Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

23 червня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] з вимогою про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що проживав з відповідачкою у громадському шлюбі, без його реєстрації. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . На підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.03.2022 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, з позивача стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 листопада 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, у 2021 році між позивачем та відповідачкою погіршилися сімейні відносини і сторони почали проживати окремо. Відповідач стверджує, що у нього з [PERSON] почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні. При цьому, всі намагання позивача мирним шляхом врегулювати спір призвели лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає йому та штучно створює такі обставини через які [PERSON] не може нормально зустрічатися з сином. Позивач звернувся до Служби у справа дітей виконавчого комітеті ХМР із заявою про визначення порядку участі у виховані сина [PERSON] , [INFO] , на підставі якого прийнято рішення № 577 від 11.08.2022 року, яким вирішено визначити участь [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , та місце і час їх спілкування. Разом з тим, вищезазначене рішення виконавчого комітету ХМР відповідачкою не виконується та ігноруються. Тому, після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, позивач вимушений звернутися до суду із позовною заявою та просити усунити перешкоди щодо його участі у вихованні сина у судовому порядку. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.07.2023 року справу призначено до розгляду у порядку загального судового провадження. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.11.2023 року підготовче засідання по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, надіслав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлялась про дату, час та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Представниця третьої особи Органу опіки і піклування Служби у справах дітей виконавчого комітету ХМР у судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву, я якій просила проводити розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечила. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого (повторно) 07.06.2022 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.03.2022 року в цивільній справі № 686/26947/21 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 листопада 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, як вбачається із Довідки № С-03-56864 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, малолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Разом з тим, при дослідженні матеріалів справи, судом встановлено, що сторонами не досягнуто домовленості про порядок участі батька у вихованні сина. Водночас, рішенням виконавчого комітету ХМР № 577 від 11.08.2022 року, виданого на на звернення [PERSON] , було визначено порядок його участі у вихованні сина [PERSON] із встановленням чіткого графіку такої участі. Частиною третьою ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У ст. 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право ва безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебувають їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Аналогічне положення закріплено ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» відповідно до якої дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Водночас, ст. 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини та інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Як стверджується позивачем, та не оспорюється відповідачкою, остання чинить перешкоди батькові у його спілкуванні з сином відповідно, до визначеного рішенням органу опіки та піклування графіку. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця ного проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. При вирішенні даного спору, судом встановлено, що позивач [PERSON] є здоровою особою працездатного віку, згідно Довідки № 16/39 від 09.08.2023 року ВП «Будівницьво і ремонт» НЕК «Укренерго» офіційно працевлаштований електрослюсарем з ремонту устаткування розподільних пристроїв 6 розряду та позитивно характеризується за місцем працевлаштування, має змогу та бажання забезпечувати свого сина і приймати участь у його вихованні. Зважаючи на усе вищезазначене, у суду відсутні підстави відмовити позивачу у його вимозі щодо визначення порядку його участі у вихованні малолітнього [PERSON] . Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у вимозі позивача щодо зобов`язання відповідачки [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дітьми, оскільки належними, допустимим та достатніми доказами позивачем суду не доведено, що така перешкода мала місце. Окрім того, суд відмовляє позивачу у задоволенні його вимоги щодо зобов`язання позивачки [PERSON] за два дні до його зустрічі з сином надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а в разі настання таких змін, повідомляти його про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин, оскільки такі заходи є додатковим зобов`язанням для матері дитини та порушують справедливий баланс між взаємними батьківськими правами та обов`язками обох сторін спору, що перебуває на судовому розгляді. При цьому, наданими для проведення оцінки доказами позивачем перед судом не доведено, що застосування таких заходів має безпосереднє значення для реалізації його батьківських прав по відношенню до малолітнього сина. Водночас, суд зауважує, що при вирішення вказаної справи, суд у відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського іуду з прав людини» керується практикою Європейського суду з прав людини та застосовує її як джерело права. Вирішуючи аналогічні справи, ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я заявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відновлення відносин та емоційного контакту дітей з їх батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дітей від зустрічей та спілкування з батьком. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ інформаційним листом від 17.08.2017 №9-1580/0/4-17 надав деякі роз`яснення судам, щодо окремих питань судової практики у справах які стосуються прав дітей та батьків та вказав, що під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись ст. 51 Конституції України, яка гарантує кожному з подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у ч.6 ст.7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки і чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі, та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодній презумпції, яка ґрунтується на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини»/«Sommerfeld v. Germany» від 08 липня 2003 року; «Цаунеггер проти Німеччини»/«Zaunegger v. Germany» від 03 грудня 2009 р.). Тому, в даному випадку, суд притримується позиції, що вимоги позивача [PERSON] щодо визначення йому порядку участі у вихованні свого малолітнього сина [PERSON] із встановленням чіткого графіку, є виправданими та такими, що відповідають якнайкращим інтересам дитини для забезпечення його належного та гармонійного психоемоційного та соціального розвитку відповідно до його віку із прийняттям його батьком безпосередньої участі у його повсякденному житті, а також забезпечать [PERSON] достатню реалізацію його прав як батька [PERSON] на рівні із матір`ю дитини [PERSON] . При встановлені порядку участі батька у вихованні дитини суд вважає за доцільне слідувати графіку, рішенням виконавчого комітету ХМР № 577 від 11.08.2022 року «Про визначення участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] та порядку побачень з дитиною, який, на думку суду, є таким, що забезпечує оптимальний баланс між інтересами батька, матері та дитини. Отже,

Outcome: dismissed