Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

У липні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що [INFO] померла їх матір, [PERSON] , яка на час смерті проживала по [ADDRESS] . 17 травня 2023 року позивачки звернулись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину , але нотаріусом було їм відмовлено оскільки з поданих документів не можливо встановити ступінь спорідненості з спадкодавцем. Через розбіжності у документах позивачки не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі. У зв`язку з цим, змушені звернутися до суду із вказаним позовом щодо встановлення факту, яке має юридичне значення. Просили суд: визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] право власності: - на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1504 га кадастровий номер 3222485501:01:003:0222, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1210 га кадастровий номер 3222485501:01:009:0196, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ,цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] право власності: - на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1504 га кадастровий номер 3222485501:01:003:0222, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1210 га кадастровий номер 3222485501:01:009:0196, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ,цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 24 серпня 2023 року: відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, витребувано у приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області належним чином засвідчену копію спадкової справи № 11/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Із супровідним листом № 114/01-16 від 22.09.2023 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області, було надано належним чином засвідчену копію спадкової справи № 11/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У судове засіданні позивачки не з`явились, подала до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] померла матір позивачок, [PERSON] , яка на час смерті проживала за адресою [ADDRESS] . За ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270\~ЦК України він не заявив відмову від неї. Ст.\~1269\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. У першу чергу спадкують діти, батьки та дружина спадкодавця. 17 травня 2023 року позивачки звернулись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину , але нотаріусом було їм відмовлено оскільки з поданих документів не можливо встановити ступінь спорідненості з спадкодавцем. Через розбіжності у документах позивачки не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі. Постановою приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Винник С. М. від 17 травня 2023 року відмовлено [PERSON] , [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки нотаріусу не надано документи, що підтверджують родинні стосунки спадкоємців та спадкодавця. Встановлення факту родинних відносин між [PERSON] , [PERSON] , має для позивачів юридичне значення, оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення їх особистих майнових прав, а саме: можливість оформити спадщину за заповітом після смерті їх матері [PERSON] . Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , видане Дубовиківською сільською радою Богучарівського району Воронезької області від 20 березня 1951 року, серії НР № 810784, призвіще померлої [INFO] [PERSON] вказано як « [PERSON] ». Згідно витягу № 00035776545 щодо актового запису про шлюб, [PERSON] при укладанні шлюбу 23.06.1973 взяла прізвище чоловіка та стала [PERSON] . Згідно витягу №00039717037 щодо актового запису про розірвання шлюбу [PERSON] при розірванні шлюбу 04.06.1975 року повернула дівоче призвіще та стала [PERSON] . Згідно витягу № 00035776657 щодо актового запису про шлюб, [PERSON] при укладанні шлюбу 02.07.1975 року взяла прізвище чоловіка та стала « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , видане Залізничниим районним відділом ЗАГС м.Львова 04 березня 1986 року серії [NUMBER] та витягу №00039717088 щодо актового запису про розірвання шлюбу, [PERSON] при розірванні шлюбу 04.03.1986 року повернула дівоче прізвище та стала « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про укладання шлюбу, серії [NUMBER] , видане Купчинецькою сільською радою Іллінецького району Вінницької області 07 березня 1986 року, [PERSON] , при укладенні шлюбу взяла прізвище чоловіка та стала« [PERSON] » . Згідно свідоцтва про народження прізвище позивачки [PERSON] зазначене російською мовою - « [PERSON] », матір`ю позивачки записано російською мовою « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження прізвище позивачки [PERSON] зазначене російською мовою - « [PERSON] », матір`ю позивачки записано російською мовою « [PERSON] ». Суд погоджується, що зазначені розбіжності в прізвищах в актових записах щодо шлюбів, розірвання шлюбів та народжень, а саме в написанні [PERSON] , у написанні прізвища можна трактувати як переклад з російської на українську мову, що не є перешкодою для встановлення факту родинних відносин. 21 червня 2003 року позивачка [PERSON] одружилась із [PERSON] та змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про шлюб видане виконкомом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 21.06.2003 року. Відповідно до п. 1 ч. 1ст.\~315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивачки є доньками померлої [INFO] [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з земельної ділянки 0,1504 га кадастровий номер 3222485501:01:003:0222, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,1210 га кадастровий номер 3222485501:01:009:0196, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ,цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Після смерті [PERSON] із спадкоємців першої черги залишились доньки [PERSON] та [PERSON] . Як, передбачено ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] заповіту не залишила, а тому спадкування має здійснюватися за законом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218\~ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 5ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3ст.\~1296\~ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Згідно зі ст.\~182\~ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, про задоволення позову та визнання за позивачками права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved