Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

22 вересня 2023 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свій позов тим, що вона перебувала в шлюбі [PERSON] і вони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] по досягненню 16-річного віку змінив прізвище на « [PERSON] ». Позивач, після розірвання шлюбу з відповідачем, вдруге вийшла заміж та змінила прізвище на « [PERSON] ». Діти постійно проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] та перебувають на повному її утримання. Відповідач проживає окремо і не виконує свої батьківські обов`язки, не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям, тобто фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Усі обов`язки по вихованню та утриманню дітей здійснює позивач. Свідоме та тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками відносно дітей є підставою для позбавлення його батьківських прав. Враховуючи вищенаведене, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно трьох неповнолітніх дітей. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2023 року, справа передана на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій ( ас 24). 26.09.2023 року на запит головуючого судді надійшла відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про місце реєстрації відповідача ( ас 25), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно частини 1 статті 27 ЦПК України. 06.10.2023 року на запит суду від 27.09.2023 року до Управління ДМС у Волинській області ( ас 30) надійшла відповідь від уповноваженої особи про місце реєстрації відповідача: [ADDRESS] . Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 09.10.2023 року позовна заяву прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання ( ас 34-35). Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 31.10.2023 року до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Виконавчий комітет Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області, як орган опіки та піклування ( ас 45-47). 09.11.2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає повністю, оскільки, на його думку, це позивачка налаштовує дітей проти нього і не дає можливості йому спілкуватися з ними та чинить перешкоди. Як під час перебування у зареєстрованому шлюбі, так і після його розірвання, він намагався зберегти зв`язок із дітьми, допомагати позивачці їхньому вихованню та вирішувати нагальні потреби. Були випадки, що, коли він приїжджав до дітей, то позивачка намагалася не пустити їх до нього на спілкування. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення його батьківських прав є безпідставним, оскільки його ніхто не заслухав і не повідомив про ухвалення такого рішення. Просить в задоволенні позову відмовити ( ас 52-55). 21.11.2023 року третя особа подали матеріали справи, відповідно до яких рішенням виконавчого комітету Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області за № 55 від 31.08.2023 року був затверджений Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей ( ас 61-67). 28.11.2023 року позивач подала Відповідь на Відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що за вісім років після розірвання шлюбу відповідач приїзджав побачити дітей кілька разів і в основному на підпитку, щоразу влаштовував сварки в присутності дітей, у зв`язку з чим одного разу вона викликала поліцію. Останні два роки відповідач взагалі не приїзджав та не телефонував і не цікавився дітьми, їх потребами чи успіхами у школі. За ці всі роки відповідач не платив аліменти на утримання дітей, постійно озвучував претензії, влаштовував сварки, щоб вона відмовилась від аліментів, оскільки вважав, що не повинен нічого платити, так як ніде не працює. Просить позов задовольнити (ас 74-76). У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, яку просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю і суду пояснив, що він дійсно є батьком трьох дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вважає, що це позивачка налаштувала дітей проти нього, тому він позбавлений можливості з ними спілкуватися. Також пояснив, що аліменти на утримання дітей він не платить і не буде цього робити, оскільки вважає, що це повинні робити позивачка і її чоловік. Крім того, він матеріально допомагає в утриманні дітей, а саме: давав постіль, штори, подушки, купував дітям цукерки, а діти не вітають його та дідуся з днем народження та святами. Вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] і додатково суду пояснила, що підтримує висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно трьох неповнолітніх дітей. Також в судовому засіданні були заслухані, в присутності педагога і психолога та у відсутності позивача і відповідача, неповнолітні діти сторін: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які висловилися категорично проти будь-якого спілкування з відповідачем, якого не вважають своїм батьком. Кожен з них окремо розповів, що відповідач, коли вони жили разом, зловживав спиртними напояви, влаштовував сварки і скандали, а також бив маму (позивача) і їх. Відповідач останні кілька років не цікавиться їх життям та навчанням, не телефонує, не надає ніякої допомоги: ні грошової, ні матеріальної, і вони самі нічого від нього не хочуть. Ніякої постілі, штор, подушок відповідач не давав. Неповнолітній [PERSON] також розповів, що дійсно влітку 2021 року певний період він проживав разом з відповідачем та дідусем (батьком відповідача), який (дідусь) попросив пожити разом. Його мама (позивач) не чинила жодних перешкод в цьому бажанні. Він влаштувався влітку на роботу в піцерію і на зароблені кошти купив собі скутер. Проте, через певний час відповідач, який постійно зловживав спиртними напоями, побив його та вигнав з дому, сказавши, що не хоче більше його бачити. При цьому, скутер йому батько не віддав, а сказав, що це плата за те, що він жив разом з ним і відповідач витрачав кошти на його харчування. Після цього [PERSON] вирішив змінити прізвище на « [PERSON] », оскільки не бажає нічого мати спільного з відповідачем. Заслухавши пояснення учасників справи, думку неповнолітніх дітей, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.08.2006 року по 04.03.2015 рік і від спільного подружнього життя народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , який в 29.06.2023 року змінив прізвище на « [PERSON] »; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані і проживають за адресою: [ADDRESS] , разом з позивачем [PERSON] і [PERSON] , які з 12.02.2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Дані обставини встановлені і підтверджені поясненнями сторін, а також письмовими доказами: рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 04.03.2015 року (ас 8), Свідоцтвом про шлюб від 12.02.2016 року (ас 9), Свідоцтвом про народження від 22.05.2007 року (ас 10), паспортом [PERSON] № [NUMBER] (ас 11), Витягом з Реєстру Доросинівської територіальної громади № 2023/006127608 від 08.08.2023 року (ас 12), Свідоцтвом про народження від 24.04.2009 року (ас 13), Свідоцтвом про народження від 16.09.2011 року (ас 14), Свідоцтвом про зміну імені від 29.06.2023 року (ас 18), довідкою про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12.09.2023 року (ас 19). З характеристик за місцем навчання неповнолітніх дітей вбачається, що [PERSON] з навчальним закладом контакту не підтримує, успішністю дітей не цікавиться, батьківські збори не відвідує (ас 15, 16, 17). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] в [ADDRESS] , сім`я складається з: чоловіка [PERSON] , матері [PERSON] , дітей - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Житлове приміщення складається з чотирьох кімнат, коридора та ванни. Діти мають окремі кімнати. В будинку зроблено косметичний ремонт, наявна побутова техніка. Біля будинку є надвірні споруди. Умови для проживання задовільні. Діти навчаються в ОЗ «Доросинівський ліцей» (ас 20). З висновку органу опіки та піклування Доросинівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , затвердженого рішення виконавчого комітету Доросинівської сільської ради № 55 від 31.08.2023 року, вбачається, що [PERSON] не займається вихованням дітей, не цікавиться їх навчанням, вихованням та розвитком, тому, виходячи з вищевказаного, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей (ас 22-23, 61 зв-67). Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи в частині вимог про позбавлення батьківських прав, суд керується такими нормами права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу (далі - СК) України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно частин 2, 3 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Також, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Дослідивши надані учасниками справи докази, суд установив, що відповідач свідомо та умисно не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не цікавиться їх навчанням, не здійснює їхню підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання дітьми освіти. На думку суду, позивач довела обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно своїх трьох неповнолітніх дітей. З пояснень позивача вбачається, що вона була змушена відмовитися від примусового стягнення аліментів, оскільки відповідач постійно їй погрожував, вимагав відмовитися від аліментів, влаштовував скандали і сварки з цього приводу. Відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. В органи опіки та піклування і в суд з проханням встановити порядок спілкування з неповнолітніми дітьми відповідач не звертався, хоча, як вбачається з його пояснень, про таку можливість йому було відомо. Відповідач неодноразово в судовому засіданні заявляв: « Я її (позивача) засаджу». На запитання суду: «За що Ви її засадите і чому? Хто буде доглядати Ваших дітей, якщо Ви її засадите?», відповіді не надав. Також відповідач підтвердив в судовому засіданні, що жодної грошової допомоги на утримання дітей свідомо не надає, не має наміру її надавати, оскільки не вважає це своїм обов`язком. З пояснень неповнолітніх дітей вбачається, що вони тривалий час потерпали від психологічного та фізичного домашнього насилля зі сторони відповідача в період спільного проживанння. Також, з опитування дітей вбачається їх повне несприйняття відповідача своїм батьком і небажання з ним спілкуватися, підтримувати будь-які стосунки, внаслідок його агресивної поведінки, зловживання спиртними напоями, нерозуміння і небажання зрозуміти їх потреби, інтереси, життєві пріорітети. При цьому, неповнолітні діти заперечили, що на їх такий вибір впливала мама (позивачка). Надані сторонами і їх неповнолітніми дітьми пояснення в судовому засіданні дають підстави суду прийняти Висновок органу опіки та піклування Доросинівської сільської ради від 31.08.2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей, як належний та допустий доказ на підтвердження позовних вимог [PERSON] . Суд зазначає, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до трьох неповнолітніх дітей, без поважних причин залишивши їх без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми, які в силу свого віку та розвитку не бажають спілкуватися з відповідачем, та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно неповнолітніх дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Суд розцінює ухилення відповідачем від виховання та утримання трьох неповнолітніх дітей, як свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками і його поведінка є винною, оскільки відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків не унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання або з інших не залежних від нього причин. Встановлено, що відповідач цілеспрямовано, умисно і за власним усвідомленим бажанням самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не бажає дбати за харчування дітей, забезпечення їх одягом, книгами, іграшками тощо, переклавши цей свій прямий обов`язок на позивача. На думку суду, мотиви для позбавлення батьківських прав [PERSON] є доречними і достатніми, рішення про позбавлення його батьківських прав здатне забезпечити належний захист прав та інтересів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а висновок органу опіки грунтується на достатній доказовій базі. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , оскільки судовим розглядом встановлено факт умисного ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своїх дітей, і свідоме та тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо них є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved