Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Позивач 20.10.2015 звернулася до Калинівського районного суду Вінницької області суду з позовом про розірвання шлюбу, відібрання дитини та визнання права спільної сумісної власності на майно. 06.11.2016 відкрито провадження у справі. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області 26.01.2016 роз`єднано позовні вимоги та виділено в самостійне провадження позовні вимоги про розірвання шлюбу. Ухвалою Калинівського районного суду від 25.01.2016 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про відібрання і повернення дитини та визнання права спільної сумісної власності на майно передано на розгляд до Оратівського районного суду Вінницької області. Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 03.03.2016 задоволено клопотання позивача, виділено позовні вимоги про визнання права спільної сумісної власності на майно в окреме провадження. Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 21.07.2016 заяву позивача про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на автомобіль марки «OPEL VIVARO», д.н.з. [NUMBER] , кузов № [NUMBER] . На підставі розпорядження голови Оратівського районного суду Вінницької області від 05.04.2018 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 31 ЦПК України цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу автомобіля недійсним та витребування з чужого володіння передано на розгляд до Іллінецького районного суду Вінницької області. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 08.09.2020 прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 06.01.2016 та визнання права власності на автомобіль до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на майно. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 15.02.2022 задоволено заяву представника позивача про зміну предмету позову шляхом викладення позовних вимог в редакції заяви, а саме: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 62899,65 грн. в якості грошової компенсації вартості належної їй частки у спільному автомобілі «OPEL VIVARO», 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , колір «сірий». На підставі заяви [PERSON] від 11.04.2023 її позовні вимоги збільшено та закрито підготовче провадження у справі. Так, в обгрунтування позовних вимог [PERSON] позивач вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було розірвано на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 02.02.2016. За час перебування у шлюбі з [PERSON] вони придбали автомобіль «OPEL VIVARO», 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , колір «сірий». Згідно договору купівлі - продажу від 06.01.2016 [PERSON] відчужив зазначений автомобіль [PERSON] . Позивач вважає, що оскільки автомобіль належав їм з [PERSON] на праві спільної сумісної власності у зв`язку з його продажом вона має право на компенсацію 1/2 вартості вказаного майна та з урахуванням заяви про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 86373,65 грн. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] та просив визнати дійсним договір купівлі - продажу транспортного засобу від 06.01.2016 укладений між [PERSON] та [PERSON] , оформлений Територіальним сервісним центром 0542 РСЦ МВС у Вінницькій області, визнати за ним право власності на автомобіль «OPEL VIVARO», 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , колір «сірий», визнати за ним право власності на вказаний транспортний засіб та скасувати заходи забезпечення цивільного позову у вигляді арешту вказаного майна. В обгрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що позивачем за первісним позовом оспорюється його право власності на автомобіль, який він придбав, як добросовісний набувач за у [PERSON] за кошти надані йому його матір`ю [PERSON] .. Позивач за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник адвокат Борусевич С.Й. в судове засідання не з`явилися, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, вимоги за первісним позовом підтримали повністю та просять їх задовільнити та відмовити [PERSON] у задоволенні його зустрічних позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовних вимог [PERSON] не визнає повністю, просив у їх задоволенні відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] задовільнити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник адвокат Семенюк І.В. подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, вимоги за зустрічним позовом підтримали повністю, просили їх задовольнити та відмовити в задоволенні первісного позову [PERSON] .. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, з`ясувавши позицію сторін, заслухавши пояснення свідків повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.02.2013 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . На підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 02.02.2016 року (т. 1 а.с. 106) вказаний шлюб було розірвано. За час перебування в шлюбі за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль марки «OPEL VIVARO», 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , колір «сірий», що підтверджується обліковою карткою № [NUMBER] від 18.12.2014 (т. 1 а.с.119). Відтак, зважаючи на час набуття [PERSON] автомобіля, вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, що резюмується з положеннями ч. 1 ст. 60 СК України. Згідно копії договору купівлі - продажу транспортного засобу №0542/2016/13 від 06.01.2016 (т. 1 а.с. 152) оформленого Територіальним сервісним центром 0542 РСЦ МВС у Вінницькій області [PERSON] продав належний йому автомобіль [PERSON] за 117500,00 грн. Згідно копії облікової картки № [NUMBER] від 06.01.2016 (т. 1 а.с. 153) здійснено перереєстрацію транспортного засобу марки OPEL модель VIVARO № кузова № [NUMBER] на нового власника - [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу. Вирішуючи позовні вимоги за первісним позовом суд зважає на наступне. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України право власності особа здійснює незалежно від волі інших осіб, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Згідно вимог ч.ч. 1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як зазначив Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 зазначені норми сімейного права визначають не тільки право спільної власності подружжя на майно, а при його відчуженні й розмір їх часток у цьому майні та презумпцію згоди одного з подружжя на укладання від його імені іншим подружжям договорів про відчуження майна. Згідно ч 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Пунктами 88-90 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі 125/2157/19 Велика Палата виснувала, що сторони правочинів повинні діяти добросовісно й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України). Зазначене свідчить, що відчуження одним із подружжя спільного подружнього майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє останнього права виплатити компенсацію саме у визначеному договором розмірі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Він є сталим при вирішенні вказаного правового питання у спірних правовідносинах. Підстав для відступу від нього немає. За замовленням позивача [PERSON] ПП ЕНДЦ «Експертиза» 31.08.2019 складено висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 171Е-08/19 (т. 3 а.с.144, 145), згідно якого середня ринкова вартість технічно справного автомобіля OPEL VIVARO, 2006 року виробництва, станом на момент проведення даного дослідження складає 125799,30 грн. У відповідності до висновку ПП ЕНДЦ «Експертиза» № 25Е-03/23 від 04.04.2023 (т. 4 а.с. 215-218), якого середня ринкова вартість технічно справного автомобіля OPEL VIVARO, 2006 року виробництва, станом на момент проведення даного дослідження складає 172747,30 грн. Саме вартість автомобіля за вказаним висновком суд бере до уваги при визначенні розміру компенсації частки позивача [PERSON] у спільному майні, як таку, що найбільш наближена до дати ухвалення судового рішення. Позивач [PERSON] має право на грошову компенсацію у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, тому з огляду на наведене, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню 86373,65 грн. (вісімдесят шість тисяч триста сімдесят три гривні 65 коп.) грошової компенсації вартості належної їй частки у спільному майні - автомобілі марки OPEL VIVARO, 2006 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Щодо позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу та визнання за ним права власності на автомобіль суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦКУ власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу №0542/2016/13 від 06.01.2016 (т. 3 а.с. 33) оформленого Територіальним сервісним центром 0542 РСЦ МВС у Вінницькій області [PERSON] продав належний йому автомобіль [PERSON] за 117500,00 грн. На виконання умов вказаного договору відбулася передача майна [PERSON] та здійснено перереєстрацію транспортного засобу марки OPEL модель VIVARO № кузова № [NUMBER] на нового власника - [PERSON] , що підтверджується копією облікової картки № [NUMBER] від 06.01.2016 (т. 3 а.с. 35), тобто позивач за зустрічним позовом набув право власності на автомобіль на підставах передбачених Законом. Доказів невизнання права власності [PERSON] на автомобіль відповідачами за зустрічним позовом матеріали справи не містять, тому заявлені ним позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу від 06.01.2016 укладеного між [PERSON] та [PERSON] , оформленого Територіальним сервісним центром 0542 РСЦ МВС у Вінницькій області та визнання за ним права власності на автомобіль задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 487,20 грн., які були сплачені нею при поданні позовної заяви. При цьому в задоволенні вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] її користь 1200 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження відмовити слід відмовити, оскільки матеріали цивільної справи підтвердження понесення нею таких витрат не містять. На підставі викладеного,

Outcome: approved