Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

07 серпня 2023 року [PERSON] звернулася до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу між сторонами, який зареєстровано 28 вересня 1995 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шишацького районного управління юстиції Полтавської області, відповідний актовий запис №58. Позивач вказала, що від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, проте відповідач відмовляється від звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про розірвання шлюбу в добровільному порядку. Позивач вважає одруження з відповідачем невдалим через розбіжності в характерах, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, в результаті чого між подружжям втрачено почуття поваги та любові, більше 15 років сторони не проживають разом та не ведуть спільне господарство. За таких обставин позивач вимушена була звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить їх інтересам (а.с.1-3). Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 10 серпня 2023 року цивільну справу за вищевказаним позовом передано для розгляду за підсудністю до Самбірського міськрайонного суду Львівської області (а.с.15). \~ \~ \~ \~05 вересня 2023 року зазначена справа надійшла на адресу Самбірського міськрайонного суду Львівської області (а.с.18). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення виявлених недоліків (а.с.21-22). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 грудня 2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті з повідомленням сторін без їх виклику на 29 січня 2024 року (а.с.28). Позивач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.30), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавала, із заявою про відмову від позову та заявою про залишення позову без розгляду до суду не зверталася. Разом з тим, у п.3позовної заяви прохала суд провести розгляд справи без її участі (а.с.2). Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.31), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавав, правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Виходячи з положень ч.5 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Суд, з`ясувавши позицію позивача, викладену в позовній заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва\~ про шлюб, виданного повторно, вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 28 вересня 1995 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шишацького районного управління юстиції Полтавської області, про що 28 вересня 1995 року складено відповідний актовий запис №58 (а.с.4). Від даного шлюбу сторони не мають спільних неповнолітніх дітей. З письмових пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що позивач вважає одруження з відповідачем невдалим через розбіжності в характерах, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, між подружжям втрачено почуття поваги та любові, внаслідок чого сторони більше 15 років не проживають разом та не ведуть спільне господарство. При цьому, позивач вважає подальше спільне життя і збереження шлюбу між ними є неможливим. Разом з тим, відповідач відмовляється від звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про розірвання шлюбу в добровільному порядку (а.с.1-3). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] правом подати відзив на позовну заяву не скористався, будь-яких заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надав, проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження не заперечував. Таким чином, на переконання суду, відповідач [PERSON] вищезазначені обставини у справі не оспорював, фактично їх визнав, тому у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Позивач [PERSON] за змістом позову наполягала на розірванні шлюбу та заперечувала проти надання подружжю строку для примирення (а.с.1-3). Відповідач [PERSON] клопотань про надання подружжю строку для примирення не заявляв. За таких обставин суд вважає, що сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. \~ \~ \~ \~ Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам кожного з подружжя, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] як особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, не зверталася до суду з проханням відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «[PERSON] ». Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved