Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі - «Відповідач»), в якому просить визнати за нею, [PERSON] право власності на недоодержану пенсію її чоловіком [PERSON] у зв`язку з його смертю в розмірі 179 771,96 грн.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області виплатити [PERSON] недоодержану пенсію її чоловіком [PERSON] у зв`язку з його смертю в розмірі 179 771,96 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що відмова Відповідача у виплаті на користь Позивача недоотриманої її померлим чоловіком пенсії є незаконною, оскільки, на думку Позивача, вона є спадкоємцем після смерті свого чоловіка, а до складу спадщини входить недоотримана пенсія в розмірі 179 771,96 грн. Представник Позивача подав на адресу суду заяву про розгляд справи ьез його участі, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, - на адресу суду подано відзив на позов, у якому представник посилається на необґрунтованість позовних вимог, а також на притаманність даному спору характеру публічного та необхідність його розгляду в порядку адміністративного судочинства. В частині заперечень по суті спору Відповідач у відзиві на позов покликається на те, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки вказана сума у 179 771,96 грн. не може вважатися недоодержаною пенсією, оскільки виплата заборгованості донарахованої на виконання рішення суду здійснюється за рахунок додатково виділених коштів з Державного бюджету за окремою бюджетною програмою. Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області явку уповноваженого редставнрика до суду повторно не забезпечило, про причини неявки суду не сповістило, про дату та час судових засідань повідомлялося належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві та відзиві на позов пояснення Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Щодо доводів сторони Відповідача про публічно-правовий характер спору. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України закріплено право особи на звернення до суду за захистом, за змістом якого кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до змісту глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закономустановлений інший порядок судового вирішення. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Отже, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Так, у спірних правовідносинах, які виникли між Відповідачем (органом Пенсійного фонду України) та Позивачем [PERSON] , дійсно однією із сторін є орган державної влади. Однак, зміст даних спірних правовідносин становить захист спадкових прав [PERSON] , оскільки, звертаючись до Відповідача із відповідною заявою про виплату недоодержавної її чоловіком, який помер, пенсії, вона бажає реалізувати право на спадкування - отримати спадщину у вигляді грошових коштів (неотриманої пенсії її чоловіка-спадкодавця), обов`язок щодо виплати яких виник у органу пенсійного фонду за життя її померлого чоловіка. Даний спір не стосується підтвердження певного соціально-правового статусу, право на виплату пенсії тощо. Даний спір не є пенсійним спором, а є спором спадковим. Суд зауважує, що в рамках даної справи у візиві на позов Відповідач безпідставно намагається надати спірним правовідносинам характеру публічного спору (спору про право на отримання пенсії), оскільки з моменту смерті спадкодавця (отримувача пенсії) та видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину - такі відносини трансформувалися у спадкові. В разі наявності з боку органу пенсійного фонду спору (заперечення) щодо конкретного розміру пенсії, на яку видано свідоцтво про право на спадщину за законом - відповідно до вимог чинного законодавства таке свідоцтво може бути предметом оскарження у встановленому законом порядку. Безпідставними є посилання представника Відповідача у відзиві на позов на відповідну практику Верховного Суду, оскільки відповідні справи, які переглядалися Верховним Судом, та на які посилається представник Відповідача, стосуються підтвердження за особою певного соціально-правового статусу щодо виплати пенсії чи іншої допомоги, а, натомість, у спірних правовідносинах Позивач [PERSON] такого питання не ставить. Щодо практики Великої Палати Верховного Суду, на яку у відзиві на позов посилається представник Відповідача, Суд зауважує, що предметом позовних вимог у справах №42/52/3296/16 та 757/63985/16 були повністю відмінні фактичні обставини; і у вказаних справах розглядався спір між пенсіонером, якому рішенням суду присуджено випату недоотриманої пенсії, та органом пенсійного фонду. Враховуючи вищевикладене, Суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо характеру даного спору як публічно-правового. По суті позовних вимог Судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1969 року (а.с.13). [PERSON] , як пенсіонер з 29.03.1994, перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року у справі №300/2147/22, яке набрало законної сили 01.08.2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104993390): визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у здійснені перерахунку та виплаті [PERSON] пенсії з 01.04.2019, відповідно до довідки Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 19.04.2022 №9/1/498 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, встановленого за відповідною (аналогічною) посадою, яку позивач обіймав на день звільнення зі служби, з урахуванням основних та додаткових щомісячних видів грошового забезпечення. зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ) провести перерахунок основного розміру пенсії [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , [ADDRESS] ) з 01.04.2019, відповідно до довідки Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 19.04.2022 №9/1/498 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 та виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум. стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ) на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , [ADDRESS] ) сплачений судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. Листом від 22.09.2022 року (а.с.21) Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило [PERSON] про те, що розмір різниці між перерахованою пенсією та фактично виплаченою за період з 01.04.2019 року по 31.08.2022 року становить 179 771,96 грн.; та повідомлено, що вказану суму пенсії буде виплачено за наявності додаткового фінансування з Державного бюджету. Згідно Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 26 квітня 2023 року (а.с.14) [PERSON] помер [INFO] . 15 грудня 2023 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної конториАндрусяк К.Ф. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа №488/2022) (а.с.66), яким посвідчено, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є його дружина - [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: грошового забезпечення згідно Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.06.2022 року справа №300/2147/22. Розмір боргу невиплаченої суми коштів складає 179 771,96 грн. за період з 01.04.2019 по 31.08.2022, що підтверджується Довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 14.12.2023т року за №0900-0405-8/64308. 07.07.2023 року [PERSON] зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про виплату суми пенсії у 179 771,96 грн. Листом від 02.08.2023 року (а.с.25-26) Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило заявника про те, що вказана заборгованість у розмірі 179 771,96 грн. не може вважатися недоодержаною пенсією, оскільки виплата заборгованості донарахованої на виконання рішення суду пенсії за рахунок додатково виділених коштів з Державного бюджету, фінансування яких здійснюється за окремою бюджетн6ою програмою. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили. Також у даному листі Відповідачем зазначено, що оскільки стягувачем у справі №300/2147/22 є [PERSON] , підстав для проведення виплати заявниці пенсії на виконання рішення суду у справі №300/2147/22 або внесення відомостей про зміну стягувача у даній справі немає. Вважаючи таку відмову незаконною, Позивач звернулася до суду з даним цивільним позовом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається напідставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Як зазначено Верховним Судом у постанові від 23 лютого 2022 року у справі №428/10113/20 (провадження № 61-14299св21): «Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що: - цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме томуу членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати». Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Згідно із частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зміст ч. 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Суд звертає увагу на те, що Цивільний кодекс України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Так, у спірних правовідносинах відповідне право на суму пенсії, що увійшла до складу спадщини, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (Свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 грудня 2023 року, видане державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори), яке в розумінні ст. 66 Закону України «Про нотаріат» є правовстановлюючим документом, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємця. У вказаному свідоцтві зазначено, що спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: грошового забезпечення згідно Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.06.2022 року справа №300/2147/22. Розмір боргу невиплаченої суми коштів складає 179 771,96 грн. за період з 01.04.2019 по 31.08.2022, що підтверджується Довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 14.12.2023т року за №0900-0405-8/64308. Суд зазначає, що в даному випадку свідоцтво, яке видано на спадщину, яка складається з недоотриманих пенсійних коштів в розмірі 179 771,96 грн., на час розгляду справи є чинним, сума, що зазначена у свідоцтві сторонами не оспорювалась. Докази на підтвердження того, що вищевказане свідоцтво про право на спадщину за законом в судовому порядку оскаржувалося Відповідачем чи іншими особами - в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, Суд вважає, що у спірних правовідносинах Відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав Позивача як спадкоємця на отримання всього належного їй спадкового майна, яке визначено в свідоцтві про право на спадщину за законом від 15.12.2023 року. Зазначена у листі мотивація Відповідача про те, що вказана заборгованість у розмірі 179 771,96 грн. не може вважатися недоодержаною пенсією, оскільки виплата заборгованості донарахованої на виконання рішення суду пенсії за рахунок додатково виділених коштів з Державного бюджету, фінансування яких здійснюється за окремою бюджетн6ою програмою; черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили, - є юридично неспроможною, оскільки усталений порядок виплати органом пенсійного фонду недоотриманої пенсії на підставі рішення суду жодним чином не впливає на суть та природу такої виплати, яка залишається недоотриманою пенсією. При цьому, згідно закону така недоотримана спадкодавцем пенсія входить до складу спадщини та успадковується на загальних підставах. У зв`язку з цим Суд приходить до висновку, що, відмовляючи [PERSON] у здійсненні на її користь виплати спадщини (суми недоотриманої пенсії її померлого чоловіка у розмірі 179 771,96 грн.), Відповідач Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області порушило спадкові права Позивача, у зв`язку з чим позовна вимога про зобов`язання виплатити дані кошти - підлягає задоволенню. Позовна вимога про визнання права власності на недоодержану пенсію є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки право власності [PERSON] на суму недоодержаної її чоловіком пенсії у розмірі 179 771,96 грн. підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.12.2023 року, виданим державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Андрусяк К.Ф. (спадкова справа №488/2022) (а.с.66), а тому визнавати право власності повторно за рішенням суду є безпідставним. В цій частині позову слід відмовити. Відповідно до ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. Судовий збір слід розподілити у відповідності до статті 141 ЦПК України. Зокрема, оскільки Позивач звільнена від сплати судового збору, витрати зі сплати судового збору (пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам) підлягають стягненню з Відповідача на користь Державного бюджету України. На підставі викладеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 328, 1216, 1217, 1227 ЦК України, статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,

Outcome: partial