Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

До Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси звернулася\~ [PERSON] з позовною\~заявою до\~ [PERSON] ,\~про поділ\~спільного майна\~подружжя та\~просить суд\~здійснити поділ\~майна,\~що є\~об`єктом права\~спільної сумісної\~власності подружжя,\~визнавши за\~нею право власності\~на житловий\~будинок [ADDRESS] ,\~який складається\~з будинку\~літ.\~«А»,\~загальна площа\~якого становить\~203,5\~кв.м.,\~житловою площею\~106,0\~кв.м.,\~розташованого на\~земельній ділянці\~площею 391\~кв.м.;\~визнати за\~відповідачем право\~власності на:\~земельну ділянку\~площею 0.04\~га кадастровий\~номер:\~5121080300:03:001:0302,\~яка розташована\~на території\~Августівської сільської\~Ради Одеського\~(колишнього\~Біляївського)\~району Одеської\~області;\~нежитлові будівлі\~розташовані в\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~286,5\~кв.м.,\~ що\~складаються з\~будівлі автомагазину\~літ.\~«А» загальною\~площею 183,1\~кв.м.,\~будівлі шиномонтажної\~майстерні \~літ.\~«Б» загальною\~площею 103,4\~кв.м.; земельну ділянку: Біген, флур/кадастровий квартал (одиниця площі земельного кадастру) 3 земельна ділянка 260, придбана подружжям 17.04.2014 року у Федеративній республіці Німеччині (номер у нотаріальному реєстрі 478/2014, нотаріус Йоахим Роттенберг у Фюрстенвальді) зареєстровано 01.10.2014 року. Вищезазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18 листопада 2005 року між нею та відповідачем був укладений шлюб якій був зареєстрований у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1862. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] [INFO] , які проживають разом з позивачем. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За час проживання у шлюбі ними було придбано наступне нерухоме майно: - земельна ділянка площею 0.04 га кадастровий номер: 5121080300:03:001:0302, яка розташована на території Августівської сільської Ради Біляївського району Одеської області. - нежитлові будівлі розташовані в [ADDRESS] , загальною площею 286,5 кв.м., що складаються з будівлі автомагазину літ. «А» загальною площею 183,1 кв.м., будівлі шиномонтажної майстерні літ. «Б» загальною площею 103,4 кв.м. Нежитлові будівлі були придбані за 400 000 (чотириста тисяч) гривень, що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.02.2022р., укладеним між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. - житловий будинок за [ADDRESS] , який складається з будинку літ. «А», загальна площа якого становить 203,5 кв.м., житловою площею 106,0 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 391 кв.м. - земельна ділянка: Біген, флур/кадастровий квартал (одиниця площі земельного кадастру) 3 земельна ділянка 260, придбана подружжям [INFO] у Федеративній республіки Німеччині (номер у нотаріальному реєстрі 478/2014, нотаріус Йоахим Роттенберг у Фюрстенвальді) зареєстровано 01.10.2014 року. Позивач у судове засідання не з`явилася. Представник позивача - адвокат Садаклієв І.І. надав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивачки, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак 06.02.2024р. надав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, в якому проти задоволення позову не заперечував та просив суд розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, а також враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд проходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 18 листопада 2005 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1862. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2022 року по справі №523/13029/22, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 18.11.2005р. та зареєстрований у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1862, - розірвано. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. Згідно зі ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею ,ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто….. У частині сьомій зазначеної статті передбачено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У відповідності до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна позиція міститься у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.05.2019 по справі № 522/19610/15-ц. За змістом частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першоюстатті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Системне тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 643/4160/16-ц. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що за час проживання у шлюбі, сторонами придбано наступне нерухоме майно: - земельна ділянка площею 0.04 га кадастровий номер: 5121080300:03:001:0302, яка розташована на території Августівської сільської Ради Біляївського району Одеської області та належить [PERSON] на підставі Рішення Августівської сільської Ради Біляївського району Одеської області від 24.09.2020 року, серія та номер: 710\LXVI-VII. Вартість зазначеної\~земельної ділянки,\~згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 21.04.2023р. за реєстровим №201-20230421-0005818309, сформованої на офіційному сайті Фонду Державного майна України, становить 5441.65 грн. (п`ять тисяч чотириста сорок одна гривна 65 копійок). - нежитлові будівлі, розташовані в [ADDRESS] , загальною площею 286,5 кв.м., що складаються з будівлі автомагазину літ. «А» загальною площею 183,1 кв.м., будівлі шиномонтажної майстерні літ. «Б» загальною площею 103,4 кв.м., які були придбані сторонами за 400 000 (чотириста тисяч) гривень, що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.02.2022р., укладеним між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. - житловий будинок за [ADDRESS] , який складається з будинку літ. «А», загальна площа якого становить 203,5 кв.м., житловою площею 106,0 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 391 кв.м., власником якого є відповідач, на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28.02.2008р. по справі №2-2855/08. Вартість зазначеного\~житлового будинку,\~згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 21.04.2023р. за реєстровим номером 201-20230421-0005817872, сформованої на офіційному сайті Фонду Державного майна України, становить 1 405 563.06 грн. (один мільйон чотириста п`ять тисяч п`ятсот шістдесят три гривни 6 копійок). - 70/100 часток земельної ділянки: Біген, флур/кадастровий квартал (одиниця площі земельного кадастру) 3 земельна ділянка 260, придбані подружжям 17.04.2014 року у Федеративній республіці Німеччині за Договором купівлі-продажу земельної ділянки з виплатою в розстрочку та іпотекою для забезпечення залишку невиплаченої суми, (номер у нотаріальному реєстрі 478/2014, нотаріус Йоахим Роттенберг у Фюрстенвальді) зареєстровано 01.10.2014 року. Вартість зазначених 70/100 часток земельної ділянки, становить 11900 (одинадцять тисяч дев`ятсот) євро, що підтверджується доданим перекладом зазначеного Договору купівлі-продажу земельної ділянки, сто відсоткова вартість якої складає 19\~000 (дев`ятнадцять тисяч) євро. Інші 30/100 часток цієї земельної ділянки належать [PERSON] , а отже не можуть бути предметом поділу спільного майна подружжя. Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Пунктом 22 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Враховуючи те,\~що відповідач\~у своєму\~клопотанні від\~06.02.2024р. про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial