Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 05.07.2007р. з відповідача по даній справі [PERSON] в користь [PERSON] стягувались аліменти на її (позивача по справі) утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.06.2007р. до досягнення повноліття. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.12.2022р. її матір - [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно позивачки по справі [PERSON] та другої дитини [PERSON] . Станом на 26.12.2023р. сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів відповідача по справі [PERSON] становить 51200 грн. 50 коп. З 01.09.2021р. вона навчається на денній формі навчання у Луцькому Вищому професійному училищі за рахунок державного замовлення за фахом - кухар, кондитер. Термін закінчення навчання у вищезазначеному навчальному закладі до 03.05.2025 року. Крім того зазначає, що проживає окремо від батька в с. Омельно Луцького району Волинської області. Винаймає житло (кімната) вартість якого становить 1500 грн. щомісячно у якій сплачує комунальні платежі вартістю близько 500 грн. на місяць. Витрати на проїзд в громадському транспорті становлять 800 грн. щомісячно, а витрати на купівлю додаткової літератури, канцелярських виробів та інших роздрібних товарів - 700 грн. Витрати на одяг та харчування 3500 грн. щомісячно. Відповідач по справі [PERSON] матеріальної допомоги на її утримання не надає, її життям, здоров`ям та навчанням не цікавиться, при цьому позивач по справі не в змозі самостійно забезпечити своє належне матеріальне забезпечення, оскільки навчається на денній формі навчання, а тому просить суд стягувати з відповідача по справі на її користь аліменти, як дитини, яка продовжує навчанням, у твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн. щомісячно, починаючи з 18.01.2024р. і до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.01.2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу по справі було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач по справі [PERSON] та її представник - адвокат Черніка П.М. в судове засідання не з`явились, адвокат Черніка П.М. подав суду заяву про підтримання позовних вимог, просить розгляд даної цивільної справи проводити у їх відсутності. Щодо заочного розгляду справи, не заперечує. Відповідач по справі [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву до суду відповідач не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. За згодою позивача по справі, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Дослідивши представлені письмові докази у справі, суд зазначає наступне. Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 21 травня 2007р. встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є батьком позивачки по справі [PERSON] (а.с. 5). З копії виконавчого листа Маневицького районного суду Волинської області від 05.07.2007р. вбачається, що з відповідача по даній справі [PERSON] в користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.06.2007р. до досягнення повноліття (а.с. 6). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що станом на 26.12.2023р. заборгованість зі сплати аліментів відповідача по справі [PERSON] становить 54134 грн. 25 коп. (а.с. 10). З копії рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.12.2022р. (судова справа №2477/22, провадження №2/0158/652/22) вбачається, що матір позивачки по справі [PERSON] - [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей - позивачки по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7-9). З довідки Державного професійно-технічно навчального закладу «Луцьке вище професійне училище» №40 від 16.01.2024р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] навчається на денній, державній формі навчання за фахом - кухар, кондитер, термін навчання у вищезазначеному навчальному закладі до 03.05.2025 року (а.с. 4). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню ст. 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Крім цього, згідно ст. 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами України окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 20 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що відповідач по справі не відноситься до категорії непрацездатних осіб і не позбавлений обов`язку утримувати свою повнолітню дочку. Разом з тим, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не є у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів. Суд зауважує, що мінімальний розмір аліментів на повнолітню дитину законом не встановлений. При цьому, частиною дев`ятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. З позовної заяви вбачається, що позивач по справі несе витрати по найму (оренді) житла (кімнати), а також по оплаті комунальних послуг, при цьому суду не надано доказів на підтвердження вказаних обставин. Крім того позивачем не зазначено та не наданого доказів щодо отримання нею стипендії по місцю навчання. Матеріали даної цивільної справи не містять доказів щодо матеріального становища відповідача по справі, перебування на його утриманні інших осіб та спроможність сплачувати аліменти у розмірі зазначеному позивачем у позовній заяві. Потреба повнолітньої дитини у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання полягає у необхідності отримання коштів для проїзду до місця навчання, придбання одягу, продуктів харчування, канцелярських виробів, підручників тощо. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Повно, всебічно, дослідивши надані письмові докази по справі в їх сукупності та взаємозв`язку, беручи до уваги матеріальний стан сторін, потреби повнолітньої дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання, як дитини, яка продовжує навчанням, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи від дня подачі позов до суду і до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення 23-х років. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та зобов`язання щодо утримання. Такий розмір аліментів є розумним і необхідним для забезпечення мінімальних потреб, необхідних для утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Згідно із положенням ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial