Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: -розірвати шлюб, укладений 12.05.2007 між ним та відповідачем [PERSON] ; - неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з батьком [PERSON] . Обґрунтовуючи позов позивач зазначає, що дружина більшу частину часу перебуває за межами України, переклавши обов`язок піклуватися за дітей на нього. Він не погоджується з постійною відсутністю дружини, вважає, що взмозі матеріально забезпечити сім`ю самостійно, однак відповідачка не зважає на його доводи. Як результат, сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, вони не пов`язані спільним побутом, мають різні погляди на життя. Оскільки шлюб існує лише формально, тому збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та негативно впливає на психологічний стан дітей. Окрім того, позивач просив врахувати, що він одноосібно займається вихованням дітей та здійснює за ними догляд, а тому враховуючи відсутність між сторонами спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей, просив одночасно з вимогою про розірвання шлюбу вирішити питання про залишення проживання неповнолітніх дітей з батьком. В судове засідання позивач не з`явився, клопотав про розгляд справи у його відсутності, просив шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з`явилася, у заяві від 19.01.2024 клопотала про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечила, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось (частина друга статті 247 Цивільного процесуального кодексу України). Вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. За матеріалами справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.05.2007 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис №192). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дитини серії [NUMBER] від 30.11.2007 та серії [NUMBER] від 21.05.2014 відповідно. Позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (паспорт серії [NUMBER] виданий 26.10.2013 Ковельським РВ УДМС України у Волинській області). Відповідач [PERSON] , [INFO] , 19.01.2024 знята з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] (витяг з Реєстру Ковельської територіальної громади №2024/000638302 від 19.01.2024). Неповнолітні діти сторін: син - [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою проживання батька - [ADDRESS] (довідка РЖКП №1 м.Ковеля №1302 від 30.10.2026). Згідно з статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу статей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а також, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина третя статті 109 СК України, стаття 112 СК України). У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на позицію позивача щодо неможливості зберегти сім`ю та позицію відповідача, яка проти розірвання шлюбу не заперечила, суд вважає недоцільним вживати заходи примирення сторін і ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Згідно з статтею 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У заяві від 19.01.2024, відповідачка погоджуючись на розірвання шлюбу, виявила бажання після його розірвання залишити за собою прізвище « [PERSON] ». Крім того, суд зазначає, що під час розгляду цієї справи питання про визначення місця проживання дітей не вирішується з огляду на таке. Частиною першою статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. В силу частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (частина друга статті 29 ЦК України). Частиною четвертою статті 157 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. За матеріалами справи неповнолітні діти зареєстровані за місцем проживання батька, відповідачка з адреси реєстрації позивача та дітей в добровільному порядку знята 19.01.2024, що дає підстави вважати, що сторони досягли згоди щодо місця проживання неповнолітніх дітей, а тому вони свою згоду можуть закріпити шляхом укладення нотаріального Договору. Разом з тим, суд роз`яснює, що статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В силу частини четвертої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України). Враховуючи викладене, у разі наявності спору між сторонами щодо залишення неповнолітніх дітей проживати разом з батьком, таке право позивача може бути захищене в судовому порядку, однак не в даному провадженні. Судові витрати у справі слід залишити за позивачем відповідно до заявленого ним клопотання.

Outcome: approved