Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити юридичний факт спільного постійного проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства [PERSON] , із спадкодавцем, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , з березня 2016 року до моменту відкриття спадщини - [INFO] , в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Заяву обґрунтовує тим, що [INFO] у віці 67 років померла його тітка [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Смерть настала внаслідок тривалої важкої хвороби (злоякісне новоутворення шлунку з кровотечею). Жодних інших родичів, окрім заявника, померла [PERSON] не мала. Мати померлої - [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . У шлюбі померла [PERSON] не перебувала, дітей не мала. Джерелом доходу померлої була пенсія за віком в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Заявник протягом тривалого часу з 2016 року і до моменту смерті тітки проживав разом із нею однією сім`єю, допомагав вести побут, піклувався про неї, допомагав матеріально, оскільки її власних коштів не вистачало для покриття мінімальних потреб та лікування. Після смерті [PERSON] , заявник здійснив її поховання, витративши на це власні кошти в сумі 22 850,00 грн. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Шевченківською районною адміністрацією від 08.02.2020 № № 10206 , померлій [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] . [INFO] відкрилася спадщина після померлої. Заявником 17.02.2023 було подано до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після померлої, у зв`язку з чим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. було зареєстровано спадкову справу №16/2023. 29.06.2023 [PERSON] подав нотаріусу Вовк 1.1, заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] . Проте, постановою від 29.06.2023 за №791/02-31 заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , оскільки відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Оскільки [PERSON] не було надано заповіт на майно, та не надані документи, які підтверджують родинні відносини між ним та померлою [PERSON] , а також не підтверджено факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому відсутні підстави для закликання до спадкування та видачі йому свідоцтва про право на спадщину. У зв`язку із викладеним, заявник [PERSON] змушений звернутися до суду з вказаною заявою. Ухвалою суду від 17.07.2023 відкрите провадження у справі та призначено розгляд справи. Заінтересованою особою 04.09.2023 подано відзив на заяву відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Також просив справу розглядати без представника Запорізької міської ради. (а.с.75-76) В судове засідання позивач не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань не надав. Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника, просив позов задовольнити. 25.09.2023 представник заявника - адвокат Плужник М.В. в судовому засіданні просив суд задовольнити заяву та встановити факт проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства позивача та померлої [PERSON] з підстав, викладених у позові. 06.11.2023 в судовому засіданніпозивач просив суд задовольнити позовну заяву, зазначивши, що померла є тіткою по матері, що йму потрібно встановити вище вказаний факт, для отримання спадщини, оскільки інші спадкоємці відсутні. 06.11.2023 в судовому засідання, в якості свідка, була допитана [PERSON] , яка є дружиною заявника, яка пояснила суду, що на весні 2016 року вона разом з чоловіком [PERSON] та дитиною переїхали до тітки чоловіка - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З того часу і по день смерті останньої вони проживали разом, вели спільне господарство. Повідомила, що за комунальні послуги повністю сплачував її чоловік [PERSON] , яким саме чином їй не відомо, доказів тому надати не може. 06.11.2023 в судовому засідання, в якості свідка, була допитана [PERSON] , яка працює продавцем у магазині, яка повідомила суд, що прізвища померлої не знає, лише знає, що зовуть [PERSON] , яка майже кожного дня разом зі своїм племінником [PERSON] купувала продукти в магазині, в якому вона працює. 06.11.2023 в судовому засідання, в якості свідка, був допитаний [PERSON] , який є знайомим заявника [PERSON] , який повідомив суд, що знає померлу [PERSON] і те що заявник [PERSON] є її родичем. [PERSON] декілька разів допомагав йому вирішувати побутові питання. Зазначив, що [PERSON] проживає разом зі своєю сім`єю по [ADDRESS] . Не знає, чи вів [PERSON] спільне господарство з померлою [PERSON] . Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. (а.с. 129) Згідно копії Свідоцтва № 10206 про право власності на житло, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] . (а.с.15-17) Згідно копії Державного Акту на право власності на земельну ділянку, [PERSON] належало 0,0690 земельної ділянки. (а.с.137) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно. (а.с. 153) Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.06.2023 №791/02-31, виданою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І., позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій,оскільки [PERSON] не було надано заповіт на майно, не надані документи, які підтверджують родинні відносини між ним та померлою [PERSON] не підтверджено факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини, немає підстав для закликання до спадкування та видачі йому свідоцтва про право на спадщину. (а.с.153) Згідно Акту №303 від 08.08.2016 року, виданого начальником ЦОА МКП «Основаніє» [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] зареєстровано [PERSON] , [INFO] . Окрім того вказано, що зі слів сусідів та в результаті обстеження встановлено. що [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , мешкають з 01.03.2016 року і по теперішній час. (а.с.18) Згідно Довідки Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 30.06.2023 №04-07/3/7975, за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована [PERSON] , в період з 26.12.1980 року по 03.11.2022 (померла [INFO] ). Разом з нею на день смерті зареєстровані особи відсутні. (а.с.149) При вирішенні справи суд виходить з наступного. Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до положень статями 55, 124 Конституції України, статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Суд наголошує, що обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність у сторін особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету; проведення спільних витрат; про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого майна (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); листи ділового та особистого характеру тощо; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що сторони вважали себе сім`єю, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 369/16486/18. На підтвердження факту спільного проживання позивач [PERSON] послався лише на показання свідків. Проте, такі свідчення свідків не дають підстав для визнання факту проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства. Разом із тим, у контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20. Окрім того, суд наголошує, що допитані в судовому засідання свідки жодним чином не підтвердили факт спільного проживання померлої з позивачем. Посилання позивачем на той факт, що він здійснював поховання померлої [PERSON] та надання відповідних копій, не є належним доказом на підтвердження факту спільного проживання сторін. Посилання позивача на Акт №303 від 08.08.2016 року, відповідно до якого в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] та мешкають [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , з 01.03.2016 року і по теперішній час, не є достатнім доказом та жодним чином не підтверджують факт спільного проживання сторін та ведення спільного господарства. Інших доказів позивачем під час розгляду цивільної справи суду надано не було. З огляду на зазначене, встановивши відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження спільного проживання сторін, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, суд приходить до висновку про недоведеність факту постійного проживання позивача з покійною [PERSON] однією сім`єю та відсутність факту ведення спільного господарства з березня 2016 року до моменту відкриття спадщини - [INFO] в квартирі за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: dismissed