Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

Відповідач будучи неодноразово належним чином сповіщений в порядку ст.128 ЦПК України, у призначені судові засідання не явився, про причини неявки суд не сповістив, відзив, клопотання про розгляд справи без його участі, до суду не надходили. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи. \~ \~ Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою суду від 02.06.2023р. було відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання 06.07.2023р. о 09 год. 15 хв. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що наприкінці 2011 року позивач домовилась із [PERSON] про придбання належного останньому будинку [ADDRESS] і зазначений будинок був переданий позивачу у повне володіння. Так як, документально свою домовленість вони не оформлювали, то через деякий час позивач запропонувала зробити це, однак так як [PERSON] , хоча і був власником цього будинку який він успадкував після смерті свого батька, але спадщину він не оформив. Зазначене не було підставою для якихось суперечок між ними і [PERSON] ніколи не заперечував проти того, що саме позивач є власницею будинку і лише в 2018 році він оформив її. Так, [INFO] [PERSON] помер. Під час життя він склав заповідальне розпорядження яким заповідав усе своє майно своєму синові [PERSON] , який підтвердив позивачу, що він буде підтримувати позицію свого батька в питанні будинку який він передав позивачу. Позивач, як вказувалось вище з 2011 року, реалізує право користування (проживає, доглядає, ремонтує, опалює в опалюваний сезон тобто несе всі необхідні витрати) та володіння вищевказаним майном. Виконує обов`язки покладені на неї як на одноособового власника всього майна. За весь час володіння позивача нерухомим майном відповідач, як власник будинку, не пред`явив до позивача жодних вимог про витребування нерухомості. У зв`язку із вищевикладеними обставинами позивач, вважає, що має право на нерухоме майно, оскільки з 2011 р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у зв`язку із його утриманням, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на нерухомість. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст.\~344\~ЦК України\~особа,\~ \~яка \~ добросовісно\~ \~заволоділа \~чужим майном\~ і\~продовжує відкрито,\~безперервно володіти\~нерухомим майном\~протягом десяти\~ років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, з 2011 р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє нерухомістю, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивача нерухомим майном, відповідач, як власник, не пред`явив до позивача жодних вимог про витребування житлового будинку, документів на нього, не брав участі у його утриманні та не ніс витрати по сплаті належних платежів. Відповідач не з`явився у судове засідання, причини не явки суду не відомі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем житловим будинком [ADDRESS] є добросовісним (тобто позивач вважає, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була досягнута домовленість про куплю - продаж), правомірним, відкритим та безперервним. Таким чином, суд вважає, що будинок цілком з законних підстав було передано у володіння та користування позивачу внаслідок чого остання набула право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном\~протягом десяти\~ років або рухомим\~майном -\~протягом п`яти\~років,\~ набуває\~право власності\~на це\~майно (набувальна\~давність),\~ якщо\~ інше\~ не\~встановлено цим\~Кодексом. Право\~власності на\~ нерухоме\~ майно,\~ що\~ підлягає\~ державній\~реєстрації,\~ виникає\~ за\~ набувальною\~давністю з\~моменту державної\~реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч.\~1,\~3\~ст.\~397\~ЦК України\~володільцем чужого\~майна є\~особа,\~яка фактично\~тримає його\~у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Отже, позивач, як фактичний власник будинку, більше десяти років постійно, відкрито та безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, доглядає та стежить за його технічним станом, проводить поточний ремонт, сплачує комунальні платежі, тощо, та продовжує здійснювати вказані дії по теперішній час. За весь час володіння позивачем нерухомим спірним майном, як добросовісним набувачем, відповідач, як власник вищевказаного будинку, інші правонаступники власника жодного разу не витребували у позивача, вказане нерухоме майно, вимог щодо повернення нерухомості не висували, відповідач у будинку фактично не проживає. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем вищевказаним будинком є добросовісним (позивач добросовісно, відкрито і безперервно фактично володіє належним відповідачу на праві власності спірним житловим будинком, більше десяти років, та продовжує вчиняти вказані дії по теперішній час), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником нерухомого майна, сплачує комунальні платежі за утримання нерухомості, проводив поточний ремонт, користується житлом на власний розсуд та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що будинок, який de jure належать відповідачу, однак яким добросовісно, цілком з законних підстав, заволодів позивач, внаслідок вищевказаних обставин, які знайшли своє підтвердження під час судового засідання, таким чином, суд вважає, що позивач набула право власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на вищевказане нерухоме майно. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved