Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягувати аліменти із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття; позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дітей: [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 21.09.2004 вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Сім`єю проживали в будинку батьків відповідача в м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області. У вказаному шлюбі в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем не склалось, внаслідок чого в лютому 2008 року, коли синові було лише один місяць, вона залишила відповідача та разом із сином перейшла проживати до її батьків в с. Прилипче Заставнівського району. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 08.07.2009 шлюб між нею та відповідачем був розірвано. Проте, у період з 2009 року по 2012 рік вона із відповідачем проживали у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство в с.Прилипче Заставнівського району Чернівецької області. Позивачка зазначає, що коли вона перебувала на четвертому місяці вагітності, відповідач покинув сім`ю та переїхав проживати в м.Кам`янець-Подільський Хмельницької області. [INFO] народився син - [PERSON] , батьком якого записано відповідача. Останній при народженні сина не перебував та із вказаного часу сина [PERSON] не бачив, не спілкувався із ним. Діти [PERSON] та [PERSON] проживають із нею, знаходяться на повному її утриманні та вихованні. Відповідач з дітьми не спілкується, на свята, дні народження їх не провідує, їх життям, здоров`ям та навчанням не цікавиться та повністю самоусунувся від їх утримання та виховання. З вказаних підстав змушена звернутись до суду із даним позовом. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю. Позивачка суду вказала, що в шлюбі з відповідачем у них [INFO] народився син - [PERSON] . Сімейне життя із відповідачем не склалося. Тому 08.07.2009 шлюб між сторонами було розірваною. Проте з часом вони поновили сімейні відносини та проживали у фактичних шлюбних відносинах. Коли вона перебувала на 4 місяці вагітності, відповідач знову покинув сім`ю та переїхав проживати до м. Кам`янець-Подільський. При народженні сина [PERSON] 07.05.2012 відповідача не було. [PERSON] останній раз бачив свого сина [PERSON] , коли той ішов до першого класу. Сина [PERSON] відповідач взагалі не бачив. Починаючи із 2012 року відповідач участі у вихованні дітей не приймає, не спілкується. Відповідач до 2014 року декілька разів передавав дітям продукти та гроші, а після 2014 взагалі матеріально не допомагає утримувати дітей. Позивачка вказала, що має постійне місце роботи, однак вказаних коштів їй не вистачає на повноцінне утримання дітей. 02.01.2024 від відповідача надійшов грошовий переказ, проте із дітьми останній жодного разу не спілкувався. Крім того позивачка вказала, що під час розгляду справи в суді ставлення відповідача до дітей не змінилося. Представник позивачки [PERSON] вказав суду, що позивачка жодних перешкод у спілкуванні, побаченні із дітьми відповідачу не чинила, і не чинить. Відповідач вже протягом дев`яти років самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач не здійснив жодних дій щоб налагодити зв`язок із дітьми навіть під час розгляду справи у суді. Вiдповiдач [PERSON] в судовому засіданні цивільний позов в частині стягнення з нього аліментів визнав в повному обсязі, проте просив суд відмовити в задоволенні позовної вимоги щодо позбавлення його батьківських прав. Вказав, що дійсно у них із позивачкою під час перебування в шлюбі у 2008 році народився син [PERSON] . У 2009 році шлюб між ним та позивачкою було розірвано. Він не проживає з позивачкою з часу народження старшого сина. Але іноді навідувався до [PERSON] та сина. Позивачка скрила від нього про свою вагітність. Про народження сина [PERSON] дізнався згодом, коли навідував сина [PERSON] . Також відповідач стверджує, що матеріально допомагала позивачці його мама, яка передавала для дітей продукти харчування та побутові речі. Через віддаленість місця проживання позивачки, він не відвідував дітей. Леся ніколи не зверталася до нього про матеріальну допомогу, через свою образу, налаштувала дітей проти на нього Також відповідач зазначив, що на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі, має ще двох неповнолітніх дітей. Він має постійне місце роботи та регулярну заробітну плату, тому бажає налагодити відносини із дітьми [PERSON] та [PERSON] та має можливість надавати їм матеріальну допомогу. Буде все робити для налагодження стосунків із дітьми. Представник відповідача [PERSON] вказав суду, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з врахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покласти на орган опік та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У зв`язку із наведеним просив відмовити в позові в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] . Щодо задоволення вимог в частині стягнення аліментів не заперечував. Представниця органу опіки та піклування Кострижівської селищної ради Чернівецького району Чернівецької області Блауш Т.І. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування Кострижівської селищної ради щодо доцільності позбавити позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника органу опіки та піклування, показання свідків, думку дітей, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Щодо вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до дітей. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 21.09.2004 по 08.07.2009. У вказаному шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Вказане вбачається із копії паспорта громадянина України [PERSON] , копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 18.01.2008, копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 08.07.2009 (а.с.16 зворот, 18, 20). В подальшому, після розірвання шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 17.05.2012 (а.с.19). З серпня 2011 року відповідач переїхав на постійне проживання в м. Кам`янець-Подільськ Хмельницької області, а позивачка з дітьми залишилася проживати в с. Прилипче Чернівецької області. 26.07.2019 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] . Своє прізвище « [PERSON] » змінила на « [PERSON] ». Вказане вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видано 26.07.2019 (а.с.21). Неповнолітній [PERSON] та малолітній [PERSON] проживають разом із матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою старостинського округу №2 с. Прилипче Кострижівської селищної ради, Актом обстеження матеріально-побутових умов (а.с. 28,32) . [PERSON] займається вихованням та утриманням свої дітей. Відповідач [PERSON] жодного разу не відвідував навчальний заклад, де навчаються його діти, тільки мати бере активну участь у шкільному житті дітей. Вказане підтверджується довідкою Кострижівського ОЗЗСО (а.с.26). Вищезазначені обставини також підтверджуються показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні. Так свідок [PERSON] показала суду, що являється сусідкою позивачки. [PERSON] перебувала в шлюбі із [PERSON] . Після народження першої дитини переїхали проживати в с.Прилипче. Після народження другої дитини, а саме десь із весни 2012 року відповідача в селі не бачила. Особисто від відповідача жодної допомоги позивачці не надходило, посилки надсилала його мати. Відповідач участі у вихованні дітей не приймав, гроші на їх утримання не надавав. Коли син [PERSON] ішов до першого класу, то батько навіть не навістив його. Після народження другого сина, ні відповідач, а ні бабуся не навідували та матеріально не допомагали дітям. Увесь цей час позивачці в догляді та утриманні дітей допомагали її батьки. Свідок [PERSON] суду показала, що являється сусідкою позивачки. У [PERSON] та [PERSON] є двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . В с. Прилипче сторони приїхали, коли [PERSON] було один місяць. Дітям до 2012 року допомагала мати відповідача, однак після народження сина [PERSON] ніякої допомоги ні від бабусі, ні від тата не було і немає. [PERSON] байдуже ставиться до дітей. Після 2012 року вона відповідача в селі не бачила, не чула про надання ним будь - якої допомоги дітям. Свідок [PERSON] вказала суду, що являється співробітницею позивачки, кума. Їй відомо, що [PERSON] проживає в с.Прилипче, у неї є двоє синів: [PERSON] та [PERSON] . Вона є хрещеною мамою [PERSON] , батька при хрещенні вона не бачила. Зі слів [PERSON] їй відомо, що тато до них не признається, до школи не приїздить, не цікавиться їхнім життям, не вітає з днем народженням. Леся їй розповідала, що батько участі у житті дітей не приймає. Свідок [PERSON] вказала суду, що являється вчителькою [PERSON] та [PERSON] . Діти позивачки є вихованими, слухняними, ними займається мати, яка приводить їх до школи, цікавиться їхнім життям в школі. Знає, що у дітей є батько, проте ніколи його не бачила, з ним не спілкувалася і по телефону в тому числі. Зі слів матері їй відомо, що батько не проживає із дітьми, ними не цікавиться, не провідує, не допомагає матеріально. Свідок [PERSON] вказав суду, що являється класним керівником [PERSON] . Вихованням сина займається тільки мати, саме із нею він постійно спілкується про дитину. Батька він жодного разу не бачив, останній не приймає участі у вихованні сина, будь-якого інтересу щодо його успішності в школі той не проявляє. Відповідач [PERSON] проживає окремо від позивачки та синів, а саме в [ADDRESS] . На даний час він перебуває в іншому шлюбі, в якому народилося ще двоє дітей. Згідно з рішенням виконавчого комітету Кострижівської селищної ради №3/3 від 10.03.2023 та висновком виконавчого комітету Кострижівської селищної ради, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.38). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. При розгляді даної справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з синами, брати участь у їх вихованні та остаточно самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, які залишилися проживати з матір`ю. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дітей, їх вихованням і розвитком займається тільки мати, не свідчить безумовно про те, що батько дітей не бажає приймати участь у їх утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Навпаки відповідач підтвердив в судовому засіданні, що він має постійне місце роботи та стабільний заробіток, а тому має можливість матеріально утримувати своїх дітей. Відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини, частин першої та другої статті 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Таким чином, дитина, яка може висловити свою думку має право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі. Під час розгляду даної справи судом була вислухана думка неповнолітнього [PERSON] , який вказав суду що проживає в с. Прилипче разом із мамою, братом [PERSON] та вітчимом Продаником [PERSON] . На даний час він навчається у 10 класі. Його мати працює на залізниці, а батька він не знає, ніколи із ним не спілкувався. Йому відомо, що батько проживає в м. Кам`янець-Подільськ. Спілкуватись із батьком він не бажає, оскільки коли він був у першому класі та хотів вийти з ним на контакт, останній не відповів йому. Батько матеріально не підтримує його та брата. Коли він перебував у першому класі, то бабуся по татовій лінії присилала їм посилки. Як звучить батьковий голос він не знає, оскільки не чув його. Як звати бабусю - татову матір він також не знає. Він має вітчима, якого називає татом. Крім того [PERSON] зазначив, що батько, будучи в приміщенні суду під час розгляду даної справи, навіть не привітався із ним та братом. Тому він бажає щоб його батька позбавили батьківських прав по відношенню до нього та брата. Малолітній [PERSON] повідомив суду, що проживає разом із мамою, вітчимом,братом та бабусею. Свого батька він не знає від народження. Вперше побачив тата в приміщенні суду. Татом він називає вітчима [PERSON] , який до нього добре відноситься. З батьком він не хоче спілкуватися, бачитися та допомагати йому в майбутньому, оскільки той йому не допомагає. З огляду на наведене, суд вважає, що у поведінці [PERSON] наявні формальні ознаки невиконання ним своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей. Проте, у матеріалах справи відсутні докази того, що пасивна поведінка відповідача по відношенню до виховання дітей неодноразово була предметом уваги комісії з питань захисту прав дитини, батько не реагував на зауваження та рекомендації членів комісії. Отже, судом не встановлено такої винної поведінки відповідача, коли він свідомо, систематично, не зважаючи на заходи попередження, продовжує не виконувати батьківські обов`язки, і таку поведінку батька не можливо змінити в кращий бік. Врахування конкретних обставин справи, а саме проживання батька окремо від дітей в іншому населеному пункті, конфлікт із їх матір`ю та непорозуміння між сторонами, а також аналіз процесуальної поведінки відповідача, який позов не визнає, свідчить про те, що дана справа має для нього важливе значення і він бажає зберегти зв`язок із своїми синами та змінити свою поведінку в кращу сторону. Озвучені в судовому засіданні думки дітей не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам. В даному випадку суд вважає, що можливим фактором впливу на позицію дітей щодо неприйняття батька та не бажання спілкуватися з ним є глибока образа на його життєвий вибір. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, який має рекомендаційний характер, суд не приймає до уваги, оскільки він складений без участі відповідача, є недостатньо обґрунтованим, тобто не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про таке свідоме нехтування батьком своїми обов`язками, що неможливо змінити в бік покращення, і це було б законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам його дітей. Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. При вирішенні даного спору, суд приймає до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька, як особи, що становить реальну загрозу для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку. Аналізуючи встановлені судом факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважає на те, що позбавлення батьківських прав стосовно дитини вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, тому такий захід по відношенню до відповідача не може бути в даному випадку способом захисту прав його дітей. Суд при оцінці обставин справи на перше місце ставить якнайкращі інтереси дітей, забезпечення яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставити, характер винної поведінки відповідача, наявність певних перешкод у спілкуванні з дітьми, особу [PERSON] , його бажання виконувати обов`язки з виховання дітей, а також що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку, який найкраще відповідатиме інтересам дітей, а саме про відмову у позбавленні [PERSON] батьківських прав по відношенню до синів: [PERSON] та [PERSON] , попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Щодо вимоги про стягнення аліментів з відповідача. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просила стягувати із [PERSON] на її користь на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки [PERSON] являється батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , то відповідно до ст. 180 СК України відповідач зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей. За приписами ч.ч. 2,3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її триманні в грошовій і (або ) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що позивачка офіційно працює в Коломийській дистанції колії Львівської залізниці на посаді чергова по переїзду смт. Кострижівка. Діти [PERSON] та [PERSON] навчаються в Костижівській ЗЗСО 1-3 ступенів Кострижівської селищної ради. Відповідач [PERSON] офіційно працює в м. Кам`янець-Подільськ у Вагонному господарстві Південно- Західної залізниці на посаді майстра та отримує заробітну плату вище 10000 грн. Зазначені оставини визнані сторонами. Відповідач не надає позивачці, з якою проживають діти, матеріальної допомоги на їх утримання. Між батьками не досягнуто домовленості щодо участі в утриманні дітей, добровільної угоди про сплату аліментів сторонами не укладено. Згідно з вимогами ст. 181 СК України [PERSON] має право на отримання аліментів від відповідача [PERSON] у частці від його доходу або у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки відповідач має регулярний щомісячний дохід, не заперечував з приводу підстав для стягнення аліментів та їх розміру, суд приймаючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить Закону, приходить до висновку, що ця позовна вимога підлягає задоволенню та вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду (28.03.2023) і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів - звільняються від сплати судового збору. За приписами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що за вимогу про стягнення аліментів із відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 536,80 гривень (50% від 1073,6 грн). На підставі викладеного, ст.ст. 8, 12, 14, 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155, 157, 164, 165, 180-184 Сімейного кодексу України, Конвенції ООН «Про права дитини»,

Outcome: partial