Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у її відсутності, про що надали письмову заяву. Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу у його відсутності та без участі позивача, про що надав письмову заяву. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.3ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою суду від 01.11.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 23.11.2023 року о 09:00 годині, про що було повідомлено сторін у справі. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . За життя йому на належало: частина житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , на підставі рішення Плавнівської сільської ради № 68-2005 від 15.08.2005р., присадибна земельна ділянка площею 0,25 га., земельні ділянки площею 1,9202 га, 0,5151 га, на підставі державних актів на право на земельну ділянку, що також підтверджується інформаційними довідками з Державного земельного кадастру. Після його смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Тому, спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги після його смерті є сторони по справі. У встановлений законодавством 6-ти місячний строк після смерті батька, позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом була відкрита спадкова справа № 157/2022. Відповідачі у встановлений законодавством строк звернулись до нотаріусу із заявами про відмову від спадщини. Таким чином, позивач прийняла спадщину після смерті батька у вигляді вищевказаного спадкового майна шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Відповідачі на спадщину не претендують та не заперечують щоб позивач оформила спадщину на своє ім`я. Пізніше, позивач звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч.1ст.1269 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на спадщину не претендують. Крім того, судом, було встановлено, що матері позивача [PERSON] , належить частина спірного будинку, на підставі рішення Плавнівської сільської ради № 68-2005 від 15.08.2005р. Так, відповідач [PERSON] більше 15 років тому виїхала за межі України, у зв`язку із чим, увесь будинок знаходився у повному та безперервному володінні [PERSON] . Враховуючи ту обставину, що батько позивача відкрито та безперервно володів 1/2 частиною будинку [PERSON] , а після його смерті продовжує володіти цією частиною будинку позивачка як його спадкоємиця, і цей загальний строк більше 10 років, то у відповідності до ст. 344 ЦК України, позивач набула право власності на цю частину будинку. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Статтею 344 ч. 1, 2 та 4 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України (ст.1223 ЦК України). Згідно із ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом. Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою що її прийняла. Інші спадкоємці першої черги відповідачі по справі на спадщину не претендують, про що надали суду відповідні заяви. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину в порядку ч.1ст.1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч.1ст.1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв`язку із чим в даний час позивач вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.1ст.1269 ЦК України. Враховуючи ту обставину, що батько позивача відкрито та безперервно володів 1/2 частиною будинку [PERSON] , а після його смерті продовжує володіти цією частиною будинку позивач як його спадкоємиця, і цей загальний строк більше 10 років, то у відповідності до ст. 344 ЦК України, позивач набула право власності на цю частину будинку. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на нерухоме майно.

Outcome: approved