Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

Рух справи 21.05.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 17.05.2021, за підписом представника позивача - Крючкова С.С. (діє на підставі - довіреності), в якій позивач просить стягнути з відповідача суму кредитної заборгованості у розмірі 21 757,97 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла 02.06.2021. Ухвалою Солом`янського районного суду від 07.06.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Обґрунтування позову В позові вказується, що 02.10.2018 між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник та/або Клієнт) було підписано Заяву про приєднання № 540324011 (далі - Заява про приєднання, або Заява) до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) /далі - Договір/. Як зазначається у позові, згідно з п.п 3.4.1 Договору Клієнту відкривається поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях (далі - Рахунок) на умовах тарифного пакету «Зарплатний» Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ Банку. Банк надає Клієнту Платіжну картку та конверт з персональним ідентифікаційним кодом (далі - ПІН-код). В своїй Заяві на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту), яка є складовою Заяви на приєднання, Клієнт просив Банк надати йому кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії на його картковий рахунок. Зі слів позивача, Банк встановив Клієнту Кредитну лінію у сумі 30 000,00 грн. Як зауважує позивач, згідно з п. 6.6.1. Заяви процентна ставка за Кредитом складає 0,001% процентів річних за користування кредитними коштами, крім випадку припинення трудового договору. Згідно пункту 6.6.2. Заяви комісійна винагорода складає 3,2 % процентів щомісячно за обслуговування використаної частини кредиту. Позивач звертає увагу на те, що відповідно до умов Договору Клієнт зобов`язаний щомісячно отримувати звіт (виписку) по Рахунку та сплачувати Кредитом всі платежі на підставі цього звіту (виписки) по Рахунку, не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем чи неробочим згідно з Договором. За невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання Клієнтом будь-яке грошового зобов`язання перед банком у розмірі та в строки, передбачені Договором, Банк мі право нараховувати на суми прострочених платежів та стягувати пеню за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної її сплати, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, якщо інше не передбачено Договором (п. 9.1 розділу IX. Договору «Відповідальність клієнта та банку»). Пеня нараховується у валюті грошового зобов`язання, за неналежне виконання якого вона застосовується, і сплачується в національній валюті за Курсом, встановленим НБУ на 15-00 годину, за київським часом Банківського дня, в який сплачується пеня. Як стверджує позивач, Банк виконав свої зобов`язання за Договором, надавши відповідачу кредит у встановленому Договором розмірі. Проте, відповідач порушив умови Договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені Договором строки та порядку, у зв`язку з чим, у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів. Відповідно до розділу XXII. «ЗАГАЛЬНІ УМОВИ НАДАННЯ КРЕДИТУ» ч.1.32. Строк повернення Кредиту є таким, що настав, і Клієнт зобов`язаний погасити заборгованість за Кредитом у повному обсязі не пізніше наступного робочого дня після настання будь-якого із наступних випадків (обставин), п № 7 прострочення виконання зобов`язань Клієнта за цим Договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за Кредитом та/або процентами та/або комісіями) за Кредитним договором на строк понад 58 (п`ятдесят вісім) календарних днів. Таким чином, як наполягає позивач, станом на 15.04.2020 заборгованість відповідача становить - 21 757,97 грн, яка складається з: 21 293,85 грн - загальної суми основної заборгованості, 78,50 грн - суми втрат від інфляції на суму простроченого кредиту, 10,59 грн - суми втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів, 362,85 грн - розмір 3% річних на суму простроченого кредиту, 12,18 грн - розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів. Щодо правової позиції відповідача Відзив на позовну заяву не надійшов. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. З відповіді Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської РДА вбачається, що з відповідач ( [PERSON] ) з 02.01.2018 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 54). Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його. За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, 15.05.2023 суд зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади, унікальний покажчик ресурсу: https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1422584/. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Разом з тим, суд враховує, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 905/2382/17 відсутність відзиву на позов не є визнанням позовних вимог та не означає доведеність позовних вимог. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. 02.10.2018 між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - Договір) шляхом підписання Заяви про приєднання № 540324011 до договору комплексного банківського обслуговування та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) /а.с. 30-34/. За умовами даного договору Банк відкрив відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях на умовах тарифного пакету «Зарплатний», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ Банку. Банк надає Клієнту Платіжну картку та конверт з персональним ідентифікаційним кодом. В своїй Заяві на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту), яка є складовою Заяви на приєднання, Клієнт просив Банк надати йому кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії на його картковий рахунок. Банк встановив Клієнту Кредитну лінію у сумі 30 000,00 грн. Згідно з п. 6.6.1. Заяви процентна ставка за Кредитом складає 0,001% процентів річних за користування кредитними коштами, крім випадку припинення трудового договору. Згідно пункту 6.6.2. Заяви комісійна винагорода складає 3,2 % процентів щомісячно за обслуговування використаної частини кредиту. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання станом на 15.04.2020 заборгованість відповідача по договору від 02.10.2018 складає 21 757,97 грн, в т.ч.: заборгованості за основним боргом (кредитом) - 21 293,85 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 362,85 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 12,18 грн, втрати він інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 78,50 грн, втрати він інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 10,59 грн. При цьому, в такому розрахунку зазначено, що розмір встановленого 12.10.2018 ліміту - 30 000,00 грн, термін дії банківської платіжної картки № [NUMBER] - квітень 2023 року (а.с. 7). Крім того, до матеріалів справи долучено виписку по картковому рахунку відповідача за період 01.07.2018 - 02.10.2018 за змістом якої кінцевий баланс по карті складає: -986,61 грн, дебет по карті: 45 212,09 грн, комісія: -315,00 грн, кредит: 45 542,11 грн (а.с. 35-40). Також, до позовної заяви долучено: договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та додаток № 1 до нього (а.с. 10-29); копію паспорту та ідентифікаційного коду відповідача, які ним засвідчені (а.с. 41-46). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частинами 1-3 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Ощадбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При цьому, суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Суд бере до уваги, відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 35-40). Звертаючись до суду з позовом, Банк вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Разом з тим, суд бере до уваги правові висновки, наведені, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 333/5483/20 (провадження № 61-19321св21), а саме: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій). Таким чином, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами». Як вбачається з матеріалів справи, за відповідачем станом на 15.04.2020 рахується заборгованість по договору від 02.10.2018 у сумі 21 757,97 грн, в т.ч.: заборгованості за основним боргом (кредитом) - 21 293,85 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 362,85 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 12,18 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 78,50 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 10,59 грн. Відповідач доводів позивача про таку заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості за кредитним договором не подав. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. Виходячи із наведеного, оскільки заборгованість за кредитом позичальником повернута не була, банк отримав право на задоволення своїх вимог кредитора шляхом стягнення заборгованості за наданим кредитом. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 757/37126/18 (провадження № 61-406св21) загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру відсотків та пені, наявності доказів, що їх підтверджують). Як вказано у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 296/7213/15 (провадження № 61-10125св21), суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. З урахуванням наведеного суд звертає увагу на те, що позовні вимоги про стягнення: 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 362,85 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 12,18 грн, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 78,50 грн, втрат ві інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 10,59 грн, - задоволенню не підлягають, оскільки між сторонами було погоджено умови договору щодо розміру відсотків. Таким чином, правові підстави на стягнення 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України відсутні. Натомість в іншій частині позовних вимог позивачем доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, наявні правові підстави для їх стягнення з відповідача з урахуванням процентів за користування кредитом. Щодо судового збору Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 270,00 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (а.с. 5-6). Враховуючи викладене,

Outcome: partial