Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну часток власників домоволодіння по [ADDRESS] , шляхом визнання за [PERSON] 67/100 частки будинковолодіння та визнання за [PERSON] 33/100 частки будинковолодіння, покликаючись на те, що він та відповідач є власниками будинковолодіння по [ADDRESS] . Дане будинковолодіння їм було подароване матір`ю [PERSON] . Частки кожного власника згідно договорів дарування складають: [PERSON] - 65/100, [PERSON] - 35/100. Позивач вважає, що у розмірі часток будинковолодіння мають місце неточності. Зокрема, як вказується у позові, для укладення договорів дарування у 2004 2005 роках Івано-Франківським ОБТІ було надано довідки в яких зазначено: «Довідка видана [PERSON] за № 8604 від 16.12.2004 року, для подання в нотаріальну контору з метою дарування». Відчужується майно, що складає 65/100 домоволодіння. Згідно цієї довідки було укладено договір дарування 22.12.2004 року № 3367, згідно якого відчужено [PERSON] 65/100 частини будинковолодіння, а саме: 180,4 кв.м. загальної площі, 67,5 кв.м. житлової, в будинку, зазначеному в плані літерою «А». Друга довідка була видана Івано-Франківським ОБТІ Бандурі Г.П. від 18.11.2005 року за № 11085, згідно якої відчужується майно, що складає 33/100 частки домоволодіння. Згідно цієї довідки 25.11.2005 року було укладено договір дарування № 4513 та відчужено [PERSON] 33/100 часток будинковолодіння, а саме: другу частину будинковолодіння, зазначеного в плані літерою «А», загальною площею 79,2 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м., 1/2 металічної огорожі, зазначеної № 1, № 2 та літню кухню-сарай, зазначену в плані літерою «Б», загальною площею 67,5 кв.м. Отже, частки будинковолодіння, зазначені у договорах, не відповідають часткам в загальній власності. На його звернення фахівцями Івано-Франківського ОБТІ було проведено розрахунок по власниках ідеальних часток в загальній власності на будинковолодіння по [ADDRESS] , відповідно до договорів дарування за 2004 та 2005 роки. Розрахунок проведено 21.04.2015 року, у якому зазначено: частка у загальній власності на будинковолодіння складає [PERSON] 67/100, [PERSON] 33/100. Крім того, йому надано Висновок Івано-Франківського ОБТІ від 21.05.2015 року про технічний стан, характеристику об`єкта (технічне обстеження) та загальна інформація про будинковолодіння, з якого вбачається, що в ході технічної інвентарізації встановлено фактичний розмір належних [PERSON] та [PERSON] часток будинковолодіння, оскільки розміри часток, що зазначені у договорах дарування, не відповідають фактичному розміру часток, що зазначені в правовстановлюючих документах. Таким чином. [PERSON] належить 33/100 частин будинковолодіння, а [PERSON] 67/100 частин будинковолодіння. Розбіжність у розмірі часток зумовлено тим, що у довідках Івано-Франківського ОБТІ виданих у 2004-2005 роках було допущено помилку в розрахунках, зокрема не було включено та не було враховано літню кухню-сарай під літерою «Б» та огорожу № 1, № 2. Окрім того, при укладенні договору дарування 25.11.2005 року за № 4513 [PERSON] приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л.А. помилково не зазначила загальну площу в квадратних метрах літньої кухні-сараю під літерою «Б», що відчужувалась. Внаслідок цього розмір частки [PERSON] відносно цілого будинковолодіння залишився той, що був зазначений у 2005 році. Для усунення недоліків приватним нотаріусом Слободян Л.А. 27.03.2017 року було посвідчено доповнення до Договору дарування, яке зареєстроване в реєстрі № 279, згідно якого [PERSON] відчужено літню кухню-сарай зазначену в плані літерою «Б», загальною площею 67,5 кв.м. Отже, жодних підстав для набуття [PERSON] 65/100 домоволодіння немає, оскільки частки змінились наступним чином: [PERSON] належить 33/100, [PERSON] - 67/100 часток будинковолодіння. Однак з цього приводу між матір`ю [PERSON] та сином - відповідачем [PERSON] склалися неприязні стосунки, спалахують суперечки. Мирно врегулювати цей конфлікт не вдається, у зв`язку з чим він звернувся за захистом порушеного права до суду. Відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, вимогами якої просить визнати недійсним Договір про внесення доповнення до Договору дарування частини домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Слободян Д.А. 25.11.2005 року та реєстровим № 4513, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л.А. 07 березня 2017 року, за реєстровим номером 279 та скасування його державної реєстрації в реєстрі за № 279; визнання об`єктом спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] літню кухню, позначену літерою «Б» та гараж, позначений літерою «Б1», що розташовані за адресою: [ADDRESS] , відповідно до їхніх ідеальних часток у житловому будинку, а саме: частка [PERSON] 35/100 частин, частка [PERSON] - 65/100 частин; стягнути з відповідача за зустрічним позовом судові витрати. Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2017 року, справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну часток власників домоволодіння об`єднано в одне провадження зі справою за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним Договору про внесення доповнення до Договору дарування частини домоволодіння, визнання майна об`єктом спільної часткової власності. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники підтримали вимоги первинного позову та заперечили зустрічний позов. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечили вимоги позову [PERSON] та підтримали вимоги зустрічного позову. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що житловий будинок за номером [ADDRESS] належав на праві особистої власності [PERSON] , згідно Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 27.05.1996 року. 22.12.2004 року між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдаровуваний) було укладено Договір дарування частини домоволодіння, посвідчений державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, відповідно до якого Дарувальник подарувала, а Обдаровуваний прийняв в дар 65/100 частин домоволодіння [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що складає підвал в цокольному приміщенні І-11,6 кв.м., ІІ-41,7 кв.м., ІІІ-16,9 кв.м., ІV-8,7 кв.м., V-1,7 кв.м., на І поверсі 1/2 тамбура І-1,9 кв.м., 1/2 сход Іа-5,1 кв.м., на ІІ поверсі тамбур І-3,8 кв.м., сход. ІІ-5,4 кв.м., коридор 1-7-9,3 кв.м., житлова 1-8 16,9 кв.м., 1-9 25,1 кв.м., 1-10 16,9 кв.м., 1-11 8,6 кв.м., аг. площею 180,4 кв.м., житловою 67,5 кв.м., балкон (а.с. 5). 25 листопада 2005 року між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдаровуваний) було укладено Договір дарування частини домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л.А., відповідно до якого Дарувальник подарувала, а Обдаровуваний прийняв в дар 35/100 частин домоволодіння [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд. По заяві власника відчужується: в літері А на першому поверсі 1/2 тамбура 1 пл. 1,9 кв.м; 1/2\~ сходів 1а пл. 5,0 кв.м.; коридор 1-1 пл.4,9 кв.м.; кухня 1-2 пл. 16,9 кв.м; житлова 1-3 пл. 25,0 кв.м.; житлова 1-4 пл. 17,2 кв.м.; ванна 1-5 пл. 5,5 кв.м.; вбиральня 1-6 пл. 2,8 кв.м; загальною площею 79,2 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м., балкон, 1/2 огорожі №1, №2, літера «Б» літня кухна-сарай (а.с. 6). 27.03.2017 року приватним нотаріусом Слободян Л.А. було посвідчено доповнення до Договору дарування, яке зареєстроване в реєстрі № 279, згідно якого [PERSON] відчужено літню кухню-сарай зазначену в плані літерою «Б», загальною площею 67,5 кв.м. (а.с. 7). Згідно висновку Івано-Франківського ОБТІ про технічний стан та характеристики об`єкта (технічне обстеження) від 21.05.2015 (а.с. 20), а також проведеного Івано-Франківським ОБТІ розрахунку ідеальних часток в загальній власності на будинковолодіння [ADDRESS] від 21.04.2015 (а.с. 18) встановлено, що фактичний розмір належних [PERSON] та [PERSON] часток домоволодіння не відповідає розміру часток, що зазначені у правовстановлюючих документах. У зв`язку з проведеним перерахунком часток, що належать [PERSON] та [PERSON] на підставі згадуваних Договорів дарування, [PERSON] належить 67/100 часток домоволодіння, а [PERSON] - 33/100 частин домоволодіння. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2017 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л.А., третя особа КП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про визнання договору дарування недійсним та усунення перешкод у користуванні майном, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, - відмовлено; у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л.А., третя особа КП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про визнання договору дарування недійсним та усунення перешкод у користуванні майном, відмовлено. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Приписами ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною 1 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсністьна підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч.1 ст. 718 ЦК). Відповідно до ч.2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч. 1 ст. 722 ЦК). Заявляючи вимоги зустрічного позову, позивач [PERSON] просить визнати недійсним Договір про внесення доповнення до Договору дарування частини домоволодіння від 07.03.2017 року та скасувати його державну реєстрацію у реєстрі за № 279. При цьому, судом не встановлено, що Договір від 07.03.2017 про внесення доповнення до Договору дарування частини домоволодіння від 25.11.2005 суперечить Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Оспорюваний договір укладений на підставі вільного волевиявлення сторін та відповідав внутрішній волі дарувальниці. Договір вчинений особою, яка володіла необхідним обсягом цивільної дієздатності, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Також як слідує з оскаржуваного Договору від 07.03.2017 про внесення доповнення до Договору дарування частини домоволодіння від 25.11.2005, ним внесено уточнення щодо площі подарованої літньої кухні-сараю, яка становить 67,5 м.кв. Всі інші умови Договору дарування частини домоволодіння від 25.11.2005, який є чинним, не змінювалися та не доповнювалися. Таким чином, відсутні підстави для визнання недійсним Договору від 07.03.2017 про внесення доповнення до Договору дарування частини домоволодіння від 25.11.2005 недійсним. Стосовно вимоги зустрічного позову про визнання об`єктом спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] літню кухню, позначеної літерою «Б» та гаража, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , відповідно до їхніх ідеальних часток у житловому будинку (частка [PERSON] 35/100, частка [PERSON] , - 65/100), слід зазначити наступне. Як вбачається з Договору дарування частини домоволодіння від 22 грудня 2004 року, [PERSON] подарувала [PERSON] у власність конкретно визначені частини житлового будинку по [ADDRESS] , а саме: підвал у цокольному приміщенні І - 11,6 кв.м., II - 41,7 кв.м., III - 16,9 кв.м., IV - 8,7 кв.м. V - 1,7 кв.м. на першому поверсі, 1/2 тамбура І - 1,9 кв.м., 1/2\~ сходів Іа - 5,1 кв.м.; на другому поверсі тамбур І - 3,8 кв.м., сходи II - 5,4 кв.м., коридор І - 7 - 9,3 кв.м., житлова І-8-16,9кв.м.,І- 9 25,1 кв.м., І - 10 - 16,9 кв.м., І - 11 - 8,6 кв.м., загальною площею 180,4 кв.м., житловою 67,5 кв.м.; балкон. У вказаному договорі відсутні посилання на дарування інших частин житлового будинку чи господарських будівель. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, літня кухня-сарай станом на 22.12.2004 ще не була збудована. Відповідно до статті 375 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Сторонами не заперечується, що власником земельної ділянки та замовником будівництва об`єктів домоволодіння по [ADDRESS] була їхня мати [PERSON] , яка й набула право власності на всі зведені будівлі та споруди за даною адресою. Згідно статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Статтею 363 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до статті 334 ЦК України. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно статті 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Як передбачено ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором дарування частини домоволодіння від 25 листопада 2005 року [PERSON] , як співвласник домоволодіння, подарувала [PERSON] чітко значену частину домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS] , житловою площею 109,7 кв.м., загальною площею 259,6 кв.м., зазначеного в плані літерою «А», огорожі, зазначеної в плані цифрами 1,2, літньої кухні-сараю, зазначеної в плані літерою «Б», літера «А» на першому поверсі 1/2 тамбура 1 - пл. 1,9 кв.м., 1/2 сходів 1а пл. 5,0 кв.м., коридор 1 - 1 пл. 4,9 кв.м., кухня 1 - 2 пл. 16,9 кв.м., житлова 1 - 3 пл. 25,0 кв.м., житлова 1 - 4 пл. 17,2 кв.м., ванна 1 - 5 пл. 5,5 кв.м., вбиральня І - 6 пл. 2,8 кв.м., балкон, 1/2 огорожі № 1, № 2. Згідно Договору про внесення доповнення до Договору дарування частини домоволодіння від 27.03.2017, зареєстрованого у реєстрі № 279, внесено доповнення, згідно з яким [PERSON] відчужено літню кухню-сарай зазначену в плані літерою «Б», загальною площею 67,5 кв.м. Отже, [PERSON] отримав у дар конкретно визначені частини житлового будинку, тобто інших 35/100 його частки, 1/2 огорожі площею 33,9 м.кв. та літню кухню-сарай площею 67,5 м.кв. в цілому та провів його державну реєстрацію, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22621707 від 30.04.2009. Договір дарування частини домоволодіння від 25.11.2005 є чинним та не перебуває у процесі оскарження. Таким чином, вимога [PERSON] про визнання за ним право власності на 65/100 часток у літній кухні та гаражу, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які були збудовані уже після дарування йому частки у домоволодінні та які в цілому та конкретно визначені у Договорі від 25.11.2005, подаровані [PERSON] , на що зареєстровано право власності, є безпідставною. Згідно висновку Івано-Франківського ОБТІ про технічний стан та характеристики об`єкта (технічне обстеження) від 21.05.2015 (а.с. 20), а також проведеного Івано-Франківським ОБТІ розрахунку ідеальних часток в загальній власності на будинковолодіння [ADDRESS] від 21.04.2015 (а.с. 18) встановлено, що фактичний розмір належних [PERSON] та [PERSON] часток домоволодіння не відповідає розміру часток, що зазначені у правовстановлюючих документах. У зв`язку з проведеним перерахунком часток, що належать [PERSON] та [PERSON] на підставі згадуваних Договорів дарування, [PERSON] належить 67/100 часток домоволодіння, а [PERSON] - 33/100 частин домоволодіння. Як слідує з висновку Івано-Франківського ОБТІ, розбіжність у розмірі часток зумовлена тим, що 22.12.2004 при оформленні договору дарування 65/100 часток домоволодіння [PERSON] в розрахунок часток не було включено незавершену будівництвом літню кухню-сарай літ. Б. Водночас, 25.11.2005, на час оформлення договору дарування 35/100 частин об`єкта нерухомого майна [PERSON] , технічні характеристики змінилися. А саме, у зв`язку із завершенням будівництва літньої кухні-сараю літ. Б та облаштування огорожі розмір частки (35/100), що відчужувався по факту збільшився. Відповідно, розмір частки [PERSON] відносно цілого домоволодіння зменшився. Дана обставина не була врахована при оформленні правочину та реєстрації права власності. Відтак, вимоги позовної заяви [PERSON] про визначення часток будинковолодіння по [ADDRESS] за [PERSON] у розмірі 67/100 та за [PERSON] у розмірі 33/100 частки, суд вважає обґрунтованими та підставними. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Тобто, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.\~ Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що заявлені вимоги позову [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: approved