Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

До Ірпінського міського суду звернувся [PERSON] із заявою з урахуванням поданих уточнень про визнання безвісно відсутнім свого батька [PERSON] . Заяву мотивує тим, що його батько з початку окупації у лютому 2022 року перебував за місцем свого мешкання у м. Буча Київської області. Зазначає, що його батько був громадським діячем, керівником відділення ВО «Свобода» в м. Буча, активно приймав участь у спротиві та допомозі людям, що опинилися в окупації. Деякий час з ним був зв`язок, але з середини березня 2022 року його місце знаходження невідомо, за місцем проживання він не з`являється. Одразу після деокупації Бучанського району Київської області заявник прибув за місцем проживання свого батька, але його не знайшов. У зв`язку із зникненням батька заявник звернувся з заявою до Слідчого управління ГУ СБУ у м. Києві та Київської області. 26.08.2023 заявником було отримано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно з яким за його заявою про зникнення батька було зареєстровано кримінальне провадження № 12022111050001280 від 19.04.2022. Зазначає, що у зв`язку з відсутністю актового запису про смерть батька наразі неможливо визначити його спадкодавцем та вчиняти дії щодо оформлення спадщини. У зв`язку із викладеним просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнім. У судовому засіданні представник заявника просив суд задовольнити заяву, зазначила, що [PERSON] певний період часу очолював Бучанську організацію політичної партії «Свобода», під час окупації м. Буча Київської області в середині березня 2022 року його затримали російські військові у власному будинку та вивезли в невідомому напрямку, після чого в місці проживання більше року він не з`являється. Інші учасники процесу в судове засідання не прибули, належним чином повідомлялися про розгляд справи, клопотань про відкладення судового засідання не подавали Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.01.1986 Ірпінського МО РАЦС Київської області. Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.04.2022 за заявою [PERSON] було зареєстровано кримінальне провадження № 12022111050001280 щодо зникнення з березня 2022 року його батька [PERSON] , [INFO] , та визначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 438 КК України. Згідно з відповіддю Ірпінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у бучанському районі Київської області від 31.08.2023 № 1977/30.17-24 актовий запис про смерть [PERSON] , [INFO] , відсутній. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , [INFO] , [PERSON] під час окупації Бучанського району Київської області з середини березня 2022 року відсутній за місцем свого постійного проживання. Факт відсутності [PERSON] у місці свого проживання понад один рік підтверджується також нотаріально посвідченою заявою [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадах. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Предметом доказування у справі про оголошення фізичної особи безвісно відсутньою є обставини, які підтверджують відсутність відомостей про місцеперебування особи у місці її постійного проживання протягом одного року, вживання заявником заходів до розшуку особи, неможливість встановлення місця знаходження даної особи. Згідно з ч. 1 ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 серпня 2019 року у цивільній справі №225/2576/17 (провадження №61-30491св18), безвісна відсутність це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалось встановити місця її знаходження (переживання). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставою для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісною відсутньою. Положення статті 43 ЦК України передбачають перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Як вбачається із поданої до суду заяви про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, підставою для звернення заявника із вказаною заявою є необхідність реалізації майнових прав. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та наявність підстав для визнання [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнім, оскільки факт відсутності останнього за місцем свого постійно проживання більш як протягом одного року підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються, заявнику та іншим заінтересованим особам нічого не відомо про місце перебування [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою, або іншою заінтересованою особою. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved