Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.01.2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання було розглянуто та ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог. Представник позивача звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення,\~яка мотивована\~тим,\~що оскільки\~розгляд справи\~здійснювався в\~спрощеному провадженні\~(без\~виклику сторін),\~то такої\~стадії як\~дебати не\~передбачено,\~а тому\~вважає,\~що може\~подати \~відповідну заяву\~про стягнення\~витрат на\~правову допомогу.\~Крім того,\~статті 278,\~279\~ЦПК України\~не містять\~інших вказівок\~з приводу\~подання заяви\~та доказів\~про стягнення\~судових витрат\~з іншої\~сторони.\~Про існування\~рішення суду\~представник позивача\~дізналася 26.01.2024\~року після\~його оприлюднення\~в Єдиному\~державному реєстрі\~судових рішень,\~а також\~враховуючи те,\~що позивач\~знаходилась на\~лікарняному з\~25.01.2024\~року до\~31.01.2024\~року,\~у зв`язку\~з чим\~просить вважати\~пропущення строку\~для подання\~заяви про\~ухвалення додаткового\~рішення з\~поважної причини\~та поновити\~пропущений строк\~для подання\~заяви про\~ухвалення додаткового\~рішення.\~Враховуючи викладене\~представник позивача\~просила:\~визнати поважною\~причину неподання\~заяви про\~ухвалення додаткового\~рішення та\~поновити такий\~строк;\~ухвалити додаткове\~рішення у\~справі,\~яким стягнути\~на користь\~позивача понесені\~нею судові\~витрати на\~правову (правничу)\~допомогу на\~представництво її\~інтересів у\~суді адвокатом\~Геращенко Т.В.\~у сумі\~5000,00\~грн.,\~а також\~дану заяву\~розглядати у\~відсутність позивача\~та її\~представника.\~На підтвердження\~понесення цих\~витрат представником\~долучено:\~копію договору про надання правової допомоги, копію акту приймання-передачі наданих послуг, копії квитанцій до прибуткового касового ордера, копії лікарняних. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення. Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 06.02.2024 року прийнято заяву, визначено розгляд заяви провести в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, з роз`ясненням процесуальних прав відповідачу, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем письмових міркувань щодо поданої заяви. Представник відповідач\~подала відзив\~на заяву про додаткове рішення, відповідно до якого вона заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки в позовній заяві позивачем не було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла позивач. Просила прийняти відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення та врахувати при вирішенні цієї заяви. Частинами 3, 4 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено,\~що рішенням\~Вінницького міського\~суду Вінницької\~області від\~24.01.2024\~року позов [PERSON] до\~ [PERSON] про\~стягнення аліментів\~на утримання\~повнолітньої дитини,\~яка продовжує\~навчання було задоволено частково (а.с. 46-48). В матеріалах\~справи міститься\~довідка про\~доставку електронного\~листа представнику\~позивача 25.01.2024 року (а.с. 49). При цьому, до заяви про ухвалення додаткового рішення додано копії листів\~непрацездатності за\~період з\~25.01.2024\~року по\~31.01.2024\~року включно (а.с. 60, 61). В результаті цього, лише 02.02.2024 року представником позивача [PERSON] було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, яка отримана судом в той же день (а.с. 54-55, 64). З огляду на викладене, суд вважає, що процесуальний строк на звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення був пропущений заявником з поважних причин, тому він підлягає поновленню. 02.11.2023\~року між\~адвокатом Геращенко\~Т.В.\~та Юрченко І.М. було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №б/н, за умовами якого клієнт зобов`язалася сплатити адвокату вартість юридичних послуг адвоката (гонорар) у розмірі 1500,00 грн. у день підписання договору про надання правової (правничої) допомоги та 3500,00 грн. при отриманні позовної заяви про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання (а.с. 56). Також в матеріалах справи міститься ордер на надання правничої допомоги адвокатом Геращенко Т.В. та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 15, 16). За змістом ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Згідно із актом приймання-передачі наданих від 04.12.2023 року, загальна вартість наданих правових послуг адвоката Геращенко Т.В. становить 5000,00 грн. та складається з: консультації, вивчення документів 1 година 1000,00 грн.; аналізу нормативно-правових актів 0,5 год. 500,00 грн.; складання позовної заяви 2 години 3500,00 грн. (а.с. 57). Також в\~матеріалах справ\~наявні квитанції\~до прибуткового\~касового ордеру про оплату послуг правової допомоги на загальну суму 5000,00 грн. (а.с. 58, 59). Частиною 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом було враховано, що вимога ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така позиція узгоджується із правовим висновком здійсненим Великою Палатою Верховного Суду 19.02.2020 року у постанові по справі №755/9215/15-ц. Щодо доводів представника відповідача про те, що в позовній заяві не було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, то слід зазначити наступне. Статтею 2 ЦПК України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Так, дійсно частиною другою статті 134 ЦПК України передбачено право суду відмовити стороні у відшкодуванні витрат на правничу допомогу в разі неподання цією стороною попереднього розрахунку суми судових витрат. Проте сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Реалізація судом цього права в кожному конкретному випадку залежить від встановлених обставин справи, а також інших чинників. Зокрема внаслідок доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Подібні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 08.03.2023 року в справі № 755/7694/20. Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення, суд встановив, що подання заяви про ухвалення додаткового рішення забезпечило можливість\~сторони відповідача\~належним чином\~підготуватися до\~спростування витрат,\~які вона\~вважає необґрунтованими\~та доведення\~неспівмірності таких\~витрат, заявлення клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Вимогами п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Частиною 6 ст. 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Проте, відповідачем не доведено неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) Враховуючи фактичні\~обставини справи\~та надані\~сторонами докази,\~суд дійшов\~висновку,\~що вимога\~заяви позивача\~щодо стягнення\~суми витрат\~за надання\~правничої допомоги\~в розмірі 5000,00 грн. відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Доказів протилежного стороною відповідача суду не надано. На підставі викладеного, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про судові витрати щодо витрат позивача на правову (правничу) допомогу, а саме відповідно до ст.ст. 137,\~141\~ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 2500,00 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved