Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що залишилися після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Крім цього, позивачка просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,25 га в [ADDRESS] , земельних ділянок площею 0,45 га для ведення особистого селянського господарства в с.Рокита Ковельськьго району Воилнської області та право на здійснення реєстрації права власності з отриманням витягів з Державного реєстру прав на вищевказані земельні ділянки на ім"я [PERSON] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивачка. Інші спадкоємці за законом: дружина спадкодавця [PERSON] та дочка спадкодавця [PERSON] від прийняття спадщини відмовилися. Про що подали заяви нотаріусу. При житті спадкодавець не завершив процедуру оформлення права власності на житловий будинок та земельні ділянки. Тому позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Відповідачі відзиву на позов не подали. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач та її представник - адвокат Хомич А.В.. подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позов підтримали та просили його задовольнити. судові витрати просили залишити за позивачкою. Від Дубечненської сільської ради до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Проти задоволення позову не заперечили. Відповідачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнала, не заперечила проти задоволення позову. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду 08 січня 2024 року відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд у порядку загального позовного провадження. Запропоновано відповідачам надати відзив на позовну заяву. Витребувано від приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Н.Г.Бабич спадкову справу (належним чином завірені копії документів), заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідачі подали до суду заяву про визнання позовних вимог. Дана обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2\~статті 247 ЦПК України\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини встановлені Судом. [INFO] помер [PERSON] . Був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . До дня смерті проживав разом із дружиною [PERSON] . Згідно виписки з погосподарської книги № Р-2 за 2021 рік Дубечненської сільської ради будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] належав [PERSON] . Рішеннями Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області від 27 липня 1997 року № 54 та від 13 серпня 1997 року № 12/7 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та земельну ділянку площею 0,45 га для ведення особистого селянського господарства в с.Рокита Ковельського району Волинської області. Що також підтверджується довідкою виконкому Дубечненської сільської ради Ковельського району Волинської області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивачка, як спадкоємець за законом першої черги, належним чином та у визначений законом строк. Про що подала заяву нотаріусу. Інші спадкоємці за законом першої черги: дружина спадкодавця [PERSON] та дочка спадкодавця [PERSON] від прийняття спадщини відмовилися в користь позивачки. Про що подали заяви нотаріусу. Доказів про існування інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обов`язкову частку, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] судом не встановлено. 25 лютого 2021 року приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Н.Г.Бабич заведено спадкову справу № 33-2021 після смерті [PERSON] . Проте нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинковолодіння та земельні ділянки в зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів на спадкове майно. Про що винесена постанова. \~\~Позивачкою виготовлено Технічний паспорт на будинок садибного типу по [ADDRESS] . Вартість нерухомого майна по [ADDRESS] становить 73 838,00 грн. При житті спадкодавець не завершив процедуру оформлення права власності на житловий будинок та земельні ділянки. Документи, що підтверджують право власності не отримав. Оцінка Суду Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно\~\~до\~\~частини\~\~першої\~\~статті\~\~16\~\~ЦК\~\~України\~\~кожна\~\~особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з пунктом 3.1\~інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Відповідно до статі 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не прийнялися внаслідок його смерті. Таким чином, після смерті\~ [PERSON] відкрилась спадщина на майно та майнові права, що належали спадкодавиці на день смерті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1261 \~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини він не заявив про відмову від неї. Згідно з статтею 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; -погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України\~не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу\~X "Перехідні положення" ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ\~України від\~26\~грудня 1992\~року «Про\~приватизацію земельних\~ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до\~Декрету КМ України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина 3 статті 116 ЗК України). Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавець за життя не завершив приватизацію зазначених вище земельних ділянок. Дана обставина стала причиною не отримання ним правовстановлюючих документів на землю. Що унеможливлює спадкування позивачкою земельних ділянок. \~Із урахуванням зазначених вище вимог, суд вважає, що позивачка [PERSON] є спадкоємицею за законом першої черги після смерті\~ [PERSON] . У визначений строк позивачка звернулася до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини. У зв`язку із подання цієї заяви нотаріальною контрою відповідно до законодавства України було заведено спадкову справу. Однак свідоцтво про право на спадщину за законом не було видано в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно у спадкодавця. Враховуючи те, що на спадкове майно, окрім позивачки, інших спадкоємців немає, що підтверджуються копією спадкової справи після смерті [PERSON] , суд вважає за доцільним задовольнити позов. Суд, давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачкою в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи клопотання позивачки, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачкою.

Outcome: approved