Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~У червні 2023 року Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просили стягнути з відповідача безпідставно збережені грошові кошти у сумі 62056,8 грн., у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1223286500:05:003:0169, загальною площею 0,0713 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 1072499112232, позивачеві відомо, що [PERSON] являється власником Контори № 1, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на нерухоме майно зареєстроване 29.10.2016 року. 09.08.2019 року рішенням Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за № 21-39/VII «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років, орієнтовною площею 0,01713 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі», [PERSON] надано дозвіл на розроблення відповідного проекту землеустрою на земельну ділянку за зазначеною вище адресою. Підгородненська міська рада є правонаступником Спаської сільської ради, на підставі розпорядження Кабінету Мінстрів України № 709-р від 12.06.2020 року, постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів у Дніпропетровській області, після об`єднання Підгородненської міської ради та Спаської сільської ради в одну територіальну громаду з адміністративним центром в м.Підгороднє. 26.01.2022 року Підгородненська міська рада зареєструвала за собою право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1223286500:05:003:0169, загальною площею 0,0713 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, код виду цільового призначення земель 03.07, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що дана земельна ділянка залишається в комунальній власності, відповідач, на думку позивача, безпідставно зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельної ділянки. Таким чином на підставі ст.ст. 1212-1214 ЦК України, на думку позивача, відповідачем порушені права та інтереси територіальної громади на отримання грошових коштів у розмірі безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку, за період з 2020 року по 2022 рік включно. Ухвалою суду від 19 червня 2023 року відкрите спрощене позовне провадження (а.с. 36). В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, одночасно позов підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером 1223286500:05:003:0169, загальною площею 0,0713 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, код виду цільового призначення земель 03.07, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , перебуває у комунальній власності (а.с. 12). Датою державної реєстрації вказаної земельної ділянки є 26.01.2022 року. Враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав на зазначену земельну ділянку, на момент розгляду цієї справи спірна земельна ділянка перебуває у власності Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Власником нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 1072499112232, являється [PERSON] (а.с. 13-14). 09.08.2019 року рішенням Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за № 21-39/VII «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років, орієнтовною площею 0,01713 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі», [PERSON] надано дозвіл на розроблення відповідного проекту землеустрою на земельну ділянку за зазначеною вище адресою (а.с. 11). Рішенням Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 23 вересня 2022 року за № 1777-17/8 [PERSON] передано в оренду строком на 49 років, земельну ділянку з кадастровим номером 1223286500:05:003:0169, загальною площею 0,0713 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, код виду цільового призначення земель 03.07, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , перебуває у комунальній власності (а.с. 9-10). Підгородненською міською радою, на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної 1223286500:05:003:0169 (а.с. 15), ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, здійснено розрахунок розміру безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати за період з 01.01.2020 року по 31.12.2022 року. За підрахунками позивача, зважаючи на встановлені ставки орендної плати, відповідними рішеннями міської ради за відповідні роки, [PERSON] повинен був сплатити 62056,80 гривень за користування зазначеною земельною ділянкою (а.с. 16). Таким чином, позивач наполягає на тому, що у період 01.02.2020 по 31.12.2022 [PERSON] не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого безпідставно зберіг за рахунок Підгородненської міської ради, як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно, - грошові кошти у розмірі орендної плати за землю, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом до відповідача. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд констатує, що предметом даного спору є сума, нарахована позивачем, як доходи, отримані або які можна було б отримати від безпідставно набутого майна, в порядку статей 1212, 1213, 1214 ЦК України. При розгляді даного спору, суд зазначає, що, предметом цього спору є регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають, у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, на яку позивач посилається, як на підставу свого позову, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Тобто, визначальною підставою для застосування положень статей 1212, 1214 ЦК України є той факт, що майно набуте особою без достатньої правової підстави повинно в обов`язковому порядку вибути з його володіння. Водночас, предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога позивача про стягнення з відповідача, як власника об`єкта нерухомого майна, у спірний період безпідставно збережених коштів орендної плати, на підставі статей 1212-1214 ЦК, за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій розміщене нерухоме майно. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд зазначає, що для вирішення даного спору встановленню підлягають обставини, зокрема чи є земельна ділянка, за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти об`єктом цивільних прав та обґрунтованість порядку та підстав здійснення нарахування орендної плати за користування такою. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №922/391/18 від 11.02.2019 та у справі №922/392/18 від 21.02.2019. Як зазначав суд вище, власником нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 1072499112232, являється відповідач по справі - [PERSON] (а.с. 13-14). Згідно зі статтею 206 ЗК використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У частині 1 статті 93 ЗК встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 ЗК). В силу статті 125 ЗК право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Згідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. За змістом частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 ЗК формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Зазначені обставини, з урахуванням вимог статті 77 ЦПК, повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка, 1223286500:05:003:0169, загальною площею 0,0713 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, код виду цільового призначення земель 03.07, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , була сформована як об`єкт цивільних прав з 26.01.2022 року, і саме з цього моменту у позивача виникла реальна можливість її передачі в оренду, з відповідним розрахунком суми орендної плати за фактичний період користування цією земельною ділянкою. Однак матеріали справи містять дані про те, що [PERSON] користувався спірною земельною ділянкою без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка залишається в комунальній власності, а відповідач, зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельної ділянки. Частиною 1 статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 цього Кодексу). Таким чином, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2 статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. Разом з цим, суд зазначає, що [PERSON] , набувши 29.10.2016 року право власності на нежитлові будівлі, розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином у встановленому законодавством порядку не оформив речового права на спірну земельну ділянку. Відповідно до частини 4 статті 319 та статті 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Законом можуть бути встановлені інші обов`язки власників земельних ділянок. Зміст наведених норм законодавства свідчить про те, що серед кола обов`язків власника земельної ділянки (в цьому випадку міської ради) відсутній як його обов`язок спонукати власника будівлі чи споруди до формування земельної ділянки для їх експлуатації та обслуговування, так і обов`язок із самостійного (за власною ініціативою) формування земельної ділянки без подання землекористувачем відповідної заяви. Крім того, неналежне виконання своїх обов`язків з боку територіальної громади не є підставою для звільнення власника від обов`язку сплачувати за користування сформованою земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. В цьому випадку відсутність документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою у [PERSON] не може бути визнане як її самовільне використання, однак не надає права на її безоплатне використання (аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 922/981/18). Судом встановлено обставини правомірного володіння і використання відповідачем належними будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , що само по собі свідчить про фактичне використання відповідачем спірної земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав. При цьому відповідачем при заочному розгляді справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження формування за зазначеною адресою земельної ділянки меншою площею для експлуатації та обслуговування вказаних нежитлових будівель. Крім того, за змістом частини 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Отже,\~нерухоме майно\~нерозривно пов`язане\~із земельною\~ділянкою,\~на якій\~воно знаходиться,\~і переміщення\~такого майна\~неможливе без\~його знецінення,\~а відтак\~використання нежитлових\~будівель,\~які належать\~відповідачу,\~неможливе без\~відповідної земельної\~ділянки. Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Таким чином, у зв`язку з користуванням відповідачем вищевказаними нежитловими будівлями презюмується його користування спірною земельною ділянкою. В свою чергу, матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка з кадастровим номером 1223286500:05:003:0169, загальною площею 0,0713 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, код виду цільового призначення земель 03.07, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у період з 29.10.2016 року по 31.12.2022 року перебувала у користуванні відповідача без реєстрації відповідного речового права. При цьому відповідач не здійснював плату за землю у встановленому законом порядку, таким чином, відповідач, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи та безпідставно зберіг грошові кошти, а позивач втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). Водночас, суд зазначає, що при розгляді справ про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, одне з ключових значень має площа земельної ділянки, яку фактичну використовує відповідач і підтвердження її відповідними доказами, а не просто факт формування земельної ділянки в один об`єкт цивільних прав з відповідною площею. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2019 у справі №917/266/19. Суд наголошує, що згідно зі статтею 206 ЗК використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідно ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди. Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України). Відповідно до частини 2 статті 20 і частини 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Таким чином, суд зазначає, що основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 14 Податкового кодексу України. Аналізуючи викладене, суд дійшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають безпідставно збережені кошти у розмірі 62056 гривень 80 копійок (шістдесят дві тисячі п`ятдесят шість гривень 80 копійок), як безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за земельну ділянку з кадастровим\~номером 1223286500:05:003:0169,\~загальною площею\~0,0713\~га,\~для будівництва\~та обслуговування\~будівель торгівлі,\~код виду\~цільового призначення\~земель 03.07,\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] , за період з 2020 року по 2022 рік включно. Питання щодо судових витрат належить вирішити відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, стягнути сплачений позивачем судовий збір з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved