Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позов мотивований наступним. 25.09.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №113748832. Відповідно до реєстру боржників №161 від 23.11.2021 до Договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №20102022, за умовами якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором укладеним із відповідачем в сумі 90 367,20 грн., з яких 22 000,00 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 68 367,20 грн. - саму заборгованості по відсоткам. Окрім того, 08.02.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №07270-02/2022. 13.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №13012023, за умовами якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відсутпило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №13012023 від 13.01.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 7 082,50 грн., з яких: 2 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 582,50 грн. - сума заборгованості за відстоками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Всупереч умовам кредитних договорів відповідач не виконав своїх зобов`язань з повернення отриманих кредитних коштів та не сплатив відсотки за їх користуванням. З огляду на викладене позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 97 449,70 грн., а також понесені ним судові витрати. Відповідач [PERSON] подав до суду письмові пояснення, відповідно до яких заперечує щодо задоволення позову, оскільки ним не було отримано жодного повідомлення про відступлення права вимоги первісного кредитора до нових кредиторів, а тому він не міг виконати своє боргове зобов`язання. Оскільки він не отримував жодного повідомлення про повернення боргу, тому не знав кому ж має повертати борг, а первинний кредитор вже ніяких претензій до нього не мав. Окрім того, заперечує порядок нарахування відсотків на суму боргу (а.с. 76-79). Представником позивача подано заперечення на письмові пояснення відповідача [PERSON] (а.с. 82-87), у яких викладено наступне. Законодавством України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. При умові, що відпорвідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відстулення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті заборгованості на рахунки первісного позикодавця, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Згідно з умовами договорів позичальник зобов`язався повернути креди, сплатити проценти за користуання кредитом та виконати інші Зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Щодо нарахування відсотків поза межами строку кредитування, то вважає, що вони є правомірними, такими, що узгоджені умовами кредитного договору. Також, зазначає, що позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача. Всі нарахування за порушення кредитних зобов`язань здійснювалися виключно первісним позикодавцем. В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині заперечень на письмові пояснення відповідача підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу у його відсутність (а.с. 85-зворот). Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, просив справу розглянути у його відсутність, врахувати його письмові пояснення по суті спору та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 80). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторні відповідно до ст. 211 ч.3 ЦПК України, враховуючи що вони скористалися своїми процесуальними правами. Ухвалою від 30.08.2023 позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 52). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. 25.09.2021 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №113748832, відповідно до якого кредитодавець зобов"язався надати позичальнику кредит в сумі 22 000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов договору та додатках до нього, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 9-13). 20.10.2022 між ТОВ «Талон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська Агенція з Повернення Боргів» укладено Договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а.с. 14-15). Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №2 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 за кредитним договором №113748832 станом на 06.03.2023, боржник [PERSON] , становить 90 367,20 грн., з яких 22 000,00 грн. - заборгованість по осоновному боргу, 68367,20 грн. - заборгованість по відсоткам (а.с. 16). Відповідно до копій платіжних доручень від 25.09.2021 (а.с. 65, 65-зворот, 66) на платіжну карту відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було перераховано кошти на загальну суму 22 000,00 грн. (14 000,00 грн. + 5 000,00 грн. + 3 000,00 грн.). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №113748832 від 25.09.2021, що виконано ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за період з 25.09.2021 по 23.11.2021 кредитором відповідачу нараховано заборгованоіст за кредитним договором в розмірі 22 000,00 грн. - тіло кредиту, 33 620,40 грн. - проценти за користування кредитом (а.с. 63). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №113748832 від 25.09.2021, що виконано ТОВ «Таліон плюс» за період з 23.11.2021 по 06.03.2023 відповідачу нараховано заборгованоіст за кредитним договором в розмірі 22 000,00 грн. - тіло кредиту, 68 367,20 грн. - проценти за користування кредитом (а.с. 64). 08.02.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №07270-02/2022, відповідно до якого кредитодавець зобов"язався надати позичальнику кредит в сумі 2 500,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов договору (а.с. 22-25). 13.01.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська Агенція з Повернення Боргів» укладено Договір факторингу №13012023, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі прав вимоги (а.с. 27-29). Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 за кредитним договором №07270-02/2022, боржник [PERSON] , станом на 13.01.2023, становить 7 082,50 грн., з яких 2 500,00 грн. - заборгованість по осоновному боргу, 4 582,50 грн. - заборгованість по відсоткам (а.с. 31). Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, після складання актів приймання-передачі Реєстру боржників за вищевказаними договорами факторингу, відбулось одиничне, тобто сингулярне правонаступництво. З цього часу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» стало новим кредитором відповідача. Судом встановлено, що умовами договорів про надання фінансового кредиту № 113748832 від 25.09.2021 (п. 4.23) та №07270-02/2022 від 08.02.2022 (п. 3.1.4), передбачена заміна кредитора у зобов`язанні без згоди боржника. Позивач вважає, що відповідачем порушено умови договорів про надання фінансового кредиту, заборгованість за якими підлягає стягненню в примусовому порядку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1047 і ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Так, згідно із ст. 3 вищевказаного Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. За умовами кредитних договорів, дані правочини укладено в електронній формі і підписано, відповідно, зокрема відповідачем, електронним підписом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені закономяк істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредитів, просив стягнути заборгованість за основною сумою боргу (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та відсотками. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Водночас, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Однак, відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтями 1082, 1083 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Разом із тим, позивачем не надано суду належих та допустимих доказів того, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та «ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу, за яким первісний кредитор відступив право вимоги за кредитним договором №113748832 від 25.09.2021 укладеного із відповідачем. Також, позивачем не надано суду доказів того, що боржника (відповідача) було поінформовано про відступлення права вимоги до нього. Окрім того, позивачем не заявлялося відповідних клопотань в порядку ст.ст. 83 ,84 ЦПК України про витребування даних доказів в силу неможливості самостійно їх надати суду. Суд також зазначає, що позивачем не надано суду належних доказів перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів в сумі 2 500, 00 гривень, як то визначено умовами п. 1.1. і 1.7. договору про надання фінансового кредиту №07270-02/2022 від 08.02.2022. Визначення даної суми в кредитному договорі не свідчить про отримання позики, зокрема саме у такому розмірі, і, відповідно, про виконання позикодавцем своїх зобов`язань за договором. У відповідності до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно із умовами договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 первісний кредитор зобов`язався надати документацію по боржниках, зазначених у Реєстрі боржників протягом чітко визначеного строку; передача документації здійснюється шляхом укладення між сторонами відповідного Акту прийому-передачі документації за формою, встановленою в додатках до цих договорів. Визначення терміну «документація» наведено в преамбулі договорів: документація оригінали документів, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог до боржників по заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погодження заборгованості. Зі змісту вищевказаних договорів факторингу вбачається, що зокрема Акт прийому-передачі Документації є невід`ємною частиною кожного з них. Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). При цьому, позивачем не було повідомлено суд про неможливість подання доказів у встановлений законом строк, тобто разом із позовом, у відповідності до ч. 4 ст. 83 і п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Судом прийнято до уваги, що законом передбачено відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором у зобов`язанні за недійсність переданої йому вимоги (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Відповідно, укладення договору факторингу не може бути беззаперечним доказом наявності дійсного грошового зобов`язання. Відсутність доказів перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів за вказаним кредитним договором унеможливлює встановити: суму наданого кредиту; правильність нарахування процентів, які нараховуються від суми наданого кредиту з дати його отримання. У відповідності до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, позивачем не надано доказів того, що на момент переходу до нього прав за договорами про надання кредиту на підставі договорів факторингу у первісних кредиторів, а потім і у нового ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» існувало право вимоги до відповідача саме в тому обсязі та на умовах, зазначених у реєстрі заборгованостей боржників, в тому числі щодо суми позики і процентів, а також у позовній заяві. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленомустаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Отже, позивачем у даній справі не доведено отримання відповідачем позики за кредитними договорами. Розрахунок заборгованості за кредитним договором №07270-02/2022 не є належним доказом видачі та отримання позики, оскільки не є первинним документом, а також не є безспірними доказами розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена саме первинними документами. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою длябухгалтерського облікугосподарських операційє первиннідокументи.Для контролюта впорядкуванняоброблення данихна підставіпервинних документівможуть складатисязведені обліковідокументи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Наданий позивачем розрахунок заборгованості лише констатує суму заборгованості, визначену первісним кредитором і вказують на відсутність будь-яких нарахувань з моменту укладення договору факторингу позивачем. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що вищевказанийі розрахунок заборгованості за кредитним договором №07270-02/2022 від 08.02.2022, наданий позивачем, є необґрунтованим і непідтверджений належними, допустимими і достовірними доказами. Окрім того, позивачем не доведено факту відступлення права вимоги за кредитним договором №113748831 від 25.09.2021 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс», як в свою чергу, відступило право вимоги за вказаним кредитним договором позивачу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Враховуючи те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом кредитних договорів, відповідачем, відсутні й підстави для застосування правових наслідків порушення зобов`язання. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 30.08.2023 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання, що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку, за встановлених судом обставин, відсутні підстави для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитними договорами., оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2 684, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №41197 від 08.08.2023 (а.с. 1.) Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed