Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] у липні 2023 року звернулася до суду з вищевказаними позовними вимогами до відповідача ТОВ «Житлобуд-1» та з урахуванням уточнення просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 12 438,44 грн, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1 930,72 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2023 по 30.09.2023 у розмірі 90 616,50 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 31 березня 2023 року вона була звільнена з роботи у ТОВ «Житлобуд-1» за власним бажанням. Проте, грошових розрахунків ТОВ «Житлобуд-1» з позивачем не провело. На час звільнення позивача заборгованість підприємства по заробітної платі та з компенсації за невикористану відпустку складала 12 438,44 грн та 1 930,72 грн відповідно, проте її так і не було виплачено, у зв`язку з чим позивач просить додатково стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2023 по 30.09.2023 у розмірі 90 616,50 грн, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати (697,05 грн). Ухвалою суду від 10 серпня 2023 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача у судовому засіданні 31.01.2024 позов з урахуванням уточнення підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання 31.01.2024 не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. У судовому засіданні 14.11.2023 проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі, вважаючи всю нараховану позивачем заборгованість безпідставною. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд уважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 31 березня 2023 року позивач [PERSON] була звільнена з роботи у відповідача ТОВ «Житлобуд-1» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується Наказом ТОВ «Житлобуд-1» № 2 від 13.03.2023. Відповідно до довідки ТОВ «Житлобуд-1» № 178 від 31.03.2023, заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі та з компенсації за невикористану відпустку складає 12 438,44 грн та 1 930,72 грн відповідно. Згідно ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будучи належним чином повідомленим про час та дату судового засідання, відповідач на виконання вказаних вище процесуальних вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували нараховану заборгованість. Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Житлобуд-1» у частині стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 12 438,44 грн та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1 930,72 грн необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середньоденна та середньогодинна заробітна плата позивача визначається на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 за два повні останні місяці роботи позивача. З урахуванням відпрацьованих днів та годин за два останні місяці середньоденна заробітна плата позивача становить 697,05 грн. Відтак у зв`язку з тим, що остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати з позивачем не проведено, у останнього додатково утворилася заборгованість з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2023 по 30.09.2023, що становить 90 616,50 грн, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 697,05 грн та кількості робочих днів 130. Проте, у своїй Постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. З огляду на наведені мотиви Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. При цьому Велика Палата Верховного Суду сформулювала перелік обставин, які повинен ураховувати суд, вирішуючи питання про зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 ЦПК України. Такими обставинами є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Беручи до уваги вищезгадані принципи розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи розмір основної заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, суд уважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2023 по 30.09.2023 в межах розміру вищевказаної загальної заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, а саме 14 369,16 грн. При цьому, з вказаної суми мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд уважає необхідним звернути увагу на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 757/13974/21-ц вказав, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України (пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21)). Надані позивачем докази понесення витрат на правову допомогу не містять підтвердження того, що правова допомога їй була надана саме адвокатом, тому в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд уважає необхідним відмовити. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1 073,60 грн за розгляд позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн за розгляд позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі. На підставі викладеного, ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці», ст. 23, 1167 ЦК України

Outcome: partial