Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 10.10.2023 р. з Деснянського районного суду м.Києва до Обухівського районного суду Київської області за підсудністю надійшла вказана позовна заява. 11.10.2023 р. ухвалою судді позовна заява була залишена без руху. 04.12.2023 р. ухвалою судді було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 16.01.2024 р. до суду надійшла уточнена позовна заява в які позивач зазначив, що на початку березня 2018 р. до нього звернувся його знайомих [PERSON] з проханням надати йому в борг грошову суму в розмірі 39000 дол.США. Вказана сума йому була необхідна для власного бізнесу. 18.05.2018 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, строком на два роки, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошову суму в розмірі 39000 дол.США., а відповідач зобов`язався повернути йому їх строком до 18 травня 2021 р. В обумовлений в договорі термін, відповідач взяті на себе обов`язки не виконав. Отриману ним в борг грошову суму в розмірі 39000 дол.США, що за курсом НБУ (100 дол.США - 3656,86 грн.), станом на момент звернення з даним позовом складає 36,5886 х 39000 = 1426955,40 грн. позивачу не повернув. На прохання позивача про добровільне повернення боргу не відповідав, гроші повернути відмовляється. В зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] РНОКПП [NUMBER] борг в розмірі 39000 дол.США, що складає 1426955 грн. 40 коп. та судовий збір в розмірі 13420.00 грн. 16.01.2024 р. ухвалою судді було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Ганоцький О.О. не з`явився, в своїй заяві просив справу розглянути без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ліндаєв О.С. в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просив суд справу розглянути без участі відповідача та його представника , проти задоволення позову не заперечують, вимоги визнають. У порядку ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.05.2018 р. між сторонами по справі був укладений договір позики у формі розписки, згідно якої [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошову суму в розмірі 39000,00 дол.США., які зобов`язався особисто повернути [PERSON] не пізніше 09.05.2021 р. (а.с.25) Отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою, яку відповідач склав власноруч. Разом з тим, відповідач всупереч умовам договору не повернув позивачу суму боргу у вказаний в розписці строк. \~Правовідносини, які виникають при укладенні договору позики визначаються положеннями\~глави 71 ЦК України. Згідно з положеннями\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилом ч. 1\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 ЦПК України. Згідно ч.ч.1-2\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В матеріалах справи наявна копія розписки від 18.05.2018 р. складеної між [PERSON] та [PERSON] згідно якої позикодавець передав, а позичальник прийняв 39000 доларів США. \~ \~ \~ \~ Поняття договору позики визначено\~статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно-безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої\~статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Таким, чином даною розпискою вже закріплено факт отримання суми грошових коштів позичальником. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст.545 ЦК України, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає на вимогу боржника. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого боргу. Ч.2 ст.524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. ВС підкреслив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Виходячи з\~наведеного,\~судом встановлено,\~що правовідносини,\~між сторонами\~виникають з\~розписки,\~укладеної 18.05.2018\~року,\~взяті на\~себе зобов`язання\~щодо повернення\~суми позики\~відповідач не\~виконав,\~відтак з\~відповідача слід\~стягнути на\~користь [PERSON] \~заборгованість за\~договором позики\~в розмірі\~39000,00\~доларів США, що\~складає 1426955\~грн.\~40\~коп. Тому суд вважає позовні вимоги правомірними і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати за сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин суд вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь позивача 50 відсотків сплаченого судового збору за подання позовної заяви, з одночасним поверненням позивачу 50 відсотків від сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved