Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Полтавського Національного Педагогічного Університету імені В.Г. Короленка про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку та просить суд визнати незаконним звільнення [PERSON] з роботи, скасувати наказ №279-к (г-р), №280-К (г-р) про звільнення з роботи та повити [PERSON] , на роботі. Зобовязати відповідача виплатити позивачу невиплачену заробітню плату за час незаконного відсторонення від роботи. В обґрунтування вимог зазначено, що вона працювала у Полтавському Національному Педагогічному Університеті ім.В.Г.Короленка на посаді чергової гуртожитку №3 з 02.02.1997 по 02.08.2022 року. 02.08.2022 року їй було надано наказ №280-К (г-р) про звільнення її та наказ №279-К (г-р). Вказала, що зі звільненням не згодна, що і стало підставою для звернення до суду. Ухвалою судді Окятрського районного суду м.Полтави від 21.12.2022 року справу було прийнято до свого провадження. Представник позивач\~надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. \~ \~ \~ \~Предстаником відповідача на адресу суду подано заяву про визнання позовних вимог, прохала у звязку з військовим станом, нестабільною фінансовою ситуацією розстрочити виконання рішення суду на максимально можливий термін. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до положень\~ст.\~ 247 ЦПК України\~суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів та без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, що [PERSON] працювала у Полтавському Національному Педагогічному Університеті ім.В.Г.Короленка на посаді чергової гуртожитку №3 з 02.02.1997 по 02.08.2022 року. 02.08.2022 року ректором Полтавського національного педагогічного університету ім.В.Г.Королена М.Гриньовою винесено наказ №279-к (г-р) про звільнення [PERSON] , чергову гуртожитку №3 (сумісника) за прогул без поважних причин, відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. 02.08.2022 року ректором Полтавського національного педагогічного університету ім.В.Г.Королена М.Гриньовою винесено наказ №280-к (г-р) про звільнення [PERSON] , чергову гуртожитку №3 (сумісника) за прогул без поважних причин, відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Представником відповідача на адресу суду подано заяву про визнання позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина перша\~статті 43 Конституції України). За змістом частини другої цієї статті держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (частина четверта вказаної статті). У рішенні № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року у справі № 1-14/2020(230/20) за конституційним поданням Верховного Суду Велика Палата Конституційного Суду України зазначила, що «обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених\~Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом- актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям\~1,\~3,\~6,\~8,\~19,\~64Конституції України»\~(абзац другий пункту 3.2 мотивувальної частини). Відповідно до частини першої\~статті 1 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу. Відповідно до\~ст. 13\~\~ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, за змістом цих норм\~ЦПК України\~та положень\~КЗпП\~саме роботодавець повинен довести підставу звільнення працівника. Звертаючись з даним позовом, [PERSON] не погоджується із вищевказаним наказом відповідача та фактично просить скасувати наказ з підстав його незаконності та необґрунтованості. З урахуванням доводів позивача та визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає занеобхідне визнати незаконними та скасувати наказ №279-к (г-р) та №280-к (г-р) про звільнення [PERSON] та поновити останню на роботі. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5\~ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою\~ст.76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальними положеннями\~ЦПК України\~обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Враховуючи встановлені судом обставини, надавши оцінку наявним у справі доказам, з урахуванням заяви відповідача про визнання позовних вимог, суд не може вважати звільнення таким, що проведено з дотриманням вимог законодавства, та доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки встановлено, що позивач був звільнений з порушенням законодавства про працю. Відповідно до ст. 235 КзПП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне. Згідно ч. 2\~ст. 235 КЗпП України,\~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п.3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача, який підлягає стягненню з Відповідача не можу бути чітко встановлений, оскільки в суда не має інформації щодо середньомісячної заробітної плати позивача. Період вимушеного прогулу з 02.08.2022 по 08.02.2024 року. Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 9901/407/19 вказано, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02.08.2022 по 08.02.2024 року Суд вважає за необхідне у відповідності до пунктів 2,4 ч.1\~ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць. Згідно зі ст. 435 Цивільного процесуального кодексу України,\~за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Відповідачем по справі було подано клопотання про розстрочку виконання рішення суду у зв`язку з складним матеріальним становищем. \~ \~ \~ \~Суд, вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду та розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави виходячи з мінімального розміру судового збору, а саме 1211,20 грн. за одну позовну вимогу. Судом задоволено дві позовні вимоги, і тому до стягнення підлягає судовий збір на загальну суму 2422,40 грн. Згідно частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач на підставі\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору, на підставі\~статті 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved