Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

30 серпня 2021 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 звернулася до суду із зазначеним позовом в інтересах держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації до Очаківської міської ради, [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області, третя особа - державне підприємство «Очаківське лісомисливське господарство». Свої вимоги прокурор обґрунтовувала тим, що прокуратурою було встановлено порушення Покровською сільською радою вимог законодавства при передачі земельної ділянки [PERSON] , якій рішенням Покровської сільської ради від 09 липня 2013 року № 6 було затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1250 га з кадастровим номером 4825183200:05:005:0011 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . 28 вересня 2016 року на підставі вказаного рішення зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис № 16670188). Посилаючись на те, що оскаржуване рішення Покровської сільської ради було прийнято без погодження з Миколаївським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та, що оформлення права власності на земельну ділянку було проведено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки на момент її надання та на даний час земельна ділянка належить до земель державного лісового фонду і перебуває у постійному користуванні ДП «Очаківське лісомисливське господарство», а також, що спірна земельна ділянка входить в межі об`єкту природно-заповідного фонду «Кінбурнська коса», заступник керівника просила усунути перешкоди власнику - Миколаївській районній державній адміністрації у користуванні землями державного лісового фонду: - шляхом визнання незаконним і скасування рішення Покровської сільської ради № 6 від 09 липня 2013 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та в частині передання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1250 га з кадастровим номером 4825183200:05:005:0011 по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - шляхом припиненням права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1250 га з кадастровим номером 4825183200:05:005:0011 по [ADDRESS] (запис № 16670188); - шляхом зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1250 га з кадастровим номером 4825183200:05:005:0011 по [ADDRESS] , а також стягнути з відповідачки сплачений судовий збір за подачу позовної заяви на користь Миколаївської обласної прокуратури. Ухвалою від 01 червня 2023 року до участі у справі було залучено державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в якості правонаступника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - державного підприємства «Очаківське лісомисливське господарство», яке шляхом реорганізації було приєднано до державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» та в подальшому державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» стало правонаступником, серед іншого, майна, прав та обов`язків спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Держпавного агентства лісових ресурсів (том 2 а.с. 37-38). Прокурор в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представник позивача - Миколаївської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача - Очаківської міської ради Миколаївського району Миколаївської області адвокат Молотков В.М. в судовому засіданні позов не визнав, повністю підтримавши правову позицію Очаківської міської ради, викладену у письмовому відзиві на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 128, ч. 3 ст. 131 ЦПК України, до суду не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 128, ч. 3 ст. 131 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суд не повідомила. Заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача - Очаківської міської ради Миколаївського району Миколаївської області, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі рішення Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області від 09 липня 2013 року № 6 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано у власність громадянам України земельні ділянки, у тому числі - відповідачці [PERSON] площею 0,1250 га з кадастровим номером 4825183200:053:005:0011 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (том 1 а.с. 24). На підставі вказаного рішення відповідачка [PERSON] 28 вересня 2016 року зареєструвала за собою право власності на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно(запис № 16670188), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 255932239 від 11 травня 2021 року (том 1 а. с. 25-26). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що земельна ділянка, надана у власність відповідачці, входить до складу земель державного лісового фонду Василівського лісництва ДП «Очаківське ЛМГ» в межах Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, відноситься до земель лісогосподарського призначення, перебуває у державній власності та у постійному користуванні державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (до реорганізацій - ДП «Очаківське ЛМГ», -ДП «Миколаївське лісове господарство»), що підтверджується роздруківкою з Публічної кадастрової карти України за вкладкою «лісовий кадастр», роздруківкою з Публічної кадастрової карти України за вкладкою «Смарагдова мережа», інформацією ВО «Укрдержліспроект» від 25 лютого 2021 року, інформацією ДП «Очаківське ЛМГ» від 01 лютого 2021 року (том 1 а.с. 27-35). Зіставленням фрагментів з Публічної кадастрової карти з нанесеними межами кварталів 3-5, 10, 19-21, 26, 58, 114-116, 148-150, 174 Кінбурнського лісництва та кварталів 45-47, 56 Василівського лісництва ДП «Очаківське лісомисливське господарство» і межами їх таксаційних виділів, які долучено до інформації ВО «Укрдержліспроект» від 25 лютого 2021 року № 158, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 4825183200:05:005:0011 була розташована у кварталі 47, виділі 10. Факт належності земельної ділянки до земель державного лісового фонду підтверджується також і інформацією ДП «Очаківське лісомисливське господарство» від 01 лютого 2021 № 31 та долученою до неї технічною документацією щодо інвентаризації земель державного лісового фонду державної власності, які знаходяться в користуванні державного підприємства (том 1 а.с. 34-35). Відповідно до пояснювальної записки інженера-землевпорядника та переліку документації із землеустрою, що містяться у вказаній вище технічній документації, земельна ділянка з кадастровим номером 4825183200:05:005:0011 належала до земель державного лісового фонду, які перебували у постійному користуванні ДП «Очаківське ЛМГ» (том 1 а.с. 36-39). За даними Публічної кадастрової карти (шари кадастру «лісовий кадастр») зазначена земельна ділянка на теперішній час накладається на землі державного лісового фонду. Вказане свідчить, що надана у власність відповідачці земельна ділянка з кадастровим номером 4825183200:05:005:0011 на момент її передачі та на даний час належить до земель державного лісового фонду та перебуває на теперішній час у постійному користуванні державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». Згідно з інформацією Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 23 липня 2021 року вих. № 613 проект землеустрою або інша землевпорядна документація стосовно відведення вищезазначеної земельної ділянки у приватну власність [PERSON] , зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, а також вилучення її зі складу земель ДП «Очаківське ЛМГ» на розгляд та погодження до Управління не надходили і, відповідно, висновки про погодження будь-якої документації не надавалися (том 1 а.с. 84). Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Частиною 5 статті 116 ЗК України (в редакції, що була чинною на момент прийняття оскаржуваного рішення) визначено, що надання земельної ділянки, яка перебуває у власності чи користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 12 ЗК України визначено, що розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 32 Лісового кодексу України (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень районних державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, зокрема, передачу у власність, надання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припинення права користування ними. Районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання, ведення водного господарства, будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району, крім випадків, визначених ч. 7 цієї статті (ч. 3 ст. 122 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення). Вилучення спірної земельної ділянки в порядку ст. 149 ЗК України Миколаївською РДА не здійснювалося, що підтверджується листом голови Миколаївської районної державної адміністрації від 12 квітня 2021 року вих. № 449/02-19-21 (том 1 а.с. 74-75). Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року № 610-р «Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками», що діяло на час прийняття оскаржуваного рішення, з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок Міністерству екології та природних ресурсів, Міністерству аграрної політики та продовольства, Міністерству оборони, Державному агентству лісових ресурсів та Державному агентству земельних ресурсів до законодавчого врегулювання питань запобігання зловживанням у цій сфері було заборонено приймати рішення про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду зі зміною цільового призначення. Отже, вилучення земель лісогосподарського призначення з передачею їх у власність громадян було заборонено. Таким чином, розпорядження спірною земельною ділянкою не відносилось до повноважень Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, а тому земельну ділянку у власність відповідачці було надано з перевищеннямповноважень та поза волею належного розпорядника - Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області, без вилучення її з постійного користування ДП «Очаківське ЛМГ» всупереч існування заборони на вилучення та передачу лісових ділянок у приватну власність громадян. Оцінюючи доводи представника відповідача надані у відзиві на позовну заяву щодо відсутності доказів того, що спірна земельна ділянка розташована в межах території об`єкту природно-заповідного фонду - РЛП «Кінбурнська коса», суд виходить з такого. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» до природно-заповідного фонду належать, зокрема, регіональні ландшафтні парки. Судом встановлено, що15 жовтня 1992 року Миколаївською обласною радою у в межах своєї компетенції було прийнято рішення № 16 «Про створення регіонального ландшафтного парку «Кінбурнська коса» (том 1 а.с. 79-82), в якому визначено загальний розмір території цього парку та конкретні землі, що входять до складу створеного парку, надавши таким чином цим землям статусу території та об`єктів природно-заповідного фонду України. До складу територій цих земель увійшли землі Покровської сільської ради, до яких входять території с. Покровка, с. Покровське та с. Василівка, а відтак на ці землі також розповсюджується правовий режим земель природно-заповідного фонду. Відповідно до цих рішень та проекту створення парку вся територія півострова в межах області та відповідно й спірна земельна ділянка входять в межі об`єкту природно-заповідного фонду «Кінбурнська коса». Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЗК України порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом. Статтею 186-1 ЗК України передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду, підлягають погодженню зі структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування. Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і з огляду на приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику Європейського суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права. Зокрема, у справі «Сєрков проти України» (рішення від 07 липня 2011 року) ЄСПЛ зазначив, що правомірність втручання держави у право на мирне володіння майном визначається за такими критеріями: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. При цьому, у зазначеній справі ЄСПЛ констатував, що недоліки законодавства, яке допускає більш ніж одне тлумачення правової норми, усуваються за допомогою сталого та послідовного її тлумачення національними судами. Практика в даній категорії спорів є послідовною та сталою. У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини, не вбачається невідповідності заходу втручання держави у право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном в розумінні статті 1 Першого Протоколу до ЄКПЛ. Конституція України, зокрема ст.ст. 13, 14, визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в державі. Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Покровської сільської ради в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1250 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд суперечить нормам ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), а тому є незаконним та у відповідності до ст. 21 ЗК України підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно зі статтею 18 зазначеного Закону за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру прав відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником. Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно є, таким чином, визнанням з боку держави публічно-правового інтересу у встановленні належності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб`єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об`єкта. Фактично реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. Відповідно до ст. 26 вказаного Закону, за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Враховуючи викладене, одночасно із визнанням незаконним та скасуванням рішення Покровської сільської ради від 09 липня 2013 року № 6 підлягає припиненню право власності [PERSON] на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1250 га з кадастровим номером 4825183200:05:005:0011 по [ADDRESS] (запис № 16670188). Способи захисту цивільних прав визначаються статтею 16 ЦК України, і їх перелік не є вичерпним. Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи спір, суд враховує, що 26 березня 2021 року Миколаївською обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 167-р, яким затверджено передавальний акт активів та зобов`язань Очаківської районної державної адміністрації до Миколаївської районної державної адміністрації. Отже, власником спірної земельної ділянки є держава в особі Миколаївської районної державної адміністрації з правом постійного користування ДП «Очаківське лісомисливське господарство» (після реорганізації - державним підприємством «Миколаївське лісове господарство», державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України»), чиї права підлягають захисту шляхом усунення перешкод в їх реалізації. Проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім цього, у порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь Миколаївської обласної прокуратури відшкодування сплаченого судового збору з відповідачів - Очаківської міської ради Миколаївського району Миколаївської області в розмірі 1135 грн. за немайнову вимогу про визнання незаконним та скасування рішення, з [PERSON] - 2270 грн. (за частину вимоги немайнового характеру (1135 грн.) та за розгляд заяви про забезпечення позову (1135 грн.)), з Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області 2270 грн. за одну немайнову вимогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved