Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

17 лютого 2023 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості у розмірі трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 7648,07 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22 вересня 2008 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 25/05, за умовами якого позивач передав позичальнику грошові кошти у розмірі 5000 доларів США на строк з 22 вересня 2008 року до 21 вересня 2010 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит зі сплатою відсотків за умовами договору. З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань між банком та відповідачкою [PERSON] був укладений договір поруки. У зв`язку з порушенням позичальником виконання кредитного зобов`язання, забезпеченого порукою, утворилася заборгованість. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2010 року з відповідачів у солідарному порядку стягнуто заборгованості за кредитним договором на суму 51438,07 грн. Рішення суду не виконується, тому позивач у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідачів солідарно 3% річних за користування грошовими коштами та понесені судові витрати. 01 березня 2023 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачів суддею Суворовського районного суду м. Одеси Кузьміною О.І. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Рішенням Вищої ради правосуддя № 89 від 26 вересня 2023 року достроково закінчено відрядження судді Херсонського міського суду Херсонської області Кузьміної О.І. до Суворовського районного суду міста Одеси з 10 жовтня 2023 року. При повторному автоматизованому розподілі суддю Середу І.В. визначено автоматизованою системою документообігу суду відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України, яка своєю ухвалою від 12 жовтня 2023 року прийняла справу до провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи. В матеріалах справи є клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, в якому він позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі про дату, час та місце слухання справи повідомлялися шляхом направлення судових повісток за зареєстрованими адресами місця проживання, проте вони повернулися до суду без вручення адресатам з довідкою АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідачі вважаються такими, що повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, із клопотаннями до суду не зверталися. Відповідачі в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подали до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомлених відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою представника позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 22 вересня 2008 року відповідач [PERSON] уклав з ПАТ АБ «Укргазбанк» кредитний договір № 25/05, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 5000 доларів США на строк з 22 вересня 2008 року до 21 вересня 2010 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит зі сплатою відсотків за умовами договору. Також 22 вересня 2008 року з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань між банком та відповідачкою [PERSON] укладений договір поруки. Через невиконання позивальником умов кредитного договору Суворовський районний суд м.Одеси своїм рішенням від 08 лютого 2010 року ухваленому у справі № 2-1543/2010 стягнув з відповідачів [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 51438,07 грн, судовий збір у розмірі 514,38 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідачами заборгованість стягнута за вказаним рішенням не виплачена. Позивачем надано розрахунок 3% річних за користування грошовими коштами у порядку ст. 625 ЦК України за період з 12 березня 2017 до 23 лютого 2022 року, за яким їх розмір складає 7648,07 грн. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Частиною другою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Таким чином, з ухваленням судом у 2008 році рішення про стягнення з відповідачів заборгованості зобов`язання не припинилося та триває до моменту фактичного виконання ними грошового зобов`язання. Відтак, позивач має право на стягнення з відповідачів сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України слід стягнути на користь позивача з відповідачів у рівних частинах сплачений та документально підтверджений судовий збір у розмірі 2684 грн.

Outcome: approved