Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 вересня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №16. Обґрунтовує позов тим, що в шлюбі мають двох дітей: повнолітній син [PERSON] , [INFO] та неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Стосунки між ними не склалися, в них виникали непорозуміння, вони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство та проживають окремо. Втратили почуття любові та поваги одне до одного. Вважає подальше збереження сім`ї неможливим, просить шлюб розірвати. Протоколом автоматизованої системи документообігу від 19.12.2023 головуючим у справі визначено суддю Мичка Б.Р. Ухвалою судді від 02 січня 2024 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. У судове засідання позивач не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. У судове засідання відповідач не з`явився, надав суду заяву про визнання позову, просить розглянути справу у його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін та з врахуванням поданих заяв, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 17 вересня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №16. В шлюбі мають двох дітей: повнолітній син [PERSON] , [INFO] та неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . З`ясовано, що сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, втратили почуття любові та поваги одне до одного. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини не суперечать інтересам сторін, а відтак, шлюб слід розірвати. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1073, 60 грн. З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 536, 80 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 536, 80 грн. На підставі ст.ст.105, 109, 112 СК України,

Outcome: approved