесення таких витрат відповідачем. Суд критично ставиться до даних тверджень представників сторін, оскільки норма пункту першого частини другої статті 137 ЦПК України прямо передбачає, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Таким чином законодавець не ставить відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката в пряму залежність з їх обов`язковою попередньою оплатою та допускає включення до такої допомоги послуг у вигляді консультацій, інших форм підготовки до розгляду справи тощо. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Розглядаючи питання розподілу судових витрат суд враховує, що вказана справа є справою незначної складності (малозначною), її розгляд проводився в порядку спрощеного позовного провадження. Виходячи з конкретних обставин справи, зокрема ціни позову, обсягу виконаної адвокатами роботи, витраченого часу, порядку розгляду справи в спрощеному провадженні, ураховуючи засади співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд вважає, що зазначені представниками сторін витрати на професійну правничу допомогу є реальними, обґрунтованими та не суперечать критерію розумності розміру таких витрат. Незважаючи на те, що представники сторін безпосередньо не брали участь у судових засіданнях, проте суд зважує на підготовку та написання ними заяв (клопотань), про які не велась мова у позові та відзиві в контексті стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 155,17 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Отже, на користь позивача підлягає стягненню 3 873,53 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а на користь відповідача - 5 696,08 грн. пропорційно розміру задоволених вимог кожної зі сторін (9 550,71 та 12 640 грн. відповідно). Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З огляду на викладене та враховуючи норму ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» на користь [PERSON] 667,38 грн. витрат на правничу допомогу (5 696,08 - 3 873,53 - 1 155,17).

Outcome: partial