Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

У липні 2021 року Комунальне підприємство виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути з останніх на свою користь заборгованість: - за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 26 723,04 грн; - за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 20 045,88 грн; - витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн; - судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі є споживачами централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає їм позивач за адресою: [ADDRESS] . Від наданих послуг у встановленому чинним законодавством порядку відповідачі не відмовлялися, претензій щодо неотримання чи ненадання послуг не подавали, своєчасно не сплачували кошти за надані позивачем послуги централізованого опалення та постаяання гарячої води, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість. Так, на підставі укладеного 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» Договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) та Додатків до нього, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, що утворилась до 01 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення у сумі 26 723,04 грн та за послуги з централізованого постачання гарячої води у сумі 20 045,88 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26 січня 2022 року до суду надійшов відзив [PERSON] , в якому його представник зазначає, що він не є належним відповідачем по вказаній справі, оскільки не є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , хоча зареєстрований в ній, договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з позивачем не укладав, отже ні за договором, ні за законом не зобов`язаний оплачувати вищевказані послуги. Крім того, факт реєстрації місця проживання в квартирі не впливає на обов`язок внесення зареєстрованою особою плати за житлово-комунальні послуги. Окрім того, позивачем не надано доказів надання [PERSON] послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води і їх споживання. Враховуючи вищевикладене, просив відмовити в задоволенні позову. 02 травня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Зазначений договір є договором приєднання, а отже може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Таким чином, виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про надання позивачем послуг, у свою чергу, відповідач від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся, тому має оплатити житлово-комунальні послуги, якими фактично користувався. Крім того, долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості детально відображає нарахування, оплати споживача, спожиті Гкал та діючий тариф, тобто є належним та допустимим доказом, що встановлює споживання відповідачем послуг у відповідному обсязі. Факт підключення будинку до централізованого опалення та постачання гарячої води в спірний період підтверджується нарядами, копіями актів про готовність вузла комерційного обліку до роботи та копією оформленими відомостями обліку споживання теплової енергії мешканцями будинку. Разом з тим, з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості та/чи перерахунку у спірний період відповідач до позивача не звертався. З огляду на викладене, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] в період виникнення заборгованості надавались у повному обсязі, а тому позов підлягає задоволенню. 07 березня 2023 року до суду надійшли пояснення позивача, в яких представником зазначено, що після подачі позову у вересні 2022 року відповідач погасив у повному обсязі заборгованість, що утворилася з 01 травня 2018 року, однак заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року житлово-комунальні послуги ним не сплачена, тому просила стягнути з відповідача заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 26 723,04 грн та за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 20 045,88 грн. 25 жовтня 2023 року до суду надійшли пояснення [PERSON] , в яких його представником зазначено обставити, що були зазначені у відзиві, а також про те, що [PERSON] не має усних чи письмових домовленостей з власниками квартири щодо її утримання, від імені власників відповідачем не укладалися договори про надання житлово-комунальних послуг, а тому обов`язок оплачувати спожиті послуги за 4 осіб, вказаних позивачем у розрахунках до позову, відповідач не зобов`язаний. Крім того, у період з 01 травня 2018 року по 21 червня 2022 року послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води оплачувались саме власником квартири [PERSON] . Цього ж дня, представником [PERSON] - адвокатом Єрмоленко Н. М. подано до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, в якій зазначає, що із долучених до матеріалів справи розрахунків заборгованості вбачається, що борг відповідача розрахований з липня 2015 року, однак з вимогами про стягнення заборгованості, яка утворилася до 01 травня 2018 року позивач звернувся лише 19 липня 2021 року, тобто після спливу 3 років, коли позивач довідався про порушення права. Крім того, зміна сторони у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Враховуючи викладене, просила застосувати позовну давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, нарахованої до 01 травня 2018 року. 30 жовтня 2023 року позивачем подано до суду заперечення на заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, в яких зазначає, що обчислення строків позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості з оплати спожитих до 01 травня 2018 року відповідачем послуг починається з моменту укладення договору про відступлення права вимоги № 602-18, який було укладено 11 жовтня 2018 року. Таким чином, строк позовної давності щодо стягнення заборгованості закінчується 11 жовтня 2021 року. Крім того, у зв`язку із запровадження на території України з 12 березня 2020 року карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, строки позовної давності було продовжено, а отже позовна заява подана у межах строку позовної давності. Також, цього ж дня позивачем було подано клопотання про заміну неналежного відповідача [PERSON] на належних відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є власниками квартири за аадресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01 листопада 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання позивача про заміну неналежного відповідача задоволено, замінено [PERSON] на належних відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 14 листопада 2023 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Єрмоленко Н. М. подано відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що твердження позивача про те, що відповідач не звертався до позивача з приводу неправомірності нарахування заборгованості та/чи перерахунку в спірний період не відповідає дійсності, оскільки вона неодноразово зверталася до позивача з письмовою заявою про здійснення перерахунку заборгованості. Так, відповідач 24 січня 2022 року звернулася до позивача з заявою про надання інформації та розрахунку по нарахованим сумам заборгованості з додаванням доказів про кількість проживаючих споживачів. У відповідь було надано розрахунки, з якими відповідач не погоджувалась, оскільки нарахування були здійснення без врахування кількості зареєстрованих споживачів (замість двох споживачів, нарахування здійснено на чотирьох). У зв`язку з викладеним, відповідач повторно 09 вересня 2022 року звернулася до позивача із заявою про надання інформації з проханням провести перерахунок суми заборгованості з врахуванням інформації, яка була надана 24 січня 2022 року, однак позивачем знову було надано розрахунки, які також не відповідали кількості зареєстрованих осіб у квартирі. У зв`язку з викладеним, відповідачем було самостійно здійснено розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2022 року і здійснено оплату. На дату подання даного відзиву відповідач щомісяця оплачує послуги і заборгованості не має, а тому заявлені в позовній заяві вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2022 року є неправомірними. Крім того, у вказаному відзиві просить застосувати позовну давність, посилаючись на те, що заміна кредитора у зобов`язані не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Так, право на звернення до суду за відновленням порушеного права позивача почало обраховуватись з липня 2015 року, але надавач послуг - ПАТ «Київенерго» з цього часу не скористалося правом на захист у судовому порядку. У подальшому це право перейшло до нового кредитора (позивача), який правом на звернення до суду скористався лише в липні 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Аналогічні обставини викладені у заяві про застосування наслідків спливу позовної давності. 29 січня 2024 року до суду надійшли пояснення позивача, в яких зазначає, що відповідачами після подачі позову, у вересні 2022 року, було сплачено заборгованість у повному обсязі за спожиті з 01 травня 2018 року житлово-комунальні послуги, однак заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги погашена не була, тому просить стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 26 723,04 грн та за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 20 045,88 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак матеріали справи містять її заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги, з урахуванням уточнень, викладених у поясненнях, підтримує в повному обсязі та просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Єрмоленко Н. М. в судовому засідання заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, а також просила застосувати наслідки спливу позовної давності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність представника позивача та відповідачів. Вислухавши представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 3 частини другої статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. Частинами першою-другою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Суд установив, що за розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 04 грудня 2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левицьким Р. В. та зареєстрованим в реєстрі за № 7419. Крім того, судом установлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, згідно з яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Відповідно до Додатку № 1 та/або до Додатку № 2 до договору цесії позивач прийняв право вимоги про стягнення заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] за спожиті послуги з централізованого опалення в сумі 26 723,04 грн та послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 20 045,88 грн. За приписами статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Частина сьома статті 26 цього Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог вищевказаного Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно зі статтею 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. З 01 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII). За приписом пункту 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Тарифи на комунальні послуги, які надаються позивачем, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (зі змінами внесеними згідно з Постановою КМУ № 291 від 03 квітня 2019 року). Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Судом установлено, що відповідачі, яким на праві власності належить вищевказана квартира, будучи споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, від отримання яких у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялися, не виконували покладений на них договором і законом обов`язок по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого станом на 01 травня 2021 року виникла заборгованість, а саме: за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в сумі 26 723,04 грн та в сумі 20 045,88 грн - за послуги з централізованого постачання гарячої води. Разом з тим, посилання представника відповідача на те, що [PERSON] надсилалися заяви до позивача про перерахунок заборгованості оцінюються судом критично. Зокрема, із заяви від 24 січня 2022 року вбачається, що вона звернулася з проханням про здійснення розрахунку заборгованості із врахуванням кількості зареєстрованих осіб та площі квартири. На вказану заяву, позивачем було надано відповідь, що на підставі наданих документів у програмному комплексі підприємства змінено кількість проживаючих на 2 особи та виконано відповідні коригування в бік зменшення суми заборгованості за послугу з гарячого водопостачання, що буде відображено в платіжному документі за травень 2022 року, однак щодо зміни опалювальної площі квартири було повідомлено про необхідність надати відповідні документи (технічний паспорт) для підтвердження такої площі, а також, що опалювальна площа не тотожна жилій площі. Водночас, у наступній заяві, з якою відповідач звернулася до позивача, вона просила надати їй відомості про суми заборгованості за вищевказані послуги за період з 01 травня 2018 року по 01 вересня 2022 року, будь-яких претензій щодо якості послуг чи їх ненадання, не погодження з розміром заборгованості за період до 01 травня 2018 року висловлено не було. Доказів, що нею було подано позивачу документацію, про яку вона зазначала у попередньому листі суду надано не було. Враховуючи викладене, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували звернення відповідача до позивача з метою перерахунку заборгованості за спожиті послуги до 01 травня 2018 року. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, встановлено, що у відповідачів наявна заборгованість за надані позивачем житлово-комунальні послуги до 01 травня 2018 року. Разом з тим, представником відповідача було подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно абзацу 1 частини п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання. За правилами статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діяв до 30 червня 2023 року. Так, постановою КМУ від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважається продовженим на підставі пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Відтак, беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в межах строків позовної давності та стягнення з відповідачів в рівних частинах на користь позивача заборгованості в сумі 8 756,06 за послуги з централізованого опалення та в сумі 7 750,19 грн за послуги з цетралізованого гарячого водопостачання за період з березня 2017 року по 01 травня 2018 року. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просить стягнути з відповідача 33 грн витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. В додатках до позовної заяви міститься квитанція від 24 травня 2021 року, з якої вбачається сплата 33 грн за отримання відомостей з державного реєстру речових прав. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом частини першої 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, враховуючи, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів в рівних частинах на користь позивача витрат по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, тобто в сумі 794,50 грн.

Outcome: partial