Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

в обгрунтування позовних вимог представник позивачки, адвокат Волошанська О.І. зазначає, що позивачка перебувала з відповідачем у шлюбі з 09.01.2018 року по 20.07.2022 року. Спільних дітей у сторін немає. Після реєстрації шлюбу в сім?ї сторін були хороші відносини, однак, з часом ці відносини погіршилися, що привело до розпаду їхньої сім?ї. 17.02.2022 року сторони припинили спільне проживання. Крім того, рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.06.2022 року даний шлюб розірвано за позовом дружини. Позивачка також зазначає, що протягом 2020-2021 років, тобто в період спільного проживання та перебування сторін в шлюбі, на поточному банківському рахунку відповідача накопичилися грошові кошти в розмірі понад 70 000 грн. Вказані кошти були спільним майном подружжя. Зокрема, це пенсія відповідача та соціальні виплати. Оскільки вказані кошти були спільним майном подружжя (спільними заощадженнями сторін), то сторони восени 2021 року вирішили отримати від них проценти шляхом укладення строкового договору депозитного вкладу. Тому у вересні 2021 року відповідач, перебуваючи з позивачкою в шлюбі, уклав з АТ комерційний банк «Приват Банк» строковий договір депозитного вкладу, терміном на 6 місяців. Згідно із вказаним договором відповідач вніс на депозитний рахунок, відкритий згідно із цим договором на його ім?я, грошові кошти, які позивачка вважає спільними заощадженнями сторін, які накопичилися на вищевказаному поточному банківському рахунку відповідача. Проценти по вказаному депозитному вкладу відділення АТ КБ «Приват Банк» щомісячно перераховувало на поточний банківський рахунок відповідача (картку для виплат), і ці кошти відповідач використовував. Позивачці також відомо, що після закінчення терміну вказаного договору депозитного вкладу (це було в період 25-30 березня 2022 року) даний договір не був пролонгований, депозитний рахунок був закритий, а кошти, які були на цьому депозитному вкладі, - перераховані (внесені) на поточний рахунок відповідача ( картку для виплат). Позивачка мала доступ в її онлайн-банкінгу до інформації щодо коштів, їх руху на картці для виплат відповідача. Однак, відповідач відкликав доступ до перегляду його рахунку, його картка заблокована у відображенні онлайн-банкінгу позивачки, і на час оформлення цього позову позивачці невідомо які саме суми коштів наявні на рахунках відповідача. У скріншоті його картки для виплат № [NUMBER] вказана наявність коштів в сумі 70 563, 35 грн. станом на 02.04.2022 року, тобто вже після припинення сторонами спільного проживання і подачі позивачкою позову про розірвання шлюбу. Отже, позивачка вважає, що має право на поділ цих коштів та визнання за нею права власності на (одну другу) частину цих коштів, тобто в сумі 35 281, 68 грн. Позивачка також зазначає, що якщо відповідач зняв з його рахунків спірні кошти, які були майном подружжя сторін, після припинення ними спільного проживання, то він використав ці кошти в особистих інтересах, і позивачці нічого при них не повідомив, адже вона 12.03.2023 року виїхала за межі кордону України, та з того часу проживає в іншій державі. На підставі наведеного представник позивачки, посилаючись на норми Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 60, 61, 70 Сімейного кодексу України, ст.325 Цивільного кодексу України, просить ухвалити рішення, яким визнати за позивачкою право власності на грошові кошти в розмірі 35 281, 68 грн., які знаходяться на рахунку, відкритому на ім?я відповідача у відділенні АТ комерційний банк «Приват Банк», а якщо ці кошти зняті відповідачем з його рахунку, то представник позивачки просить стягнути з відповідача на її користь вказану суму коштів, а також стягнути з відповідача понесені позивачкою судові витрати згідно із розрахунком очікуваних нею судових витрат. Позивачка в судове засідання повторно не з`явилася, 16.06.2023 року її представник, адвокат Волошанська О.І. подала до суду клопотання про розгляд даної справи у відсутності позивачки (а.с.81). Представник відповідача, адвокат Бакай Л.О. в судових засіданнях позов не визнала з підстав, вказаних в поданому відповідачем 14.06.2023 року відзиві на позовну заяву. В цьому відзиві вказано, що у позові про розірвання шлюбу та в ухваленому за наслідками розгляду цього позову рішенні суду від 14.06.2022 року зазначено про відсутність між сторонами спору про поділ майна подружжя. Відповідач вважає, що вказане зазначення має преюдиційне значення при вирішенні даного спору про поділ грошових коштів, і вказівка про відсутність спору у рішенні суду від 14.06.2022 року не потребує доказування в розглядуваній справі. Крім того, відповідач у відзиві на позов зазначає, що грошові кошти у розмірі 70 563,35 грн. є його особистою власністю як безповоротна благодійна допомога на його лікування і реабілітацію. Твердження позивачки про те, що ці кошти, накопичені від пенсійних та соціальних виплат, є спільним майном подружжя, слід вважати неправдивими з таких підстав. Після трагічного випадку, який трапився з відповідачем 19.09.2020 року, останньому встановлено І-шу (А) групу інвалідності загального захворювання. З того часу відповідач потребує постійного стороннього догляду і побутового обслуговування. Відповідач також зазначає, що він переніс кілька оперативних втручань та реабілітаційних заходів, які не дали позитивних результатів для його здоров`я. Після розірвання шлюбу з позивачкою відповідача доглядає його матір. Крім того, значні кошти він витрачає на свої лікування та реабілітацію. Дані кошти йому надсилали і надсилають небайдужі до його стану здоров`я люди. Так, у жовтні 2020 року та в січні 2021 року на телеканалі «НТК» демонструвалися відеоматеріали, де відповідач публічно просив про фінансову допомогу на свої лікування та реабілітацію, так як власних коштів йому не вистачало і не вистачає. Після цього небайдужі люди почали надсилати йому для вказаної мети грошові кошти. Восени 2021 року відповідач оформив он-лайн депозит на кошти, які на той час не використовувались для його лікування, так як за суму щомісячних відсотків, які нараховувались за цим депозитом, можна було хоча б оплатити комунальні послуги в будинку, де проживає відповідач (там до припинення відносин проживали сторони). Отже, даний депозит було оформлено в інтересах сім?ї сторін, і позивачці про це достовірно відомо. Після закінчення договору депозитного вкладу відповідач не продовжував цей договір, оскільки відповідачу були потрібні ці грошові кошти на його подальше лікування. Тобто, кошти і надалі використовувались в інтересах сім?ї, на лікування відповідача. Доказом того, що грошові кошти у сумі 70 563,35 грн. не є спільною сумісною власністю подружжя, а вважаються особистою власністю відповідача, є додані до відзиву, вищевказані відеоматеріали телерадіокомпанії «НТК». Також в якості доказів відповідач додає скріншоти соцмережі «Facebook», де друзі відповідача закликали допомогти йому фінансово на лікування. Відповідач вважає, що якщо керуватись логікою позивачки, то слід вважати, що кошти на його лікування, які надсилали на її рахунок, також є спільною сумісною власністю подружжя сторін, і ці кошти також підлягають поділу між сторонами на рівні частки. Крім того, у доданому до відзиві на позов скріншоті листування сторін у мережі «Telegram» вказано, що позивачка писала відповідачу, що він повинен оплатити їй те, що вона, будучи його дружиною, доглядала його після отриманої травми. Така її вимога суперечить сімейним цінностям, і, крім того, вона здійснювала вказаний догляд добровільно. Дані виписки про рух коштів на рахунках відповідача, наданої АТ КБ «Приват Банк», не можуть бути взяті до уваги в якості доказів на користь позивачки, адже у цій виписці відображено, що кошти, які надходили на рахунки відповідача від фізичних осіб, мали такі призначення як благодійна допомога, благодійність, на лікування, на оздоровлення, на реабілітацію відповідача ( при цьому також вказувалося прізвисько відповідача « [PERSON] »). Отже, вказані кошти - це особисті кошти відповідача, які він витрачав і витрачає за призначенням, на своє лікування. Щодо спірних соціальних виплат, то кошти, отримані в якості таких виплат, витрачені в інтересах сім?ї сторін за час їхнього спільного проживання, а саме як на лікування відповідача, так і на оплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування, ліків, оскільки інших доходів у сторін не було. Тому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши представника відповідача, допитавши за клопотанням сторони відповідача свідків, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, дійшов таких висновків. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Частинами 1,2 ст.70СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду України з аналогічних спорів, в яких роз`яснено, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Згідно з положеннями ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» (далі - Закон): Благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара. Згідно з положеннями ч. 1 ст.3 даного Закону цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених цим Законом, а також розвиток і підтримка цих сфер у суспільних інтересах. Згідно Закону Однією із сфер благодійної діяльності є охорона здоров?я. Частиною 1 ст.7 цього Закону передбачено, що публічним збором благодійних пожертв визнається добровільний збір цільової допомоги у формі коштів або майна серед невизначеного кола осіб, зокрема, з використанням засобів електронних комунікацій, у тому числі благодійного електронно-комунікаційного повідомлення, для досягнення цілей, визначених цим Законом. Судом встановлено, що 09.01.2018 року сторони уклали шлюб, який розірвано на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухваленого 14.06.2022 року у справі №346/959/22. Дане рішення набрало законної сили 21.07.2022 року, про що вказано на копії цього рішення (а.с.6,7). Отже, сторони перебували в шлюбі з 09.01.2018 року по 20.07.2022 року включно. Відповідно до наданої 01.06.2023 року на вимогу суду інформації ПАТ КБ «Приват Банк» щодо відкритих в цьому банку рахунків, судом встановлено, що відповідачем в період з 28.11.2014 року по 28.02.2022 року відкрито 5 рахунків. Вказана інформація надана станом на 23.05.2023 р. (а.с.28). У виписці по картці відповідача № [NUMBER] (угода №SAMDNWFC00012137704 від 28.11.2014 року відображено банківські операції за період з 01.01.2020 р. по 23.05.2023 р. Станом на 23.05.2023 р. залишок коштів на цьому рахунку складав 93 128, 15 грн. Остання операція під час перебування сторін у шлюбі здійснена 18.07.2022 року, та після неї залишок коштів становив 79 242, 90 грн. (а.с.50-53). Відповідно до даних виписки по картках відповідача (угода №SAMDNWF00019278913 від 14.08.2015 року) за період з 01.01.2020 року по 23.05.2023 року залишок коштів станом на 23.05.2023 року складав 13 999, 08 грн. Остання операція під час перебування сторін у шлюбі здійснена 17.07.2022 року, та після неї залишок коштів становив 11 146, 18 грн. (а.с.30-49). У виписці по картці відповідача № [NUMBER] (угода №SAMDNWFD007163137000 від 09.07.2017 року відображено банківські операції за період з 10.07.2017 р. по 23.05.2023 р. Станом на 23.05.2023 р. залишок коштів на цьому рахунку складав 1, 03 грн. Остання операція під час перебування сторін у шлюбі здійснена 16.04.2022 року, та після неї залишок коштів становив 0, 98 грн. (а.с.54-56). У виписці по картці відповідача № [NUMBER] (угода №SAMDNFF000523128525 від 28.02.2022 року вказано, що станом на 23.05.2023 р. залишок коштів на цьому рахунку складав 1 000 грн. (виплата 15.03.2022 р. за програмою «єПідтримка» (а.с.29, зворот)). По одному із 5 -ти рахунків, відкритих на ім`я відповідача, банківські операції за період з 01.01.2020 р. по 23.05.2023 р. не здійснювалися (а.с.29). Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка заявляє вимогу про поділ грошових коштів, які накопичилися на одному з рахунків відповідача, а саме на карті №( [NUMBER] ), відкритої на підставі вище вказаної угоди від 14.08.2015 р., посилаючись на долучені копії скріншотів, на яких вказано зазначений номер картки, і загальна сума грошових коштів на даному рахунку станом на 02.04.2022 року складає 70 563, 35 грн. При цьому у позовній заяві сторона позивачки зазначає, що джерелом надходження спірних коштів були лише виплачувані відповідачу пенсія та соціальні виплати. Отже, сторона позивачка не заявляє вимог про поділ грошових коштів, які надходили на рахунок відповідача після 02.04.2022 р. та з інших джерел. Відповідно до долучених до відзиву на позовну заяву копій медичних документів, а також довідки до акта огляду медико-соціальною комісією, серії 12 ААВ № 225711 відповідач з 19.09.2020 р. перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» з приводу важкої закритої травми хребта та спинного мозку, а із 14.12.2020 року по 01.01.2024 року відповідачу встановлено першу «А» групу інвалідності загального захворювання (а.с.73-75). У зв`язку із вказаним захворюванням відповідач протягом 2020-2023 років періодично проходив обстеження та реабілітаційне лікування, що стверджується копіями відповідних медичних документів У вищевказаній виписці по картках відповідача (угода №SAMDNWF00019278913 від 14.08.2015 року) за період з 01.01.2020 року по 23.05.2023 року вказано, що станом на 28.03.2022 року, тобто на дату здійснення банківської операції, і яка (дата) є найбільш близькою до 02.04.2022 р., залишок коштів складав 70 176, 88 грн. Вказана сума також є найбільш наближеною до вказаною позивачкою. Проаналізувавши джерела надходження грошових коштів, суд дійшов висновку, що цими джерелами були фізичні особи, які переказували грошові кошти на картку відповідача, а також соціальні виплати. Зокрема, у цій виписці вказано: - 22.03.2022 р. [PERSON] переказав відповідачу 1 000 грн.; -17.03.2022 р. [PERSON] переказала 500 грн.; - 16.03.2022 р. [PERSON] переказав 200 грн.; -16.03.2022 р. [PERSON] - 100 грн.; - 16.03.2022 р. [PERSON] - 2 000 грн.; - 16.03.2022 р. - [PERSON] - 300 грн.; - 15.03.2022 р. - [PERSON] - 200 грн.; - 15.03.2022 р. - [PERSON] - 1 000 грн.; - 15.03.2022 р. - [PERSON] - 1 000 грн.; - 15.03.2022 р. - [PERSON] - 1 000 грн.; - 23.12.2021 р. - [PERSON] - 3 000 грн.; - 19.11.2021 р. - [PERSON] - 500 грн.; - 19.11.2021 р. - [PERSON] - 500 грн.; - 18.11.2021 р. - зарахування переказу на карту (не вказано відправника) - 995 грн.; - 17.11.2021 р. - [PERSON] - 200 грн. (в коментарі до платежу зазначено: «Благодійність»); - 17.11.2021 р. - [PERSON] - 500 грн.; - 17.11.2021 р. - [PERSON] - 500 грн. (в коментарі до платежу зазначено: «Благодійна допомога»); - 16.11.2021 р. - [PERSON] - 300 грн. (в коментарі до платежу зазначено: «Благодійна допомога»); - 16.11.2021 р. - [PERSON] - 300 грн. (в коментарі до платежу зазначено: «Благодійна допомога»); - 16.11.2021 р. - [PERSON] - 1 000 грн. (в коментарі до платежу зазначено: «Благодійність»); - 16.11.2021 р. - [PERSON] - 100 грн. (в коментарі до платежу зазначено: «Благодійність») та велика кількість інших осіб. Загальна сума, яку перерахували інші особи за період з 19.09.2020 року (час отримання вищевказаної травми по 02.04.2022 року (саме на цю дату сторона позивачки визначила спірну суму) становить 60 660, 18 грн. Допитані в судових засіданнях свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили, що вони, будучи обізнаними про важкий стан здоров`я відповідача та про необхідність значних сум грошових коштів на його лікування, переказували на його банківську картку певні суми грошових коштів саме в якості пожертви виключно на лікування відповідача, і дані кошти не призначалися для сім`ї відповідача. На підставі наведеного суд вважає, що грошові кошти, які перераховувалися на карту відповідача третіми особами, є майном, яке набутим на підставі договорів дарування, адже ці кошти перераховувалися відповідачу без вимоги їх повернення чи передачі взамін чогось іншого. Отже, вище вказану загальну суму таких перерахувань (60 660, 18 грн.) суд вважає особистою власністю відповідача і ця сума переказувалася в більшій частині на іншу картку відповідача (№ [NUMBER] ), тобто не на ту, про яку стверджує сторона позивачки в позовній заяві (№ [NUMBER] ). Крім того, щодо даних по належній відповідачу карті № [NUMBER] , на яку посилається позивачка в позовній заяві та долучає копії скріншотів щодо відображення балансу на цій карті, то у вказаній вище виписці відсутні відомості про спірну суму, а останніми (до 02.04.2022 р.) відомостями по цій карті вказано дату «23.02.2022» та суму «0, 86 грн.» (а.с.36, зворот). Отже, вказаними відомостями спростовано доводи сторони позивачки, що станом на 02.04.2022 року на вказаній карті відповідача були акумульовані грошові кошти в розмірі кошти в сумі 70 563, 35 грн. При цьому суд вважає також, що стороною позивачки не спростовано заперечень відповідача, що спірні грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, адже у позовній заяві вказано, що відносини та спільне проживання сторін припинилися в лютому 2022 року. Відповідно правил, передбачених ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, стороною позивачки вказаного обов`язку не виконано. Отже, в задоволенні позову вимог слід відмовити. На підставі наведеного, ст.ст.57, 60, 69-71 СК України, та,

Outcome: dismissed