Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 25.09.2019, а саме: суму основного боргу у розмірі 33 000 доларів США, що станом на 28.08.2023 складає 1\~206 763,80 гривень (один мільйон двісті шість тисяч сімсот шістдесят три гривні 80 копійок), проценти за користування позиковими грошовими коштами у сумі -37 035,58 гривень (тридцять сім тисяч тридцять п`ять гривень 58 копійок) та 3 проценти річних у сумі 142 133,63 гривень (сто сорок дві тисячі сто тридцять три гривні 63 копійки), тобто всього на загальну суму 1\~385 933 гривні (один мільйон триста вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот тридцять три гривні 00 копійок). В обґрунтування позовних вимог вказує, що 25.09.2019 між ним та [PERSON] було укладено договір позики грошей, відповідно до якого останньому було надано в борг грошові кошти у сумі 33 000 доларів США (тридцять три тисячі доларів США). Договір позики було укладено у вигляді розписки, написаної та підписаної Відповідачем власноруч, яка одночасно є підтвердженням факту передачі [PERSON] та отримання [PERSON] грошових коштів у розмірі 33 000 доларів США. Згідно з умовами договору, які були викладені в розписці, Відповідач повинен був повернути роші до 05.12.2019 включно, однак своїх зобов`язань не дотримався і грошові кошти до встановленої дати позивачу не повернуто. Позивач зазначає, що боргова розписка, яка власноруч написана [PERSON] , відповідає формі, встановленій для договору позики, що передбачена ст. 1047 Цивільного кодексу України, а також містить в собі усі істотні умови договору, визначені ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України, оскільки: підтверджує факт отримання Відповідачем від позивача грошей у сумі 33 000 доларів США, що відповідно до курсу долару США до гривні України станом на 28.08.2023 - складає 1\~206 763,80 гривень (один мільйон двісті шість тисяч сімсот шістдесят три гривні 80 копійок); відображає волевиявлення позивача як позикодавця, а Відповідача як боржника, шодо повернення грошей в сумі 33 000 доларів США, що відповідно до курсу долару США до гривні України станом на 28.08.2023 - складає 1\~206 763,80 гривень (один мільйон двісті шість тисяч сімсот шістдесят три гривні 80 копійок), а також зобов`язання Відповідача повернути гроші, отримані в борг; встановлює строк дії договору, а саме до 05.12.2019, яка є датою повернення Відповідачем грошей, отриманих від мене. Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений про наявність справи у суді, своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові конверти направлені рекомендованими листами з повідомленням, що поверталися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою, відзиву чи клопотання щодо розгляду справи до суду не подавав (а.с. 28-29, 31-32, 41-44, 51-54). Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити про те, що статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18). Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору позики та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів. Позивач вказує, що між ним та відповідачем 25.09.2019 було укладено договір позики, який було оформлено розпискою, та відповідач мав до 05.12.2019 повернути запозичені кошти зі сплатою відсотків. Як вбачається із тексту розписки від 25.09.2019, в ній зазначено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , що виданий Дергачівським РВУ МВС України в Харківській області 27.11.2002 позичив у [PERSON] грошову суму еквівалентну 3\~300 доларів USA, яку зобов`язується повернути 05.12.2019. Судом встановлено, що сума, яку просить стягнути позивач, та про надання якої вказує у позові та у судовому засіданні 33\~000, не відповідає сумі, вказаній у розписці - 3\~300. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. В розписці повинна бути вказана прописом дата (число, місяць і рік) складання розписки і місце (місто, селище і т.д.) її складання. Зазначені реквізити дозволять, при необхідності, чітко відновити події, при яких відбувалося складання розписки і не дозволять фальсифікувати зазначені записи (якщо вони не були внесені або дата була внесена цифрами). Крім того, в розписці необхідно чітко прописувати прізвище, ім`я та по батькові позичальника і кредитора (позикодавця), їх дати народження та паспортні дані. В кінці розписки позичальник повинен поставити свій підпис і його розшифрування, вказавши повністю своє прізвище, ім`я та по батькові. Позивачем надано до суду копію деяких сторінок паспорта відповідача. (а.с. 15) Підпис відповідача [PERSON] очевидно не відповідає підпису, що міститься у розписці. Суд також враховує, що ксерокопію паспорта зроблено із завіреної копії паспорта, яка завірена іншою особою, із зазначенням [PERSON] за дорученням. Підпис саме цієї особи, ймовірно, міститься і на розписці. Проте у розписці відсутні відомості, що вона складалась іншою особою. Відмовляючи в позові, суд також виходить з наступного. У наданій суду розпизці вказане прізвище позичальника « [PERSON] », а позивачем є « [PERSON] ». Вважати, що це та сама особа, підстав немає. Окрім того, позивач вказує у позовній заяві, що відповідач зареєстрований та проживає по [ADDRESS] , натомість [PERSON] у розписці взагалі не зазначено населений пункт, а згідно даних з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області станом на 04.09.2023 місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача. Позивач не надав суду переконливих доказів на підтвердження своїх вимог. В задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed