Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що 20.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис № 29282, на підставі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», яким було задоволено вимоги відповідача по стягненню заборгованості з позивача по справі за період з 09.04.2021 р. по 07.05.2021 р., загальної суми боргу 34793,00 грн. 07.06.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Олійником Олегом Івановичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 65696369. Також 07.06.2021 року ним же винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 3479,30 грн. 29.06.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадимом Вікторовичем була винесена постанова про передачу виконавчого провадження № 65696369, а також постанова про прийняття виконавчого провадження. 01.12.2023 року ним була винесена постанова про арешт коштів боржника. Представник позивача посилається на те, що нотаріусом не було перевірено факт безспірності заборгованості, а також порушено вимоги закону в частині вчинення виконавчого напису за кредитним договором, який не посвідчено нотаріально. Крім того зазначив, що в рамках виконавчого провадження № 65696369 виконавцем було стягнуто з банківського рахунку [PERSON] , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», грошові кошти у розмірі 826,47 грн., що відповідно за відсутності правової підстави отримані безпідставно. Просив суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у розмірі 826,47 грн., а також стягнути судовий збір. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2023 року було прийняти до провадження дану цивільну справу та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Представник відповідача правом на подачу письмового відзиву не скористався. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», правонаступником якого на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитним договором № 81 від 01 червня 2020 рокує є товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», правонаступником якого на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 05/0820-01 від 05.08.2020 року є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», був укладений 20.02.2020 року кредитний договір №165107346. 20.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис № 29282, на підставі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», яким було задоволено вимоги відповідача по стягненню заборгованості з позивача по справі за період з 09.04.2021 р. по 07.05.2021 р., загальної суми боргу 34793,00 грн. 07.06.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Олійником Олегом Івановичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 65696369. Також 07.06.2021 року ним же винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 3479,30 грн. 29.06.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадимом Вікторовичем була винесена постанова про передачу виконавчого провадження № 65696369, а також постанова про прийняття виконавчого провадження. 01.12.2023 року ним була винесена постанова про арешт коштів боржника - [PERSON] . За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» ). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5). Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом:«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Проте, у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, вчиняючи 20.05.2021 року спірний виконавчий напис № 29282, приватний нотаріус Грисюк О.В. неправомірно керувалась пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, оскільки укладений між позивачем та кредитною установою кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Що стосується вимог позивача щодо стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 826,47 грн., суд приходить до наступного. Судом також встановлено, що з банківського рахунку [PERSON] , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було стягнуто 826,47 грн. в рамках ВП № 65696369 з виконання виконавчого напису № 29282, виданого 20.05.2021 року, що підтверджується платіжною інструкцією 2346аРВNKI00e62d0001. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1)повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Тобто у випадку, якщо правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, які були стягнуті в процесі примусового виконавчого провадження із позивача на підставі виконавчого документу відпали, а отже це майно має бути йому повернуто саме на підставі ст. 1212 ЦК України. Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах (постанова ВС від 06.03.2019 по справі № № 910/1531/18, та постанова Верховного Суду від 28.01.2020 по справі № 910/16664/18), суть яких зводиться до викладених вище правових висновків. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 826,47 грн. безпідставно набутих коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у порядку розподілу судових витрат між сторонами з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в розмірі 1073,60 грн. за подання позову та 536,80 грн. судового збору за подачу до суду заяви про забезпечення позову, а всього суму 1610,40 грн.

Outcome: approved