Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] від імені якого діє адвокат Авдєєнко В.В. звернувся з позовом до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, Гусятинського селищного голови Карпа С.О., третя особа комунальне некомерційне підприємство «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради та просить визнати протиправним та скасувати рішення Гусятинської районної ради №646 від 19 листопада 2020 року. Поновити [PERSON] на роботі на посаді головного лікаря Гусятинської центральної комунальної районної лікарні. В обгрунтування позову посилається на те, що позивач був звільнений з роботи на підставі оспореного рішення без встановлених законодавством підстав, оскільки підстави для розірвання трудового договору, передбачені виключно КЗпП України. В свою чергу, слід зазначити, що фактичне поновлення позивача на роботі не відбулось, оскільки позивача не було допущено до виконання роботи, яку позивач виконував до свого звільнення. Ухвалою судді від 17.07.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. 02.08.2023 року представником відповідача Гусятинської селищної ради Карпо С. подано відзив на позов, у якому сторона виклала заперечення проти позову, посилаючись на те, що Гусятинська селищна рада не є правонаступником Гусятинської районної ради. Наголошують, що Гусятинський селищний голова Карпо С.О. не наділений жодними повноваженнями щодо можливості скасувати чи відмінити будь яким чином рішення районної ради чи бодай би внести у нього зміни. На думку відповідача, позивач не вірно визначив відповідачів у своєму позові. Гусятинська селищна рада та Гусятинський селищний голова Карпо С.О. не є належними відповідачами у даній справі. Позивач 26 листопада 2020 року отримав особисто копію Рішення тридцять першої сесії сьомого скликання Гусятинської районної ради від 19 листопада 2020 року №646, що підтверджується матеріалами переписки між Гусятинською районною радою та позивачем, а також рішенням Гусятинського районного суду у цивільній справі № 596/574/22 від 17 серпня 2022 року. Оскільки позивач звернувся із даною позовною заявою до Гусятинського районного суду у червні 2023 року, він, на думку відповідача, пропустив встановлений ст.233 КЗпПУ місячний строк. (а.с.23-25). 02.08.2023 стороною позивача подано відповідь на відзив, в якому представник сторони посилається на безпідставність доводів та міркувань відповідача. Так, відповідач зазначає, що не є правонаступником Гусятинської районної ради з спірних правовідносинах. Разом з тим, вказані доводи спростовуються ухвалою Гусятинського районного суду від 17.03.21 та постановою Верховного Суду від 21.04.22 по справі №596/1219/18. Також відповідач вказує, що позивачем пропущено строк, передбачений ст. 233 КЗпП України для оскарження спірного акту ненормативного характеру. Однак, такі доводи відповідача є хибними з огляду на вимоги п. 1 Прикінцевих положень КЗпП України, де обумовлено, що під час дії карантину, встановленої Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені ст. 233 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Оскільки в період з 12.03.20 по 30.06.23 на території України діяв карантин, починаючи з постанови КМУ №211 від 11.03.20 та завершуючи постановою КМУ №383 від 25.04.23, у вказаний період строки, передбачені ст. 233 КЗпП України продовжувались. Враховуючи ту обставину, що оспорена постанова була прийнята в період карантину, строки на її оскарження продовжувались в період дії такого карантину. На думку сторони позивача, слід звернути увагу суду на ту обставину, що по суті вимог відповідач не навів будь-яких заперечень та не подав будь-яких доказів в підтвердження правомірності прийнятого рішення, що оскаржується. (а.с.35-36). Ухвалою суду від 09.11.2023, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у залі судових засідань Гусятинського районного суду Тернопільської області. Протокольною ухвалою суду від 25.01.2024, суд відмовив в задоволенні клопотання представника відповідача Гусятинської селищної ради про заміну відповідача належним - Чортківською районною радою Тернопільської області, у звязку з його безпідставністю. В судовому засіданні представник позивача адвокат Авдєєнко В.В підтримав позов. Додатково зазначив, що на даний час рішення суду в справі №596/643/22 від 21.12.22, зокрема, в частині поновлення [PERSON] роботі на посаді головного лікаря Гусятинської ЦРЛ не виконане. Представник відповідача Гусятинської селищної ради, відповідач Гусятинський селищний голова Карпо С.О., представник третьої особи комунального некомерційного підприємство «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради в судове засідання повторно не зявились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача [PERSON] адвоката Авдєєнко В.В., дослідивши докази, подані сторонами, письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, приходить до наступного. Як встановлено, постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року за наслідками розгляду апеляційної скарги, рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано п. 3 рішення Гусятинської районної ради № 337 від 15 травня 2018 року та п. 1 наказу заступника головного лікаря Гусятинської комунальної районної ради № 92-к від 18 травня 2018 року щодо звільнення [PERSON] на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на посаді головного лікаря Гусятинської центральної комунальної районної лікарні з 18 травня 2018 року. Стягнуто із Гусятинської районної ради в користь [PERSON] 349 583,59 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуваннями. В задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди відмовлено. (а.с.86-91). Рішенням тридцять першої сесії сьомого скликання Гусятинської районної ради №645 від 19 листопада 2020 року «Про виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 16.10.2020 року в справі №596/1219/18», скасовано п. 3 рішення Гусятинської районної ради № 337 від 15 травня 2018 року та п. 1 наказу заступника головного лікаря Гусятинської комунальної районної ради № 92-к від 18 травня 2018 року щодо звільнення [PERSON] на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на посаді головного лікаря Гусятинської центральної комунальної районної лікарні з 18 травня 2018 року. Гусятинській районній раді провести виплату [PERSON] 349 583,59 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуваннями. (а.с.77). Рішенням тридцять першої сесії сьомого скликання Гусятинської районної ради №646 від 19 листопада 2020 року, районна рада відмовила [PERSON] в укладенні контракту щодо призначення на посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради (далі - КНП «Гусятинська КРЛ») та звільнила його з посади головного лікаря Гусятинської ЦКРЛ з тих підстав, що такої посади більше не існує.(а.с.3). Як встановлено, ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 17 березня 2021 року подання (заяву) державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено сторону у виконавчому провадженні № [NUMBER], з примусового виконання виконавчого листа № 596/1219/18 від 11 листопада 2020 року, виданого Апеляційним судом Тернопільської області про поновлення [PERSON] на посаді головного лікаря Гусятинської ЦКРЛ з 18 травня 2018 року, а саме: боржника - Гусятинську районну раду, правонаступником - Гусятинською селищною радою. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року, Постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 червня 2021 року скасовано, ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 17 березня 2021 року залишено в силі. (а.с.16-27). Як встановлено, розпорядженням Гусятинського селищного голови від 24.06.2022 року №196-ос поновлено [PERSON] на посаді головного лікаря Гусятинської центральної районної лікарні з 18.05.2018 року. (а.с.57-61). Розпорядженням Гусятинського селищного голови від 24.06.2022 №197-ос, [PERSON] звільнено з посади головного лікаря Гусятинської центральної районної лікарні.(а.с.3). Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2022 року в цивільній справі № 596/575/22 за позовом [PERSON] до Гусятинської селищної ради, [PERSON] , третя особа Комунальне некомерційне підприємство «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської селищної ради про поновлення на роботі, позов [PERSON] до Гусятинської селищної ради, [PERSON] , третя особа Комунальне некомерційне підприємство «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської селищної ради про поновлення на роботі, задоволено частково. Зокрема, визнано протиправним та скасовано розпорядження Гусятинського селищного голови №197-ос від 24.06.22 та поновлено [PERSON] на роботі на посаді головного лікаря Гусятинської ЦРЛ. Стягнуто з КНП «Гусятинська районна лікарня» Гусятинської селищної ради на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.06.22 по 21.07.22 включно в сумі 12418 гривень 60 копійок. (а.с.57-61). Постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 березня 2023 року, ухваленому в справі № 596/643/22, апеляційні скарги [PERSON] та Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, задоволено частково. Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області 21 грудня 2022 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди та визнання протиправною бездіяльності Гусятинського селищного голови скасовано. Ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково. Стягнуто з Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області в користь [PERSON] 5 000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди. Відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визнання протиправною бездіяльності Гусятинського селищного голови щодо незабезпечення його фактичного допуску до роботи. В решті рішення суду та додаткове рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2022 року залишено без змін. (а.с.125-130). Як встановлено, визнається стороною позивача, зазначене рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі на посаді головного лікаря Гусятинської ЦРЛ, на даний час не виконане. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Частиною сьомою статті 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. У відповідності до частини другої статті 129, частини другої статті 129-1 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 ЦК України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Із статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. При зверненні до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Марченко М. В. проти України», заява № 4063/04) у контексті забезпечення права на доступ до правосуддя можна зробити висновок, що для його реалізації на національному рівні необхідна наявність спору щодо «права» як такого, що визнане у внутрішньому законодавстві; мова повинна йти про реальний та серйозний спір; він повинен стосуватися як самого права, так і його різновидів або моделей застосування; предмет провадження повинен напряму стосуватися відповідного права цивільного характеру. Тобто, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. Як встановлено судом, оспорюване позивачем рішення районної ради №646 від 19 листопада 2020 року щодо звільнення позивача є актом індивідуальної дії, яке після реалізації вичерпало свою дію. Після переходу прав до правонаступника Гусятинської селищної ради, Гусятинським селищним головою винесено розпорядження від 24.06.2022 року №196-с про поновлення [PERSON] на посаді головного лікаря Гусятинської центральної районної лікарні з 18.05.2018 року, тим самим відновивши права позивача. Тому після винесення цього розпорядження селищним головою про поновлення на роботі, рішення районної ради більше не створює будь-яких правових наслідків та не порушує прав позивача, що підтвержується, зокрема, розпорядженнями селищного голови від 24.06.2022 року №196-ос, № 197-ос. З врахуванням наведеного, в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Гусятинської районної ради №646 від 19 листопада 2020 року, слід відмовити. Щодо вимог позову про поновлення позивача на посаді головного лікаря Гусятинської центральної районної комунальної лікарні, суд приходить до наступного. Як встановлено, рішенням Чортківського районного суду від 21.12.2022 в справі №596/1219/18 визнано протиправним та скасовано розпорядження Гусятинського селищного голови №197-ос від 24.06.22 та поновлено [PERSON] на роботі на посаді головного лікаря Гусятинської центральної районної комунальної лікарні з 18 травня 2018 року. Зазначене рішення набрало законної сили і є обовязковим до виконання, у визначеному законом порядку. (с.129-1 КУ). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню. З врахуванням викладеного, повторне поновлення позивача [PERSON] на тій же посаді за умови існування невиконаного рішення суду про його поновлення не є ефективним способом захисту, виходячи з принципів обовязковості судових рішень і правової визначеності, які серед іншого, вимагають, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів («Brumarescu проти Румунії», № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Тому вимоги позову про поновлення не підлягають до задоволення. Твердження сторони відповідача проте, що позивач звернувся до суду з порушенням строків, передбачених ст. 233 КЗпП України суд визнає необгрунтованими з врахуванням приписів п.1 Глави XIX ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ Кодексу Законів про працю України. У звязку з відмовою в позову, судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed