Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

29 грудня 2023 року [PERSON] звернувся до Варвинського районного суду Чернігівської області із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 08 січня 2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис № 1119, яким стягнуто з нього на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 0668976769 від 14 червня 2020 року на загальну суму 10 346,50 грн. На підставі виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем В.О. 16 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] та проводиться стягнення боргу. Ухвалою суду від 10 жовтня 2023 року замінено сторону стягувача у вказаному виконавчому провадженні на ТОВ «ДЕБТ ФОРС». Оскільки заборгованість за кредитним договором на час вчинення виконавчого напису нотаріуса була спірною, є необґрунтованою та безпідставною, він ніколи не укладав кредитних договорів з ТОВ «ІНФІНАНС», ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС», письмових вимог (повідомлень) про повернення боргу від вказаних товариств він не отримував, позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню, та стягнути безпідставно отримані за виконавчим написом кошти: з ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» - у сумі 316,65 грн, з ТОВ «ДЕБТ ФОРС» - у сумі 3 689,05 грн. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 29 січня 2024 року. На підставі заяви [PERSON] про забезпечення позову ухвалою від 02 січня 2024 року стягнення в межах виконавчого провадження за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса зупинено (а.с. 34-35). 23 січня 2024 року від відповідача ТОВ «ДЕБТ ФОРС» надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 88-95). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі (а.с. 1-5). Відповідач ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 61). Відзиву на позовну заяву або заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. Відповідач ТОВ «ДЕБТ ФОРС» свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 60). Надіслали відзив на позовну заяву (а.с. 88-95), у якому просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказали, що на час вчинення виконавчого напису заборгованість [PERSON] була безспірною. Це повинен був перевірити нотаріус і він це перевірив. Позивач не надав жодних доказів на підтвердження сплати заборгованості за договором. Щодо стягнення отриманих коштів наголошують, що наявність договірних відносин виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Під час здійснення примусового стягнення боргу приватний виконавець діяв правомірно. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином (а.с. 62, 63). Заперечень, пояснень або заяв з процесуальних питань до суду від нотаріуса не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль В.О., у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 59), заперечень, пояснень або заяв з процесуальних питань до суду не подав, надав витребувані судом засвідчені копії матеріали виконавчого провадження № [NUMBER] (а.с. 64-84). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 січня 2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис № 1119, яким стягнуто з нього на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 0668976769 від 14 червня 2020 року на загальну суму 10 346,50 грн (а.с. 7). Зі змісту вказаного виконавчого напису вбачається, що 14 червня 2020 року [PERSON] уклав із ТОВ «ІНФІНАНС» кредитний договір № 0668976769. ТОВ «ІНФІНАНС» відступило своє право вимоги за вищезазначеним кредитним договором на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Строк платежу за договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Загальна сума заборгованості за період з 18 жовтня 2021 року до 02 грудня 2021 року становить 10 346,50 грн, з яких: 1 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 846,50 грн - заборгованість за процентами та комісією; 500,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису. На підставі виконавчого напису нотаріуса та заяви стягувача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 16 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем В.О. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] (а.с. 12, 65, 71) та до 03 січня 2024 року (дата постанови про зупинення вчинення виконавчих дій (а.с. 83) проводилося стягнення коштів з боржника [PERSON] (а.с. 72-82). Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2023 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 1119, вчиненого 08 січня 2022 року, на ТОВ «ДЕБТ ФОРС», про що приватним виконавцем винесено постанову від 07 листопада 2023 року про заміну сторони виконавчого провадження (а.с. 81). Внаслідок виконавчих дій приватним виконавцем перераховано на рахунок ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 250,00 грн в рахунок повернення авансового внеску та 66,65 грн заборгованості за виконавчим написом, а на рахунок ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕБТ ФОРС» - 3 689,05 грн заборгованості за виконавчим написом (а.с. 30). З копії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0668976769, укладеного 14 червня 2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] , вбачається, що цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства (а.с. 66-69). Предметом договору є надання коштів у позику у вигляді відновлювальної кредитної лінії, наданих [PERSON] для власних потреб, кредитний ліміт - 20 000,00 грн (п. 1.6. договору). Вказаний договір не посвідчувався нотаріально (а.с. 66-69). Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, яку вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пунктів 1.1, 3.1, 3.2 розділу 2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому на сьогодні є чинною постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зокрема, скасовано пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким було передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі № 910/13233/17 зазначено, що у зв`язку з визнанням судом нечинною Постанови Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 року до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року в редакції від 29 листопада 2001 року. Вказаною редакцією було передбачено вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Таким чином, як на момент вчинення нотаріусом Личуком Т.В. виконавчого напису № 1119 від 08 січня 2022 року, так як і на час розгляду справи, обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису за кредитним договором є нотаріальне посвідчення такого договору. Водночас матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що кредитний договір № 0668976769 від 14 червня 2020 року (договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту), укладений між [PERSON] та ТОВ «ІНФІНАНС», посвідчувався нотаріально. Відомостей про нотаріальне посвідчення згадуваного договору в самому виконавчому написі не зазначено. Відповідачем вказаний факт також не доведено. З копії кредитного договору № 0668976769 від 14 червня 2020 року вбачається, що цей договір є електронним документом, який не посвідчувався нотаріально (а.с. 66-69). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, зокрема вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не посвідчений нотаріально, є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд звертає увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 закону «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 по справі № 754/9711/14-ц та застосований у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц. Протягом усього часу розгляду справи в суді стороною відповідача, відповідно до положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимість доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуку Т.В. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Так само відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі час та не була погашена боржником. Крім того, стороною відповідача не було надано доказів надсилання стороні позивача досудових вимог про виконання зобов`язань за кредитним договором, що позбавило позивача процесуальної можливості реалізувати свої права щодо вирішення спору в добровільному порядку чи оскарження такої заборгованості. Суд звертає увагу і на те, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, а також сума процентів, зазначені у написі, є безспірними. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також не пересвідчився в отриманні позивачем вимоги банку про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд,

Outcome: approved