Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати виконавчий напис № 77548 виданий 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» заборгованості за загальну суму 35375,00 грн., таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що в листопаді 2023 року вона дізналася про арешт її банківських рахунків. У банківських установах дізналася, що арешт накладений в межах примусового виконання виконавчих проваджень, відкритих приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Онишкевичем Р.І. Після звернення за правничою допомогою до адвоката Партики О.В., з`ясувалося з Автоматизованої системи виконавчого провадження, що вона є боржником у виконавчому провадженні №68616292 відкритого приватним виконавцем 11.02.2022. Стягувачем зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Авансар». На їхню заяву приватним виконавцем надіслано постанови про відкриття виконавчого провадження №68616292 та арешт майна боржника, а також копію виконавчого напису і заяву (оферту) №200062341. Дана постанова була винесена на примусове виконання виконавчого напису №77548 виданого 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу№1 від 20.05.2016, якому у свою чергу Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» на підставі Договору факторингу №1905 від 19.05.2016, відступлено право вимоги за Кредитним договором №200062341 від 10.05.2016, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] . Пропонується задовольнити вимоги ТОВ «Авансар», стягнути з [PERSON] за період з 10.05.2016 по 28.05.2021 включно суму у розмірі: 9245,886грн - заборгованість за тілом кредиту; 25279,14грн - заборгованість за нарахованими і несплаченими процентами; оплата за вчинення виконавчого напису. Загальна заборгованість становить 35375,00 грн. Однак, про наявність претензій до неї з приводу вказаної заборгованості перед Відповідачем вона вперше довідалася з постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Відповідач не надсилав їй вимогу про погашення боргу перед ним, не проінформував її про розмір заборгованості, та не менше ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису нотаріуса не повідомив про порушення будь-яких грошових зобов`язань, чим позбавив її права оскаржити вимогу у судовому порядку або виставити письмові заперечення. Таким чином вважає, що вчинення 01.06.2021 виконавчого напису №77548 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., відбулося з порушенням законодавства, а тому його слід визнати таким, яке не підлягає виконанню. Також просить стягнути з відповідача в її користь 4000 грн. витрат на правову допомогу та понесені судові витрати по оплаті судового збору. Ухвалою від 16.01.2024 провадження в зазначеній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін на 09.02.2024. Копію ухвали з позовною заявою та додатками направлено сторонам. 16.01.2024 винесено ухвалу про забезпечення позову, якою зупинено стягнення за спірним виконавчим написом. 26.01.2024 від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Від приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевич Р.І. та від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. жодних пояснень з приводу позовної заяви не надходило. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення з огляду на таке. Судом встановлено, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, 11.02.2022 було відкрито виконавче провадження ВП №68616292 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «АВАНСАР» заборгованості у сумі 35375,00 грн., на підставі виконавчого напису №77548, виданого 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. Із заяви (оферти) №200062341, вбачається, що [PERSON] 10.07.2014 відкрила поточний рахунок у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський». Даних щодо переходу права вимоги від ПАТ «Банк Михайлівський» до ТзОВ « ФК «АВАНСАР» не надано. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст.18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.ст.87-88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1,3 Глави 16 розділу II Порядку). Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений у пп.2.3 п.2 гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, п.п.3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно правовій позиції Верховного суду України, викладеної в Постанові від 5 липня 2017 року у справі за М 6-887цс17: з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такого ж висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика Палата ВС у постанові від 29.03.2019 у цивільній справі №137/1666/16-ц. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Разом із тим, суд не може залишити поза увагою те, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Крім того, згідно з позицією, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі №826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відтак, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача, не перевірено наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, у зв`язку з чим, спірний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1211,20 грн. Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, то суд зазначає таке. Порядок розподілу судових витрат по справі визначений ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого та з врахуванням положень ст. 265 ЦПК України, яка визначає зміст рішення суду, за загальним правилом, судові витрати розподіляються під час ухвалення рішення суду, за умови надання стороною до ухвалення такого рішення доказів понесення відповідних витрат. Виключення з цього правила міститься в ч.8 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. по даній справі, адвокатом долучено копію Договору про надання правової допомоги від 29.11.2023, Акт №1 прийняття-передачі послуг від 10.12.2023, квитанцію до прибуткового касового ордера №12 від 11 червня 2023 року на суму 4000 грн. Враховуючи, що позивачка надала суду розрахунок витрат з обґрунтуванням часу, затраченого на надання адвокатських послуг із наведенням конкретних видів правничої допомоги, а тому суд вважає, що вимогу позивача про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги слід задоволити повністю у розмірі 4000 грн., що є розумним та співмірним зі складністю справи та середньою ринковою вартістю цих послуг. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням повного задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 1816,80 грн. (605,60 грн. за подання заяви про забезпечення позову + 1211,20 грн. за подання позову).

Outcome: approved