Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

04.11.2023 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 03.03.2023 року о 14:20 год [PERSON] , перебуваючи на подвір`ї буд. [ADDRESS] , висловлювався нецензурною лайкою в його сторону, який знаходився на території власного будинку [ADDRESS] та кинув камінь, який влучив у вікно будинку №39в , чим пошкодив його. За даним фактом постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.06.2023 року відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173КУпАП. Таким чином, неправомірними діями [PERSON] , йому було завдано матеріальну шкоду в розмірі 6907, 50 грн. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь 6907, 50 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073, 60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн. Представник позивача до початку судового засідання подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 03.03.2023 року, о 14:20 год, [PERSON] , перебуваючи на подвір`ї будинку [ADDRESS] , висловлювався нецензурною лайкою та кинув каміння в напрямку буд. [ADDRESS] . Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.06.2023 року у справі № 161/6197/23 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 119 грн. Вищевказана постанова набрала законної сили, є чинною. Судом також встановлено, що за наслідками подій, які відбулися 03.03.2023 року, близько 14:20 год, на подвір`ї будинку [ADDRESS] , щодо [PERSON] також здійснювалося кримінальне провадження № 12023035580000231 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. У даному кримінальному провадженні було встановлено, що внаслідок своїх хуліганських дій [PERSON] пошкодив (розбив) склопакет зазначеного вище будинковолодіння. Тобто, між діями відповідача та заподіянням позивачу матеріальної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок. Судом також встановлено, що на відновлення пошкодженого вікна у будинку [ADDRESS] [PERSON] понесено витрати на суму 6557 грн. Про дану обставину свідчать відповідні квитанції до прибуткового касового ордера № 03-037, №03-038. Крім того, для приведення до початкового вигляду віконних відкосів, [PERSON] вимушений був придбати додаткові будівельні матеріали, а саме: штукатурку START та ґрунтовку глобокопроникну, на загальну суму 350,50 грн., що підтверджується фіскальним чеком №281462 від 29.03.2023 року. Як встановлено судом, станом на дату постановлення даного судового рішення [PERSON] будь-яких коштів на відшкодування завданої матеріальної шкоди не надав. Положеннями ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, під шкодою розуміється зменшення або втрата певного особистого чи майнового блага. Частина 2 статті 1192 ЦК України наголошує - розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними діямипідлягають до задоволення. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, зокрема, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 4000 грн. У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу сторона позивача долучає до матеріалів справи наступні документи: копію ордеру на надання правничої (правової допомоги) серії АС № 1064599 від 30.06.2023 року; договір про надання правничої допомоги від 30.06.2023 року; акт прийому наданих послуг з професійної правничої допомоги у цивільній справі від 11.12.2023 року; квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 30.06.2023 року. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України та з огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, суд, з урахуванням основоположних засад справедливості, виваженості та розумності, вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 4000 грн. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 1073,60 грн., а також витрати на правничу допомогу в сумі 4000 грн., у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Outcome: approved