Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1.Виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області з означеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований виконкомом Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 09.06.2013 року за актовим записом №05; відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] »; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.06.2013 року позивач уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у неї та відповідача є спільна неповнолітня дитина син [PERSON] , 2013 року народження. Позивач просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя у шлюбі не склалося через відсутність взаєморозуміння та через різні погляди сімейне життя і ведення господарства, що призвело до неможливості проживати однією сім`єю. Позивач вважає, що збереження сім`ї є неможливим та таким, що суперечить її інтересам. В судове засідання позивач [PERSON] не прибула. При цьому, позивач [PERSON] разом з позовом подала до Шаргородського районного суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.6). 2. Виклад позиції відповідача Відповідач [PERSON] не скористався правом на подання відзиву на позов та не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм чинного ЦПК України, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 28.12.2023 року (а.с.12-13). При цьому, відповідач [PERSON] в судові засідання не прибув повторно. Відповідно до\~вимог п.2\~ч.7\~ст.128\~ЦПК України,\~судова повістка\~відповідачу \~ [PERSON] \~про виклик\~в судові\~засідання,\~призначені на\~22.01.2024\~року та\~на 06.02.2024\~року,\~надсилалася судом\~за адресою\~зареєстрованого у\~встановленому законом\~порядку місця\~проживання,\~згідно з\~інформацією Мурафської\~сільської ради\~від 28.12.2023\~року за\~№02-02-255/1:\~ [ADDRESS] \~(а.с.11).\~ Вказана поштова кореспонденція судова повістка про виклик у судові засідання, призначені на 22.01.2024 року та на 06.02.2024 року, що надсилалася судом за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача, останнім отримана, що підтверджується зворотним рекомендованим повідомленням (а.с.17). Відповідно до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Крім того, відповідач повідомлявся про виклик у судові засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. Оголошення про виклик відповідача у судові засідання, призначені на 22.01.2024 року та на 06.02.2024 року, розміщені на веб-сайті «Судова влада України» відповідно 28.12.2023 року та 22.01.2024 року (а.с.15, 19). Відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, не прибув до суду повторно без поважних причин, відзиву на позовну заяву на пропозицію суду, що викладена в ухвалі про відкриття провадження у справі від 28.12.2023 року, не подавав. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності відповідача та ухвалення судового рішення немає. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. 27.12.2023 року позивач [PERSON] разом з позовом подала до Шаргородського районного суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.6). Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, позивач до суду не подавала. 2. Відповідач [PERSON] заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, до суду не подавав. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали Шаргородського районного суду від 28.12.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи у судовому засіданні на 22.01.2024 року з повідомленням (викликом) сторін; визначено дату другого судового засідання 06.02.2024 року; запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, а у випадку визнання позовних вимог заяву про визнання позовних вимог (а.с.12-13). 2. 22..01.2024 року судове засідання у цій цивільній справі відкладено на завчасно визначену дату другого судового засідання 06.02.2024 року у зв`язку із неприбуттям відповідача [PERSON] (а.с.18). 3. 06.02.2024 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу і про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.20-21). При цьому, суд звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі №918/539/16. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності відповідача та ухвалення судового рішення немає. 4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється в судовому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Позивач [PERSON] має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви та заяви до суду (а.с.2-3, 6). При розгляді справи судом встановлено фактичні взаємини між [PERSON] та [PERSON] , а саме, що у їх сім`ї виник не короткочасний розлад, а тривалий розлад через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на ведення спільного сімейного господарства. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, так як позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не висловив заперечень щодо розірвання шлюбу, оскільки відзиву на позов на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 28.12.2023 року, до суду не подав. Таким чином, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2,\~3,\~4\~ст.56\~СК України\~встановлено,\~що дружина\~та чоловік\~мають право\~вживати заходів,\~які не\~заборонені законом\~і не\~суперечать моральним\~засадам суспільства,\~щодо підтримання\~шлюбних відносин. Кожен\~з подружжя\~має право\~припинити шлюбні\~відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. VІ. Висновки суду Згідно з\~нормами наведеного\~законодавства позивач\~має право\~на звернення\~до суду\~з означеним\~позовом і,\~оскільки у\~суду склалася\~достатня переконаність\~у тому,\~що подальше\~спільне життя\~подружжя неможливе,\~що позивач\~наполягає на\~розлученні та\~має стійке\~волевиявлення до\~розірвання шлюбу,\~і що\~збереження шлюбу\~та подальше\~спільне проживання\~подружжя суперечить\~інтересам позивача,\~а відповідач\~не висловив\~заперечень щодо\~розірвання шлюбу\~з підстав,\~що наведені\~в позові,\~так як\~не подав\~до суду\~відзиву із\~викладенням заперечень\~щодо позовних\~вимог [PERSON] ,\~тому суд\~приходить до\~висновку,\~що позовні\~вимоги щодо\~розірвання шлюбу\~підлягають задоволенню. Оскільки, відповідно до вимог ст.113 СК України, позивач має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися тим прізвищем, яке їй присвоєно при реєстрації шлюбу, або відновити дошлюбне прізвище, то наявні підстави для відновлення дошлюбного прізвища позивача « [PERSON] ». VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. При зверненні з цим позовом до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1073,60 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 27.12.2023 року (а.с.1). Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved