Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

18 січня 2024 року ухвалено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті фінанс», приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В., Горішньоплавнівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оксана Василівна про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню та стягнення безпідставно стягнутих коштів. До суду надійшла заява представника позивача [PERSON] адвоката Бойченко Г.В. про відшкодування витрат на правничу допомогу, в якій остання просить стягнути з ТОВ «Фінпром Маркет» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» витрати на правничу допомогу в сумі по 3 500,00 грн з кожного. Представником відповідача ТОВ «Фінпром Маркет» було направлено відзив на позовну заяву, в якому він просить зменшити суму витрат на правову допомогу до 2850,00 грн. Представником відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» направлено відзив на позовну заяву, в якому з приводу стягнення витрат на правову допомогу повністю заперечує, оскільки позивачем не надано документально підтверджених сум витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат та просить повністю відмовити у стягнення з нього суми на правничу допомогу. Крім того, зазначає, що у зазначеній категорії справ зазвичай правнича допомога становить близько двох тисяч грн, що є співмірним важкості справи, проведеним адвокатом дій. У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача у заяві просила про розгляд справи без її участі та участі позивача. Представник відповідача ТОВ «Фінпром Маркет» в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» в судове засідання не з`явився, також про день час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, враховуючи положення статті 270 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення додаткового рішення у справі без участі сторін. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~п.1\~ч.3\~ст.133\~ЦПК України\~до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Щодо змісту\~детального опису\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом, у пунктах 21, 39 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що "при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. […] ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи". Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування цих витрат згідно позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19), від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20), від 20 липня 2021 року у справі № 922/2604/20). Згідно з ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Так, позивачем надано до суду додаткову угоду №1 від 23.10.2023, що є невід`ємною частиною договору № 1174730 від 23.10.2023, додаткову угоду №1 від 30.10.2023, що є невід`ємною частиною договору № 1179112 від 30.10.2023, квитанцію від 23.10.2023, квитанцію від 30.10.2023, Акт №1 приймання передавання виконаних робіт та розрахунок №1 гонорару щодо надання правової допомоги. Згідно розрахунку\~№1\~гонорару за\~надання правової\~допомоги на\~підставі договорів №1174730 від 23.10.2023 та №1179112 від 30.10.2023, укладених між [PERSON] та адвокатом Бойченко Г.В., яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1220, виданого 08.06.2012, надавалися послуги на загальну суму 7 000 гривень. Що також підтверджується квитанціями №30/10/2023 та №23/10/2023. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу. Від представника відповідача ТОВ «Фінпром Маркет» у відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначено про зменшення суми витрат на правову допомогу до 2 850,00 грн. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» у відзиві відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, поряд з цим вважає, що більш співмірною сумою буде 2000 грн. Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в яких, серед іншого наголошено, що: -зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; -суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; -суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19. З урахуванням викладеного, дослідивши матеріали, додані до заяви, суд враховує, що адвокатом Бойченко Г.В. виконано більше робіт, ніж у наведених відповідачами справах, оскільки у поточній справі було збільшено позовні вимоги, а отже підготовлено відповідну заяву та зібрано докази на підтвердження предмету позову, крім того витрати заявником підтверджені належними та допустимими доказами, детальний розрахунок надано. Отже, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, які поніс позивач, суд бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України та, врахувавши малозначність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, та значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає необхідним стягнути з відповідачів ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 (шість тисяч) грн. До інших відповідачів позивач не заявляв вимоги матеріально правового характеру, тому суд приходить до переконання, що позивачем помилково зазначено їх відповідачами замість третіх осіб. На підставі викладеного,

Outcome: partial