Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просить визначити з нею місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позову зазначила, що 08.09.2020 між нею та [PERSON] укладено шлюб, від якого мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Понад півтора роки позивачка не проживає із відповідачем, малолітній син проживає разом з нею, всі витрати, пов`язані з утриманням дитини несе вона сама, відповідач матеріальної допомоги не надає і фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Ухвалою судді 02.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду 03.11.2023 до участі у справі в якості третьої особи залучено службу у справах дітей Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог. Представники третіх осіб - служби у справах дітей Ніжинської районної державної адміністрації, служби у справах дітей та сім"ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, служби у справах дітей Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області надіслали заяви про розгляд справи без їх участі. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку. Копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] підтверджується факт перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 08.09.2020 (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9) Судом встановлено, що сторони протягом тривалого часу спільно не проживають і малолітня дитина постійно проживає з позивачкою [PERSON] . Так, згідно довідки про місце проживання від 30.03.2022 № 59, виданої Удайцівським старостинським округом Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, [PERSON] разом з дитиною [PERSON] проживала з 30.03.2022 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Станом на 15.08.2023 [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки від 15.08.2023 № 9/23, виданої ЖБК «Річковик-1» (а.с.13). Квартира [ADDRESS] належить на праві власності матері позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 31.01.2005 і за вказаною адресою позивачка зареєстрована з 04.02.1997 (а.с. 12,14) З висновку Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації №102-5509 від 19.12.2023 щодо визначення місця проживання дитини вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із його матір`ю [PERSON] (а.с. 45-47). Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 Сімейного кодексу України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином, суд, враховуючи перш за все інтереси дитини та її вік, оцінивши всі обставини, які у даному конкретному випадку мають істотне значення для визначення її місця проживання, подані докази в їх сукупності, висновок органу опіки та піклування, беручи до уваги всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовний та фізичний розвиток, та зважаючи на те, що відповідач [PERSON] не заперечує проти проживання дитини з позивачкою, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю - [PERSON] . Відповідно до статті 141 ЦПК України сплачений позивачкою при подачі позову судовий збір в сумі 1 073 грн. підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Outcome: approved