Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що вона є єдиним власником житлового будинку [ADDRESS] . В цьому будинку також зареєстроване місце проживання відповідачки та її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Однак, відповідачі фактично не проживають в даному житлі з 2006 року у зв`язку з виїздом за кордон, участі в утриманні та благоустрої цього житла не беруть, там відсутні їхні особисті речі. Реєстрація відповідачів та її вказаному будинку порушує права власника даного жилого приміщення, вона позбавлена права розпоряджатися своїм майном, змушена сплачувати комунальні платежі у більшому розмірі, позбавлена можливості оформити житлову субсидію. Позивач неодноразово вживала заходів для врегулювання спору, однак, відповідачка не бажає добровільно зняти з реєстрації своє місце проживання в цій квартирі. Тому позивачка на підставі ст.405 ЦК України просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування зазначеним житлом. Позивачка в судове засідання не з`явилася, 03.11.2023 року її представник, адвокат Романенчук А.В. подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його та позивачки участі (а.с.23). Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, хоча були належно повідомлені про розгляд справи за зареєстрованим місцем їх проживання, причин своїх неявок суду не повідомили, не звернулись із заявою (заявами) про розгляд справи в їх відсутності та не подали відзив на позов. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивачки не заперечила проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін (їх представників) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч.1 ст.321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.405 цього Кодексу члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ч.1 ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Судом встановлено, що позивачка на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.11.2021 року, реєстровий номер № 1212, а також витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 284787469 від 15.11.2021 року є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.10, 11). Даними довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від № 4196, виданої Управлінням "Центр надання адміністративних послуг" Івано-Франківської області 05.04.2023 року, встановлено, що місце проживання відповідачів зареєстроване у спірному будинку за вищевказаною адресою (а.с.12). Однак, відповідно до даних акту про непроживання особи за місцем реєстрації, складеного 02.05.2023 року старостою Воскресинцівського старостинського округу Коломийського району Івано-Франківської області, за участі сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідачі фактично не проживають у спірному будинку з 2006 року, оскільки перебувають за кордоном (а.с.9). На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право на користування вказаним житловим будинком, оскільки вони більше року там не проживають. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.317, 321, 391, 405 ЦК України, ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та,

Outcome: approved