Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

27.12.2023 року на адресу Калинівського районного суду Вінницької області надійшов позов Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, який обґрунтований тим, що 28.10.2022 року до інспекції надійшли матеріали з відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області щодо незаконної рубки сухостійних дерев у кількості 3 штук на території лісового масиву ДП «Калинівський райагроліс» в кварталі № 67, що розташований неподалік села Лісова Лисіївка Хмільницького району Вінницької області, для прийняття рішення за належністю. З цих матеріалів було встановлено, що незаконну порубку дерев породи береза діаметром пня 30см. - 1шт., та породи осика діаметром пня 30см. - 2шт., здійснено [PERSON] - 23.09.2022 року, без дозвільних документів. За даним фактом, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Зарванським В.Г. стосовно [PERSON] - 01.11.2022 року складений адміністративний протокол про адміністративне правопорушення № 014900, за незаконну рубку сухостійних дерев. Відповідно до постанови № 06/084 від 01.11.2022 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.65 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00грн. Незаконна рубка дерева є порушенням ст.ст.67, 69 Лісового кодексу України, а тому внаслідок неправомірних дій [PERSON] , державі була завдана шкода у розмірі 7705грн.71коп., яка обрахована у відповідності до пункту 2 додатку № 1, з урахуванням пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу». 29.11.2022 року [PERSON] направлено претензію № 3635/6/22 від 28.11.2022 року щодо можливості досудового врегулювання спору та сплати шкоди у добровільному порядку, яку останнім проігноровано, а тому Державна екологічна інспекція у Вінницькій області вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2023 року, визначено склад суду з розгляду позову, а саме головуючого суддю Сєліна Є.В. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 15.01.2024 року, відкрито провадження за позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 05.02.2024 року на 15год.00хв. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, згідно якої просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Частиною третьою статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини четвертої статті 200 ЦПК України, ухвалення у підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно частини першої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням вищенаведеного, суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Згідно з частиною другою статті 24 Лісового кодексу України, збитки, завдані внаслідок порушення прав власників лісів, лісокористувачів та громадян, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до закону. Пунктом 1 частини першої статті 105 Лісового кодексу України передбачено, що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Статтею 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. За змістом статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Отже, підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди. Постановою про накладення адміністративного стягнення № 06/084, винесеною 01.11.2022 року старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Вінницької області Зарванським А.Г., громадянина [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.65 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510грн.00коп. Встановлено, що [PERSON] - 04.10.2022 року здійснив незаконну рубку сухостійних дерев у кількості 3шт., а саме: породи береза діаметром пня 30см. - 1шт., та породи осока діаметром пня 30см. - 2шт. у кварталі 67 ДП «Калинівський райагроліс» ВОКСЛП «Віноблагроліс» розташованого неподалік с.Лісова Лисіївка на території Калинівської об`єднаної територіальної громади Хмільницького району Вінницької області, без дозвільних документів на право проведення рубки. Відповідно до розрахунку розмірів лісопорушення та заподіяної ним шкоди у відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення № 014900 від 01.11.2022 року, загальний розмір шкоди заподіяної державі в результаті незаконної вирубки сухостійних дерев у кількості 3шт., а саме: породи береза діаметром пня 30см. - 1шт., та породи осока діаметром пня 30см. - 2шт. у кварталі 67 ДП «Калинівський райагроліс» ВОКСЛП «Віноблагроліс», розташованого неподалік с.Лісова Лисіївка на території Калинівської об`єднаної територіальної громади Хмільницького району Вінницької області, становить 7705грн.71коп. Згідно положень частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає, тому відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (частина четверта статті 206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки визнання [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2684грн.00коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 555 від 15.12.2023 року. Відповідно до частин першої, шостої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з відповідача на користь позивача повинні бути стягненні судові витрати у розмірі 2684грн.00коп. За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved