Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 вересня 2020 року о 17 годині 00 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «Mercedes Benz GL450», державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Набережна Заводська у м. Дніпрі в районі е/о 487, не вибрала безпечної швидкості для руху і дистанції, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «Geely MK Cross», державний номерний знак [NUMBER] , під його керуванням, та з автомобілем «Chevrolet Aveo», під керуванням водія [PERSON] , отже, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було спричинено матеріальну шкоду, чим відповідач порушила п. п. 12.1, 13.1 ПДР. Зазначає, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2020 року встановлено вину [PERSON] у порушенні ПДР та притягнуто її до відповідальності за ст. 124 КУпАП. Вказує, що цивільно-правова відповідальність водія була застрахована у ПрАТ СК «Альфа Страхування». 22 вересня 2020 року він звернувся до страхової компанії з відповідною заявою про настання страхової події і виплату страхового відшкодування, та згідно з висновком №7625, який складено суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , за замовленням ПрАТ СК «Альфа Страхування», вартість відновлювального ремонту становить 68\~521,27 грн. (включаючи ПДВ на запчастини і матеріали), а вартість матеріального збитку, з урахуванням ПДВ 51\~042,41 грн. і без урахування ПДВ 46\~987,68 грн. Посилається на те, що загальний розмір страхового відшкодування склав 45\~487,58 грн. і до виплати не увійшла франшиза в розмірі 1 500 грн. Зазначає, що 22 вересня 2020 року ним до ПрАТ СК «Альфа Страхування» було подано заяву про направлення представника страховика для проведення незалежної експертизи 28 вересня 2020 року, яку було проведено за його участі та участі представника страхової компанії суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] . Згідно з висновком №7814 якого вартість відновлювального ремонту складає 76\~312,03 грн. Вказує, що відповідач повинна відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 30\~824,45 грн. та понесені ним витрати на експертне дослідження в сумі 3\~500 грн. У зв`язку з чим він звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути на його користь з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 30\~824,45 грн., а також витрати за проведення експертного дослідження в сумі 3\~500 грн. та судові витрати у виді судового збору в розмірі 1\~073,60 грн. 19 вересня 2023 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач надав до суду заяву в якій просив задовольнити позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та провести розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується заявою про відкладення та ознайомлення з матеріалами справи, відповідно до якої відповідач в цей же день була ознайомлена, а судом було відкладено розгляд справи на іншу дату, про яку було повідомлено відповідача, що також підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а. с. 74, 76), також виклик відповідача здійснювався шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, однак заперечень проти позову суду не представила, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення чи розгляд справи за її відсутності не надала, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. Суд із вказаного приводу також зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Суд, враховуючи ту обставину, що відповідачу, були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне судове рішення. 06 лютого 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із вимогами статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2020 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн., а відомостей про скасування вказаної постанови суду не надано. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 4 статті 82 ЦПК України\~передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також судом встановлено, що відповідно до висновку експертного дослідження №7625, який складено 03 грудня 2020 року на замовлення ПрАТ СК «Альфа Страхування» судовим експертом Рябчуком А.В. (ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг») вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Geely MK Cross», державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження, за станом на дату оцінки (18 вересня 2020 року) становить 51\~042,41 грн. (включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали фарбування), а вартість матеріального збитку без урахування ПДВ - 46\~987,68 грн. (а. с. 19-25). З наявних в матеріалах справи відповідей ПрАТ СК «Альфа Страхування» за №1239.609.20.01-001539.10 від 06 жовтня 2020 року судом встановлено, що [PERSON] було повідомлено про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 32\~404,79 грн. (з урахуванням коефіцієнту зносу на замінні складові, за вирахуванням франшизи в розмірі 1\~500 грн.); за №1239.609.20.01-002484.12 від 30 грудня 2020 року повідомлено про загальний розмір страхового відшкодування щодо пошкодженого автомобіля «Geely MK Cross», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який відповідно до висновку №7625 від 03 грудня 2020 року, з урахуванням коефіцієнту зносу на замінні складові, за вирахуванням франшизи в розмірі 1 500 грн., складає 13\~082,89 грн., таким чином, кінцевий розрахунок: 46\~987,58 32\~404,79 1\~500 = 13\~082,79 грн. (а. с. 16-17). Матеріалами справи також підтверджено, що 22 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до ПрАТ СК «Альфа Страхування» з заявою про направлення незалежного експерта 28 вересня 2020 року о 14 годині 00 хвилин за адресою: пр. Слобожанський, 29-А СТО «Автомотів» для участі в огляді автомобіля «Geely MK Cross», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 26). В матеріалах\~справи також\~наявний висновок\~№7814\~від 07\~жовтня 2020\~року експерта-автотоварознавця\~Крутінь В.І.,\~який було\~виконано на\~підставі заяви\~ [PERSON] \~від 28\~вересня 2020\~року,\~згідно якого\~вартість матеріального\~збитку,\~нанесеного власнику\~автомобіля «Geely\~MK\~Cross»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~пошкодженого внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди,\~становить 59\~288,82\~грн. (а. с. 28-60). Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, регулюються гл. 82 «Відшкодування шкоди» ЦК України та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно із ч. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 підтвердила зазначений висновок вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Також у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку ВСУ щодо абсолютності права потерпілого в ДТП на відшкодування шкоди її заподіювачем визначивши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених законом випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Статтею 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Суд зазначає, що у 2020 році в Україні були встановлені такі ліміти страхових виплат: компенсація за шкоду майну, завдану потерпілій стороні, становить 130 000 гривень, а за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260 000 гривень. Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, та реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні. Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі №641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21). Також у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. Суд бере до уваги наявні в матеріалах справи відповіді ПрАТ СК «Альфа Страхування» і враховує посилання позивача у позовній заяві на виплату йому страховиком страхового відшкодування в розмірі 45 487,58 грн. відповідно до висновку експертного дослідження №7625, який складено 03 грудня 2020 року. Відтак, позивачем підтверджено і матеріалами справи не спростовано, що ПрАТ СК «Альфа Страхування» виплатив позивачу як потерпілій особі страхове відшкодування в сумі 45 487,58 грн. саме на підставі висновку експертного дослідження №7625, який складено 03 грудня 2020 року. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути різницю між фактично виплаченим йому ПрАТ СК «Альфа Страхування» на підставі висновку експертного дослідження №7625, який складено 03 грудня 2020 року судовим експертом Рябчук А.В. (ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг»), страховим відшкодуванням в розмірі 45 487,58 грн. та висновком експертного дослідження №7814 від 07 жовтня 2020 року, який було зроблено на його замовлення експертом-автотоварознавцем Крутінь В.І. Суд звертає увагу, що позивач у позовній заяві посилається на висновок №7814 від 07 жовтня 2020 року, який було зроблено на його замовлення, і зазначає, що згідно вказаного висновку вартість відновлювального ремонту складає 76\~312,03 грн., при цьому, суд дослідивши наданий позивачем висновок зазначає, що вартість матеріального збитку експертом-товарознавцем визначено в розмірі 59\~288,82 грн., а не у вказаному позивачем розмірі. Крім того, матеріали справи взагалі не містять доказів як участі представника ПрАТ СК «Альфа Страхування» у проведенні огляду транспортного засобу позивача 28 вересня 2020 року, а долучений до позову висновок експертного дослідження №7625, складений 03 грудня 2020 року судовим експертом Рябчук А.В. фактично здійснено вже після складання висновку №7814 від 07 жовтня 2020 року, на підставі якого позивач бажає стягнути з відповідача матеріальну шкоду. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд зазначає, що [PERSON] не надано як належного обґрунтування стягнення з відповідача матеріальної шкоди саме на підставі висновку №7814 від 07 жовтня 2020 року, зробленого експертом Крутінь В.І., так і жодних належних, допустимих доказів на підтвердження стягнення заявленої позивачем суми у розмірі 30\~824,45 грн. з відповідача. Отже, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, а розмір завданих позивачу збитків не перевищує ліміт відповідальності страховика, встановленого законом, вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди з відповідача не можуть бути задоволені, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. За змістом статті 141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed