Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

23.11.2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 24 квітня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, актовий запис №36. Від шлюбу у сторін народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з березня 2022 року, спільне господарство не ведеться, оскільки позивачка перебуває за кордоном, подальше спільне проживання та збереження шлюбу позивачка вважає неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишити їй прізвище чоловіка « [PERSON] », а також залишити проживати разом із нею їх неповнолітнього сина. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки до суду невідомі. Суд приходить до висновку провести розгляд справи за відсутності відповідача та позивача, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 24 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красилівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, про що зроблений актовий запис №36, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 24.04.2014 року. Від шлюбу у сторін народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 22.11.2023 року. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, спільне проживання та збереження шлюбу позивачка вважає неможливим. Суд приходить до висновку, що подальше сумісне сімейне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка . Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи положення ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Статтею 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу. У разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За таких обставин, зважаючи на категоричну позицію позивачки стосовно не бажання перебувати у шлюбі, фактичне припинення шлюбних стосунків, виходячи із засад добровільності як укладення, так і перебування у шлюбі, суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б моральним засадам суспільства, інтересам сторін та порушувало б права і свободи подружжя, гарантовані ч.1 ст.51 Конституції України. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до вимог\~ст. 161 ч. 1 СК України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи те, що спір про визначення проживання дитини вирішується судом в окремому порядку зі сплатою судового збору та залученням до участі у справі органу опіки та піклування, відсутність в матеріалах справи згоди відповідача на залишення проживання дитини з матір`ю, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині залишення неповнолітнього сина [PERSON] проживати разом із матір`ю, є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial