Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання із батьком [PERSON] , який помер [INFO] з грудня 2013 року по день смерті за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування своєї заяви [PERSON] посилається на те, що [PERSON] є її батьком, після смерті якого залишилось спадкове майно частини квартири [ADDRESS] . За час життя [PERSON] заповіт складено не було та вона залишилась єдиною спадкоємицею першої черги після смерті свого батька з яким вона з 2013 року по день його смерті проживала спільно та у вересні 2023 року звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, проте постановою нотаріуса від 29 вересня 2023 року їй було відмовлено через пропуск строку на звернення з заявою та ненадання доказів спільного проживання з спадкодавцем та як наслідок фактичного прийняття спадщини. Оскільки постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджене відповідними документами, заявник позбавлена можливості оформити спадщину (а.с.1-2). Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 жовтня 2023 року справа за указаною заявою була передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.18). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року було відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: Дніпровська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення (а.с. 20). 29 січня 2023 року від представника заявника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності на задоволенні заяви наполягав. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, 15 листопада 2023 року надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, допитавши свідків, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов до таких висновків. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є батьком заявниці [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження заявниці серія [NUMBER] (а.с. 7) та свідоцтвом про укладення шлюбу заявницею, після чого вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] серія [NUMBER] (а.с. 8) [INFO] померла мати заявниці [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 10). [INFO] помер батько заявниці [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частини квартири [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій - видачі [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом та на спадкове майно після смерті її батька, [PERSON] , померлого [INFO] . Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем заявник зазначає, що встановлення юридичного факту їй необхідно для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] .. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами померлого [PERSON] , пояснила, що заявниця дійсно після смерті своєї матері з 2013 року та на момент смерті [PERSON] постійно проживала із батьком та доглядала за ним. Нормою\~ст.4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За змістом ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 1 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~від 31\~березня 1995\~року \~ \~№ 5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до ч. 3 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 21 постанови Пленуму\~ВСУ від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3\~СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. За змістом абзацу першого п. 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~№ 7\~від 30\~травня 2008 року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Пунктом 3.21. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України також передбачено, що в разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав на те, що щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст.\~29\~ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. \~Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Згідно ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно Конституції України та Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» особи, що мешкають в Україні не зобов`язані постійно проживати в місці своєї реєстрації, отже обставина (факт) спільного проживання спадкодавця та спадкоємців підлягає доведенню належними способами та засобами. Оцінюючи усі докази які було досліджені судом у ході судового засідання в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості даної заяви, у зв`язку з чим вважає за можливе задовольнити її у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved