Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

28.11.2023 позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обгрункування позову позивач зазначила, що є власником будинку [ADDRESS] . На момент придбання будинку відповідно до довідки від 03.11.2018 року зареєстрованих в будинку осіб не було. Проте згідно довідки від 01.11.2023 року станом на 31.10.2023 року у будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивач, її діти та відповідач по справі. Останній в будинку не проживає, за комунальні послуги не сплачує, особисті речі в будинку відсутні. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. \~Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому законом порядку. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається, що днем вручення судової повістки. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором про поділ нерухомого майна №1890 від 13.12.2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 21-26). Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 03.11.2018 року №17821 в будинку [ADDRESS] зареєстровані особи відсутні (а.с.10). Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 01.11.2023 року №7471 в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Позивач, як власник житла, звернулася до органу реєстрації - Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради із заявою про зняття з реєстрації [PERSON] , однак отримала відмову через відсутність військово-облікового документу (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). Факт непроживання\~відповідача за\~адресою:\~ [ADDRESS] підтверджується копією нотаріально посвідченої заяви сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.27). Чернігівське районе управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області листом від 10.11.2023 року на адвокатський запит повідомило, що згідно інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», звернення щодо вселення [PERSON] , [INFO] у будинок [ADDRESS] без згоди власника або вчинення [PERSON] , [INFO] перешкод [PERSON] в користуванні квартирою, до Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області не надходили (а.с.29). На момент пред`явлення позову відповідач лишається зареєстрованим у належному позивачу будинку. Втім, всі витрати, пов`язані з утриманням майна, несе позивач, зокрема, оплачує за відповідача комунальні послуги. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Оскільки інше не встановлено чинним законом, договором, на підставі якого встановлено сервітут, відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім`ї права користування помешканням. Відповідно до п.1\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що вимоги позивача обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий\~ збір покладається на сторони пропорційно розміру\~ задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved