Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити їйдодатковий строк тривалістю три місяці, який рахувати з дня набрання рішенням законної сили, для подання до нотаріальної конторі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті мого дядьки [PERSON] , що помер [INFO] в сел. Скороходівка Полтавського району Полтавської області. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що [INFO] помер її рідний дядько - [PERSON] . 19 вересня 2018 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Смоляною В.В., р. № 2312, згідно якого заповідав позивачу належні йому на праві власності 5/6 (п`ять шостих) частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, та земельну ділянку, що розташованого за адресою: [ADDRESS] . У встановлений законом термін для прийняття спадщини позивач не змогла звернутись з відповідною заявою за цілком об`єктивних обставин. 6-місяний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] мав сплинути 03.12.2022 року. 07.08.2023 року, позивач отримала інформаційний лист за вих.№406/01-16, яким приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округа О.М. Коробець повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо з тих підстав, що пропущений термін на подачу заяви про прийняття спадщини, спадкоємців, які могли надати згоду щодо включення до кола спадкоємців, згідно п.2 ст.1272 ЦК України, немає, тому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті мого дядьки - [PERSON] . При цьому, нотаріус повідомила про право звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, тобто нотаріус роз`яснила процедуру вирішення питання в судовому порядку. В судове засідання позивач не з`явилася, надано до суду заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутністю, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Частиною 3 ст.211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, причину неявки не повідомили, про місце, дату та час судового засідання повідомлялися належним чином. Представником Дергачівської міської військової адміністрації, [PERSON] , надано до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності представника, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, з урахуванням того, що відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи не з`явилися у судове засідання, не подали відзив на позов, до того ж, інформація щодо часу розгляду даної справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як встановлено судом, згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис №298 [PERSON] , [INFO] , її батьки [PERSON] та [PERSON] . 07 березня 2008 року, [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у Русько-Лозівській сільській раді Дергачівського району Харківської області, актовий запис №02. [INFO] помер [PERSON] . Скороходівською селищною радою Полтавського району Полтавської області було зроблено відповідний актовий запис №72 від 06 червня 2022 року. 19 вересня 2018 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Смоляною В.В., р. № 2312, згідно якого заповів [PERSON] належні йому на праві власності 5/6 (п`ять шостих) частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, та земельну ділянку, що розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач у встановлений законом термін для прийняття спадщини не змогла звернутись з відповідною заявою. Шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] мав сплинути 03.12.2022 року. 07.08. 2023 [PERSON] , отримала інформаційний лист за вих.№406/01-16, яким приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округа О.М. Коробець повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо з тих підстав, що пропущений термін на подачу заяви про прийняття спадщини, спадкоємців, які могли надати згоду щодо включення до кола спадкоємців, згідно п.2 ст.1272 ЦК України, немає, тому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . При цьому, нотаріус повідомила, що позивач має право звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, тобто нотаріус роз`яснила процедуру вирішення питання в судовому порядку. Позивач вказала, що встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , був пропущений за виключних обставин. Так 24 лютого 2022 року почалася військова агресія проти України. Майже відразу в результаті одного з обстрілів був повністю зруйнований належний родині позивача житловий будинок. Майже рік були змушені шукати підтримки та допомоги родичів, друзів та знайомих, відновлювати своє фізичне здоров`я та психоемоційний стан, при цьому самотужки намагалися відновлювати зруйноване житло. З початком повномасштабного військового вторгнення на територію України, сел [PERSON] в якому позивач проживає, опинилось під постійними ракетними обстрілами. Позивач виїхала за межі України. Саме тому позивач не мала можливості вчасно звернутись до нотаріуса. Тобто, оформленню спадкового майна в нотаріальному порядку перешкоджає та обставина, що пропущений встановлений ст. 1270 ЦК України строк для подання заяви про прийняття спадщини. Однак, відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, державний нотаріус не врахувала поважність пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Так, 24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Відтак, з моменту видання Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу. Постановою КМУ від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», що була доповнена Постановою КМУ №209 від 06.03.2022 року, передбачено в п.3 «установити, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється». 24.06.2022 Постановою КМУ № 719 до Постанови КМУ № 164 від 28.02.2022 року знову винесено зміни, відповідно до п.3 яких зазначено «Установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини». Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання поважності причин пропущення позивачем шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Разом з тим, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Проте, законодавство не встановлює конкретного переліку поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, і такі причини оцінюються судом на власний розсуд в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Рішення суду може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Так, суд вважає поважними наведені позивачем причини пропуску строку подачі заяви для прийняття спадщини. Вказані обставини, на думку суду, перешкодили позивачу, як спадкоємцю, вчасно звернутись із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Відмова позивачу у наданні строку для вступу у спадщину буде непропорційним втручанням у його право на отримання у власність спадкового майна. При цьому суд зазначає, що позивач в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права на прийняття спадщини, а завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Постановлення рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача на справедливий суд відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи. Враховуючи, що позивач вчасно не звернувся до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини через наявні об`єктивні обставини, тому причини, через які позивач пропустив строк для прийняття спадщини, суд визнає поважними. Таким чином, з метою недопущення порушення спадкових прав позивача та відповідно відновлення її законних прав як спадкоємця, що відповідатиме верховенству права, суд вважає за необхідне визначити позивачу строк у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, як про це просила у пред`явленому позові [PERSON] , буде достатнім строком для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що вказаний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved