Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Представник ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь товариства заборгованості за кредитним договором № 0657-6623 від 25.03.2021 року в розмірі 16 320,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 25.03.2021 року між ТзОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та [PERSON] за допомогою Веб-сайту (https:creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний кредитний договір №0657-6623. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 6 000,00 грн.; строк кредитування - 14 днів; стандартна % ставка - 2,00 % в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач свої зобов`язання не виконав. Станом на 28.08.2023 року, загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі кредитного договору (сума кредиту і процентів), становлять 16 320,00 грн., що складається з простроченої заборгованість за кредитом - 10 320,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 6 000,00 грн. Ухвалою суду від 20.10.2023 року відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 29.11.2023 року витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" доказів електронного підпису кредитного договору № 0657-6623 від 25.03.2021 року, здійсненого [PERSON] та походження платіжної картки з повним найменуванням та номером такої відповідно до довідки про перерахунок суми кредиту № 0657-6623 від 25.03.2021 р. [PERSON] 13.12.2023 року через підсистему "Електронний суд" від представника позивача [PERSON] надійшла заява про виконання ухвали суду від 29.11.2023 р., в якій повідомили, що 25.03.2021 відповідачем було створено заявку на отримання грошових коштів в кредит, в «особистому кабінеті» клієнт отримав гіперпосилання для ознайомлення з офертою щодо укладення договору. Оферта, що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у правилах надання споживчих кредитів, що є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення клієнту, згідно моніторингу дій користувача в інформаційно- телекомунікаційній системі на Веб-сайті (https://creditkasa.com.ua) Відповідач підтвердив ознайомлення з офертою обранням опції «Приймаю». На виконання та у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідачу після прийняття оферти, для підписання кредитного договору №0657-6623 від 25.03.2021 р. було надано наступний одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду -А498, який відповідачем введено в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитора. Таким чином, як зазначено вище, один з дозволених Законом підписів було використано при укладенні кредитного договору № 0657-6623 від 25.03.2021 р. між позивачем та відповідачем. Щодо надання доказів про походженням платіжної картки з повним найменуванням та номером такої відповідно до довідки про перерахунок суми кредиту № 0657-6623 від 25.03.2023 року вказали на таке. Позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку, то відповідно надати інформацію про походження платіжної картки з повним найменуванням та номером такої відповідно до довідки про перерахунок суми кредиту за кредитним договором № 0657-6623 від 25.03.2021 року не є можливим, оскільки така інформація відноситься до банківської таємниці. На підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу, позивачем було долучено до позовної заяви довідку про перерахування коштів, яка містить в собі: ID транзакції - 926409352 Сума- 6000,00 Валюта - UAH Дата прийняття- 25.03.2021 19:47 Номер договору- 0657-6623 Номер картки- [NUMBER] Статус - Прийнято Зазначають, що платіжні реквізити (електронний платіжний засіб) відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею, якою володіє виключно Банк- емітент картки. Разом із надісланою заявою 13.12.2023 року через підсистему "Електронний суд", представник позивач [PERSON] заявила клопотання про витребування доказів, в порядку ст. 62 ЗУ "Про банки і банківську діяльність", а саме просить витребувати від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, б. 12 г, код ЄДРПОУ 00032129) інформацію щодо власника банківської картки № [NUMBER] , на яку 25.03.2021 року було перераховано кредитні кошти за кредитним договором 0657-6623 від 25.03.2021 р. в сумі 6 000,00 грн. (ID транзакції: 1027040621), а саме прізвище ім`я, по батькові; РНОКПП; адреса реєстрації. Ухвалою суду від 19.12.2023 року судом витребувано вищевказану інформацію від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 15.01.2024 року на адресу Рівненського міського суду Рівненської області на виконання ухвали суду від АТ "Державний ощадний банк України" надійшла інформація щодо власника банківської карти, а саме повідомлено, що банківська картка № [NUMBER] відкрита на ім`я [PERSON] , код РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] . Представник позивача в судове засідання 30.01.2024 року не з`явився. 14.11.2023 року на електронну адресу Рівненського міського суду Рівненської області надійшло клопотання від представника позивача про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в позові відмовити, у зв`язку із тим що інформація щодо боржника при укладанні кредитного договору №0657-6623 від 25.03.2021 року повністю відрізняються із анкетними даними відповідача, а саме місце проживання останнього. Також відповідач стверджував, що відомості про електронне підписання договору є хибними та не відповідають дійсності. Окрім цього, зазначив, що дані позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками організації - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 25 березня 2021 року між ТзОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та [PERSON] за допомогою Веб-сайту (https:creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний кредитний договір № 0657-6623. Зазначений кредитний договір: як вбачається з його змісту, разом із Правилами надання споживчих кредитів №58-П, затверджених 26.10.2022 року (далі - Правила) складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений; у відповідності до норм частини першої статті 13 ЗУ "Про споживче кредитування" був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора А498 . Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 6 000,00 грн.; строк кредитування - 14 днів; стандартна % ставка - 2,00 % в день. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТзОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" за кредитним договором № 0657-6623 від 25.03.2021 р. в розмірі 16 320,00 грн., що складається з простроченої заборгованість за кредитом - 10 320,00 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 6 000,00 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, на офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме документи: договір кредиту (примірний договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючи на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того, на веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена додаткова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. Оферта, що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч.4 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» та відповідно до ч.5 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» включає умови, викладені у Правилах надання споживчих кредитів, що є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення клієнту; клієнт самостійно вносить до інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора номер своєї банківської картки, на яку бажає отримати клієнт (відповідно до Правил надання споживчих кредитів клієнт повинен володіти відкритим на власне ім`я банківським рахунком в українському банку, грошовими коштами на якому має змогу розпоряджатися; - діяти від власного імені за власним інтересом, не отримувати кредит в якості представника, агента третьої особи і не діяти на користь третьої особи (вигодо набувача або бенефіціара)); після прийняття клієнтом оферти, йому на телефонний номер (зазначений клієнтом при реєстрації) надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. В подальшому, відповідно до Правил надання споживчих кредитів, клієнт заповнює заявку на отримання кредиту на сайті, обов`язково вказуючи всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення. У заявці клієнт зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні дані про себе, які необхідні для прийняття кредитодавцем рішення про подальше надання кредиту клієнту. Клієнт несе особисту відповідальність за правильність та достовірність даних, зазначених під час укладання договору. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснені всі дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення кредитного договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливим. Тобто, без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між сторонами по справі не був би укладений, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу. Можливість укладення договору вищевказаним способом підтверджується правовою позицією, яка викладена Верховним Судом у постанові від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, у постанові від 09.09.2020 року у справі №732/670/19 та ін. Так, 25.03.2021 відповідачем було створено заявку на отримання грошових коштів в кредит, в «особистому кабінеті» клієнт отримав гіперпосилання для ознайомлення з офертою щодо укладення договору. Оферта, що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у правилах надання споживчих кредитів, що є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення клієнту, згідно моніторингу дій користувача в інформаційно- телекомунікаційній системі на Веб-сайті (https://creditkasa.com.ua) відповідач підтвердив ознайомлення з офертою обранням опції «Приймаю». На виконання та у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідачу після прийняття оферти, для підписання кредитного договору № 0657-6623 від 25.03.2021 р. було надано наступний одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду -А498, який відповідачем введено в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора. Таким чином, як зазначено вище, один з дозволених Законом підписів було використано при укладенні кредитного договору № 0657-6623 від 25.03.2021 р. між позивачем та відповідачем. Отже, доводи відповідача про те, що позивач не надав суду докази, що саме ним здійснено електронний підпис кредитного договору № 0657-6623 від 25.03.2021 р. не заслуговують на увагу, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом відповідача, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг). В судовому засіданні також було встановлено, що товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов договору. На підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу, позивачем долучено до позовної заяви довідку про перерахування коштів, яка містить в собі: ID транзакції - 926409352 Сума- 6 000,00 Валюта - UAH Дата прийняття- 25.03.2021 19:47 Номер договору- 0657-6623 Номер картки- [NUMBER] Статус - Прийнято Тобто, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», зокрема, клієнт самостійно вносить до інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора номер своєї банківської картки, на яку бажає отримати клієнт (відповідно до Правил надання споживчих кредитів клієнт повинен володіти відкритим на власне ім`я банківським рахунком в українському банку, грошовими коштами на якому має змогу розпоряджатися; - діяти від власного імені за власним інтересом, не отримувати кредит в якості представника, агента третьої особи і не діяти на користь третьої особи (вигодо набувача або бенефіціара). На виконання вимог ухвали суду від 19 грудня 2023 року від АТ "Державний ощадний банк України" надійшла інформація щодо власника банківської карти, а саме повідомлено, що банківська картка № [NUMBER] відкрита на ім`я [PERSON] , код РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] . Таким чином, для укладання кредитного договору відповідачем вчинено ряд дій без здійснення яких договір був б не укладеними, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. Посилання позивача на ту обставину, що у кредитному договорі зазначена його адреса [ADDRESS] , натомість його вірна адреса [ADDRESS] не може бути єдиним, належним та допустимим доказом на підтвердження факту відсутності укладення ним такого кредитного договору, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів, що свідчать про те, що саме відповідач [PERSON] 25.03.2021 року уклав електронний кредитний договір № 0657-6623. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитного договору, відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору. Суд зауважує, що жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання вищезазначеного договору матеріали справи не містять. Тобто, обставини укладення вищевказаного договору відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами. Таким чином, відповідач був належним чином ознайомлений з умовами вищезазначеного договору. Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтею 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови вищезазначеного договору. При цьому вказаний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, а тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін. Таким чином, суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань. Встановлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість за кредитним договором, яка становить 6 000,00 грн. При цьому, позивач просить стягнути заборгованість за прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 10 320,00 грн., що суперечить розміру заборгованості, з яких основний борг складає 6000 грн, що слідує з довідки про укладений договір (а.с. 16). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 6000 грн. в добровільному порядку ТОВ «Укр Кредит Фінанс» неповернуті, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основними зобов`язанням, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача прострочену заборгованість за нарахованими процентами, суд зазначає таке. Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі 310/11534/13-ц, від 04.червня 2013 року по справі 916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі 522/1528/15-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідача прострочену заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 6 000 грн., однак до розрахунку заборгованості такі складають 10 320,00 грн. Таким чином, суд, враховуючи такі розбіжності у сумах нарахований процентів позивачем, провів власний розрахунок. Так, зі змісту кредитного договору № 0657-6623 відд 25.03.2021 р. судом встановлено, що позивач отримав кредитні кошти в розмірі 6 000,00 грн. (п. 3.2) строком на 14 днів (п. 2) зі сплатою відсотків в розмірі - 2 % на добу (п. 4). Тому, за підрахунками суду, відсотки за вказаним договором становлять 1 680,00 грн (6 000 грн.Х (2 % добових)/100 х14 днів). В той же час, п.14 передбачено, що строк кредиту може бути продовжено в порядку автопролонгації, на строк, що встановлюється у пункті 2 кредитного договору, на умовах в порядку та у спосіб, що визначені Правилами, але не більше 4 (чотири) пролонгації. Як вбачається з п.37 Постанови Великої Палати Верховного суду від 25.05.2021 у справі 149/1499/18, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53-54, 90-91)). Підстав для відступу від цих висновків щодо застосування приписів ЦК України про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами немає. Таким чином, суд дійшов висновку, що нарахування процентів за договором обмежене 14 днями і становить 1 680 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від18червня 2003року №254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року. Відповідно виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Такі висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14, від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18. Тому доводи відповідача, що у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості суд не приймає до уваги, та приходить до висновку стягнути з відповідача на користь позивача прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 6 000 грн. та прострочену заборгованість за нарахованими процентами 1 680,00 грн. Відповідно суд доходить висновку про необхідність задоволення позову частково. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1 010 грн. 45 коп. (7 680,00 х 2 147,20 грн. /16 320,00). На підставі викладеного ст. ст. 526, 530, 610, 611, 625, 634, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial