Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін Позивач звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON] про стягнення 43\~787,46 грн. шкоди в порядку регресу та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що позивачем укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є «ВАЗ 2107», державний номер [NUMBER] . Відповідач, керуючи забезпеченим транспортним засобом, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду внаслідок якої пошкоджено автомобіль «ВАЗ 2109», державний номер [NUMBER] . При цьому під час вказаних подій відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння. Постановою суду відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі у сумі 43\~787,46 грн., і у зв`язку із тим, що відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння звернувся до суду із вимогою про його стягнення в порядку регресу. Відповідач відзиву на позов не надав. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі Ухвалою суду від 21.12.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження, судове засідання призначено на 29.01.2024 року. У судове засідання, яке відбулось 29.01.2024 року відповідач не з`явився, клопотань чи заяв з цього приводу суду не надав. Про дату, час і місце його проведення повідомлений у встановлений законодавством спосіб. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Частиною четвертою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) встановлено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи наявність підстав, визначених частиною першою статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом 20.12.2022 року між позивачем та відповідачем укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №\~АР-3358614. Відповідно до умов якого позивач зобов`язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон № 1961-IV). Забезпеченим транспортним засобом за вказаним договором є автомобіль ««ВАЗ 2107», державний номер [NUMBER] . 15 травня 2023 року о 14 годині 40 хвилин в м. Запоріжжя, вул. Щаслива, буд. 13, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2107», державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ 21093», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду, після чого, [PERSON] продовжував самовільний рух та здійснив зіткнення з «SEAT LEON», державний номерній знак [NUMBER] . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, тілесних ушкоджень при ДТП не отримано. Своїми діями [PERSON] порушив п. 1.3, 2.3б, 12.1, 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2023 року у справі №334/4143/23 [PERSON] визнано винним у вчинені у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП накласти адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 43\~787,46 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №2654 від 04.08.2023 року, платіжною інструкцією №3376 від 04.10.2023 року та платіжною інструкцією №3429 від 06.10.2023 року ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Відповідно до преамбули Закону № 1961-IV цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 6 Закону № 1961-IV встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Приписами пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником) (підпункт в пункту 38.1 статті 38 названого Закону). Частиною шостою статті 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2023 року у справі №334/4143/23 встановлено, що відповідач на момент ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Отже, виплативши потерпілій стороні на основі договору добровільного страхування страхове відшкодування, до страхової компанії перейшло, право вимоги до винної особи відповідача. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. До матеріалів справи представником позивача долучено копію договору про надання правничої допомоги від 15.11.2023 року за змістом якого позивач очікує понести витрати на правничу допомогу, пов`язані із розглядом цієї справи, у сумі 18\~000 грн.

Outcome: approved