Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. У листопаді 2023 року [PERSON] (надалі за текстом - «Позивач») звернулася до суду з даною позовною заявою до Білоцерківської міської ради Київської області (далі - «Відповідач»), треті особи: [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Цвинтарна І.О. про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт на все своє майно на ім`я [PERSON] , [INFO] , який було посвідчено державним нотаріусом Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. 23.06.2018 року, зареєстрований в реєстрі за №1-1336. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не є родичкою померлій [PERSON] , але є її спадкоємицею за заповітом. [PERSON] була рідною тіткою [PERSON] , померлого чоловіка Позивача. Сім`я [PERSON] завжди підтримувала приязні родинні відносини з [PERSON] . За життя у [PERSON] та Позивача склалися дружні відносини. Враховуючи поважний вік померлої Позивач регулярно допомагала їй по господарству, купувала одяг, їжу, ліки та інші необхідні речі, допомагала вирішувати різні побутові питання. В останні роки життя померла [PERSON] постійно проживала разом з Позивачем у її квартирі за адресою: [ADDRESS] . З близьких у померлої залишилися: її рідна сестра - [PERSON] , та її племінник, син цієї сестри - [PERSON] . [PERSON] є спадкоємицею за законом другої черги, але спадщину після померлої сестри не прийняла, оскільки у встановлений законом строк не подавала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1265 ЦК України, [PERSON] є спадкоємцем за законом п`ятої черги, як родич спадкодавця третього ступеня споріднення. Проте, спадщину після померлої [PERSON] він не прийняв, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, хоча і він був зареєстрований та проживав в квартирі, за адресою реєстрації місця проживання померлої, проте постійно не проживав разом із з нею на час відкриття спадщини, а також він у встановлений законом строк не подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Позивач дізналася про наявність складеного [PERSON] на її ім`я заповіту у вересні 2023 року. Даний заповіт був знайдений в особистих речах померлої. До цього моменту про наявність заповіту та можливість успадкувати нерухоме майно, Позивачу не було відомо. Дізнавшись про наявність заповіту, Позивач вирішила скористатися свої правом на спадщину, та 06.11.2023 року звернулася до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Цвинтарної Ірини Олександрівни для отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилося після померлої [PERSON] . Проте отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки пропустила встановлений строк для прийняття спадщини. Крім того, Позивачу було повідомлено, що спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] станом на 06.11.2023 не заводилася; згідно з довідки, виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області 25.10.2023 року, за однією адресою з померлою [PERSON] зареєстрований ще [PERSON] , [INFO] . З огляду на викладене, Позивач просила суд визнати причину пропущення строку для прийняття спадщини поважною та визначити [PERSON] , [INFO] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з дня набрання рішенням суду законної сили. Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи. 20.11.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Цвинтарної І.О. належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с. 21-22). 21.12.2023 року у підготовче судове засідання Позивач та треті особи не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 24, 25, 26). Про причини неявки суду не повідомили, жодних заяви чи клопотань від них на адресу суду не надходило. 21.12.2023 року у підготовче судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 20.12.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача подано заяву, у якій останній просив здійснювати розгляд даної справи без його участі (а.с. 27-28). 21.12.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по даній справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с. 31). 01.02.2024 року у судове засідання Позивач не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 18.01.2024 року до канцелярії суду Позивачем подано клопотання, у якому остання просила здійснювати розгляд даної справи без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Судові витрати по справі просила залишити за Позивачем. Проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 39). 01.02.2024 року у судове засідання представник Відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на адресу суду від нього не надходило. У матеріалах справи наявна заява представника Відповідача, у якій останній просив здійснювати розгляд даної справи без його участі за наявними у ній матеріалами (а.с. 27-28). 01.02.2024 року у судове засідання треті особи не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 10.01.2024 року до канцелярії суду від третіх осіб [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви, у яких останні просили здійснювати розгляд даної справи без їхньої участі. Не заперечували проти задоволення позовних вимог. Зазначили, що за оформленням спадщини після померлої [PERSON] вони не зверталися, претензій до Позивача з цих питань у них немає (а.с. 40, 42). Згідно з ст.ст.280-282 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). За життя [PERSON] склала заповіт на все своє майно на ім`я [PERSON] , [INFO] , який було посвідчено державним нотаріусом Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. 23.06.2018 року, зареєстрований в реєстрі за №1-1336 (а.с. 11). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13). [PERSON] не є родичкою померлій [PERSON] , але є її спадкоємицею за заповітом. [PERSON] була рідною тіткою [PERSON] , померлого чоловіка Позивача. З близьких у померлої залишилися: її рідна сестра - [PERSON] , та її племінник, син цієї сестри - [PERSON] . Указані особи у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини до нотаріуса не подавали. Згідно з їхніми поясненнями, останні не мають наміру вчиняти дії, щодо оформлення спадкових прав після померлої [PERSON] (а.с. 40, 42). 06.11.2023 року Позивач звернулася до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Цвинтарної Ірини Олександрівни для отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилося після померлої [PERSON] . Проте отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки пропустила встановлений строк для прийняття спадщини. Крім того, Позивачу було повідомлено, що спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] станом на 06.11.2023 не заводилася; згідно з довідки, виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області 25.10.2023 року, за однією адресою з померлою [PERSON] зареєстрований ще [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). 2. Мотивувальна частина. Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, в рішенні у справі «Буланов і Купчик проти України» від 09.12.2010 року Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й в рішенні у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011 року та інших рішення Суду. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01.04.2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11.11.2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03.03.2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20). Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття вказано також у постановах Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17, від 28.10.2019 року у справі № 761/42165/17, від 06.06.2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, постанові від 26.07.2021 року у справі № 405/7058/19. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06.09.2017 року у справі № 6-496цс17. Висновки суду. Суд, оцінюючи обставини, на які посилалася Позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, дійшов висновку про наявність у неї об`єктивних труднощів для своєчасного прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки вона не є спадкоємцем першої черги, а про існування заповіту дізналася лише у вересні 2023 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про належне повідомлення або виклик Позивача до нотаріуса, що б дало можливість спадкоємцю, який не знає про заповіт, зрозуміти про виникнення у нього права на спадщину та можливість його реалізувати. При цьому, враховуючи позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні у справі «Будченко проти України» від 24.04.2014 року, суд приходить до висновку про те, що Позивач у цій справі має майновий інтерес щодо спадкового майна, як легітимне очікування, яке є достатньо конкретним та передбачуваним відповідно до національного закону. Суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Розподіл судових витрат. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Утім, у даній справі судові витрати у вигляді судового збору необхідно залишити за Позивачем згідно з її заявою. На підставі викладеного та

Outcome: approved