Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Вінницяагропроектбуд» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивує тим, що 01 лютого 2010 року позивачка була призначена на посаду бухгалтера ТОВ «Вінницяагропроектбуд». Наказом від 12 вересня 2023 року №7 [PERSON] була звільнена з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із прогулом без поважних причин. Вважаючи своє звільнення незаконним, таким, що не відповідає вимогам законодавства, зазначає, що 28 серпня 2023 року близько 16:30 год директором відповідача [PERSON] вона була повідомлена, що з 29 серпня 2023 року вона перебуватиме у відпустці без збереження заробітної плати. У зв`язку із цим вона у письмовій формі звернулася до ТОВ «Вінницяагропроектбуд» із заявою про надання їй копії наказу про надання такої відпустки. 05 вересня 2023 року на даний лист [PERSON] була надіслана вимога про необхідність надання усних та письмових пояснень щодо причин відсутності на роботі, однак, як звертає увагу позивачка, листом відповідач не встановив крайній строк надання пояснень, а 15 вересня 2023 року на адресу позивачки надійшов наказ про звільнення. Отже, як вказує позивач, вимога ТОВ «Вінницяагропроектбуд» до [PERSON] про необхідність письмового пояснення відсутності на роботі надійшла до останньої після винесення наказу про її звільнення. Тобто наказ від 12 вересня 2023 року №7 був винесений без отримання пояснень позивачки та встановлення поважності причин її відсутності, що є суттєвим при винесенні дисциплінарного стягнення. Крім того, у вказаному наказі відсутня відмітка про ознайомлення [PERSON] із наказом та отримання нею трудової книжки. Позивачка також вказує, що із нею не проведено повного розрахунку заборгованості по заробітній платі та не виплачена компенсація за невикористану відпустку. Окремо позивачка вважає, що її звільнення є наслідком переслідування її чоловіка [PERSON] , який також був звільнений із займаної посади заступника директора ТОВ «Вінницяагропроектбуд». За таких обставин, просила визнати незаконним та скасувати наказ від 12 вересня 2023 року №7 «Про звільнення за прогул», поновити [PERSON] на роботі на посаді бухгалтера ТОВ «Вінницяагропроектбуд», а також стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та понесені судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Витребувано в ТОВ «Вінницяагропроектбуд» документи: довідку про заробітну плату [PERSON] за 2023 рік та довідку про її середньоденний заробіток, довідку про невикористання [PERSON] відпустки, копії актів відсутності [PERSON] на робочому місці від 29, 30 та 31 серпня 2023 року, копію табеля обліку робочого часу за серпень та вересень 2023 року. Витребувано у [PERSON] оригінали документів, не засвідчені копії яких додані до позовної заяви. Вирішено допитати позивачку [PERSON] як свідка. Користуючись своїм правом, відповідач подав відзив на позовну заяву, де просив у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити. Заперечуючи щодо позовних вимог, зазначає, що позивачка наказом від 01 лютого 2010 року №3 призначена на посаду бухгалтера у ТОВ «Вінницяагропроектбуд». Починаючи з 29 серпня 2023 року по 31 серпня 2023 року бухгалтер [PERSON] не виходила на роботу по місцю роботи за адресою: [ADDRESS] , про що було складено акти про відсутність працівника на роботі 29, 30 та 31 серпня 2023 року. Протягом усього часу відсутності на роботі від [PERSON] будь-яких пояснень щодо причин своєї відсутності не надано. Відтак 01 вересня 2023 року ТОВ «Вінницяагропроектбуд» направлено письмову вимогу до [PERSON] про необхідність невідкладно прибути до керівника товариства для надання усних чи письмових пояснень та/або надання письмових пояснень щодо причин відсутності на роботі, надати відповідні документи, які засвідчують причину відсутності. Даний лист був вручений [PERSON] особисто. Окрім того, 01 вересня 2023 року надана відповідь на лист працівника від 29 серпня 2023 року та відмовлено у наданні позивачці копії наказу про відпустку за власним бажанням без збереження заробітної плати, оскільки жодних письмових заяв не надходило. Надалі бухгалтера [PERSON] було звільнено за прогул, про що остання була повідомлена листом від 12 вересня 2023 року вих. №19 та надано завірену копію наказу. Відтак вважає відсутніми підстави для скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 15 листопада 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив [PERSON] , яка вказувала на не спростування її доводів щодо незаконності звільнення з роботи та безпідставної невиплати заробітної плати та інших обов`язкових виплат, а також ненадання витребовуваних доказів. При цьому, як і у позовній заяві, наголошувала, що не була обізнана про своє звільнення та не була ознайомлена із наказом про звільнення, відповідачем не встановлені причини її відсутності на роботі та не отримані від неї письмові пояснення, з нею не проведено повного розрахунку при звільненні. Разом із тим вказує, що при призначені на посаду вона не була ознайомлена із посадовою інструкцією, не розписувалася, що знайома зі своїми посадовим обов`язками. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2024 року ( без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) за клопотанням сторони відповідача залишено без розгляду його клопотання про передачу справи до Господарського суду Вінницької області як таку, що подана відповідачем передчасно з урахуванням відсутності відповідного рішення про відкриття справи про банкрутство відповідача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2024 року залишено без розгляду заяву представника позивачки адвоката Сувалова В. О. про зміну предмету позову. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2024 року заяву представника позивачки адвоката Сувалова В. О. про витребування доказів залишено без задоволення. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Кобзіна А. С. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача адвокат Лещенко С. В. у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позову. Допитана в судовому засіданні як свідок позивач [PERSON] , показала, що вона працювала у ТОВ «Вінницяагропроектбуд» на посаді бухгалтера та була звільнена у зв`язку з упередженим ставленням до неї керівництва. Свідок запевняє, що вказані обставини мали місце через конфліктну ситуацію, що виникла між заступником директором товариства, який є її цивільним чоловіком та одним із співзасновників товариства, та іншими співзасновниками з приводу продажу ріпаку. Дана господарська операція була сумнівною, оскільки продукція була вивезена із складів товариства, однак кошти за продаж продукції до товариства не надійшли. З приводу спору викликалася поліція. Відомості про правопорушення внесене до ЄРДР 18 жовтня 2023 року. Щодо процедури звільнення, то вказала, що 28 серпня 2023 року в кінці робочого дня, близько 16.30 год, коли вона перебувала на робочому місці, до неї підійшов директор [PERSON] та повідомив, що вона з 29 серпня 2023 року не виходить на роботу та йде у відпустку без збереження заробітної плати. Вказане підтвердив й інший співзасновник товариства. Вона направила листа на електрону адресу товариства в якому просила надати її наказ про відпустку без збереження заробітної плати. 01 вересня 2023 року на її електронну адресу надійшов лист в якому було зазначено про неможливість надати її копію наказу про відпустку без збереження заробітної плати, оскільки на адресу товариства її заява не надходила. 05 вересня 2023 року засобами поштового зв`язку її надійшов лист від товариства в якому просили надати письмові пояснення з приводу відсутності її на робочому місці. Відповісти на вказаний лист вона не мала можливості через хворобу її матері, крім того в даному листі не було вказано строк надання вказаних пояснень. 15 вересня 2023 року остання отримала засобами поштового зв`язку повідомлення та наказ про її звільнення. Зі слів інших працівників їй відомо, що 29 серпня 2023 року на воротах підприємства висів замок. Заяву на відпустку вона не писала, на робочому місці, яке знаходиться в [ADDRESS] , після 28 серпня 2023 року не була. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд дійшов до наступного. Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами трудового законодавства. Судом установлено, що позивачка [PERSON] з 01 лютого 2010 року прийнята на посаду бухгалтера у ТОВ «Вінницяагропроектбуд» на підставі наказу від 01 лютого 2010 року №3, що підтверджується записом у її трудовій книжці [NUMBER] , копія якої наявна в матеріалах справи. 29 серпня 2023 року [PERSON] датувала та 30 серпня 2023 року направила лист директору ТОВ «Вінницяагопроектбуд» та просила надати їй копію наказу про надання відпустки без збереження заробітної плати, оскільки 28 серпня 2023 року, близько 16:30 год, їй було повідомлено, що з 29 серпня 2023 року вона перебуватиме у такій відпустці. 29 серпня, 30 серпня та 31 серпня 2023 року о 16:45 годині працівниками ТОВ «Вінницяагропроектбуд» складені акти про те, що бухгалтер ТОВ «Вінницяагропроектбуд» [PERSON] була відсутня по місцю роботи з 08:00 по 16:45 год. за адресою: [ADDRESS] , пояснень щодо причин своєї відсутності не надавала, на момент складення відповідних актів причина неявки на роботу невідома. 31 серпня 2023 року головним бухгалтером ТОВ «Вінницяагропроектбуд» Гаврилюк О. подана доповідна директору товариства та повідомлено, що бухгалтер [PERSON] з 29 серпня по 31 серпня 2023 року не виходила на роботу по місцю роботи за адресою: [ADDRESS] , про що складено відповідні акти. Впродовж всього часу відсутності на роботі бухгалтер [PERSON] будь-яких пояснень щодо причин своєї відсутності не надавала. Водночас повідомлено, що виробничих завдань поза межами робочого місця не доручалося та запропоновано звернутися до [PERSON] з письмовою вимогою про надання письмових пояснень щодо причин її відсутності на роботі з 29 серпня 2023 року та надання відповідних документів, які засвідчують причини відсутності. З табеля обліку використання робочого часу за період з 01 серпня до 31 серпня 2023 року по працівнику [PERSON] слідує, що 29, 30 та 31 серпня 2023 року значиться код «ПР», який визначається як «прогул». Листом від 01 вересня 2023 року №22 відповідачем надана відповідь на лист позивачки від 29 серпня 2023 року та повідомлено, що надання відпусток, у тому числі за власним бажанням без збереження заробітної плати, оформляється підприємством у формі наказу на підставі письмової заяви працівника. Жодних письмових заяв від [PERSON] на адресу адміністрації не надходило. Відповідно відсутня змога надати наказ про відпустку за власним бажанням без збереження заробітної плати. Вказаний лист направлений відповідачем на електронну адресу позивача 01 вересня 2023 року та отриманий нею, що визнається останньою. 01 вересня 2023 року ТОВ «Вінницяагропроектбуд» також надіслана [PERSON] вимога про необхідність письмового пояснення причин відсутності на роботі, у зв`язку із тривалою відсутністю на робочому місці у ТОВ «Вінницяагропроектбуд» за адресою: [ADDRESS] , з 29 серпня 2023 року та/або невідкладно прибути до керівника товариства для надання усних та письмових пояснень щодо причин відсутності, а також надати документи на підтвердження поважності причин відсутності на роботі з 29 серпня 2023 року. Крім того, з табеля обліку використання робочого часу за період з 01 вересня до 30 вересня 2023 року по працівнику [PERSON] слідує, що з 01 до 12 вересня 2023 року (8 робочих днів: 01, 04-08, 11-12 вересня 2023 року) значиться код «ПР», який визначається як «прогул». Наказом від 12 вересня 2023 року №7 бухгалтера [PERSON] звільнено з 12 вересня 2023 року у зв`язку із прогулом без поважних причин, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, з проведенням остаточного розрахунку, враховуючи, що останнім робочим днем є 28 серпня 2023 року. Копія даного наказу надіслана [PERSON] листом від 12 вересня 2023 року №19. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом пункту 3 статті 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно\~\~ і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП). Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогул це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц). При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження\~\~ з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишенням роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального навчального закладу). Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця застосувати до працівника стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і в разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причин такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведений у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі № 308/12855/19 (провадження № 61-3130св21). Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити\~з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази. Такий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду\~від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18). Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Отже для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, не залежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. Згідно зі статтею\~12, частиною першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за\~\~своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з пунктом 2 статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року\~№ 3933-XII, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 Конвенції, лежить на роботодавцеві. Як достеменно встановлено судом позивачка була відсутньою на робочому місці, яким є: [ADDRESS] , 29, [ADDRESS] та 31 серпня 2023 року, факт відсутності на робочому місці зафіксовано актами, оформленими працівниками ТОВ «Вінницяагропроектбуд» відповідно у кожен день її відсутності, доповідною головного бухгалтера товариства, а також у табелі обліку використаного робочого часу у відповідному звітному періоді. Суд критично оцінює доводи [PERSON] щодо не встановлення відповідачем поважності причин її відсутності та відсутність вказівки щодо кінцевої дати для можливості надання відповідних пояснень. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17, а також у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-2801цс15). Зважаючи на відсутність [PERSON] на робочому місці, відповідач як роботодавець вживав заходів, направлених на отримання від позивачки пояснень про причини відсутності, зокрема, шляхом направлення листа, що як не заперечується останньою нею отриманий. При цьому чинним законодавством не передбачено обов`язку для роботодавця щодо встановлення строку для надання письмових пояснень, а відтак не зазначення такого строку ТОВ «Вінницяагропроектбуд» у листі не може свідчити про порушення вимог трудового законодавства. Тобто позивачка була обізнана щодо необхідності як надання письмових пояснень власної відсутності на робочому місці, так і доказів поважності такої відсутності, однак, письмових пояснень роботодавцю не подала. У свою чергу позивачка стверджує, що її відсутність на робочому місці з 29 серпня 2023 року обумовлена поважною причиною повідомленням директором «Вінницяагропроектбуд» [PERSON] у переддень, 28 серпня 2023 року, про надання їй відпустки без збереження заробітної плати. Аналізуючи норми ст. 84 КЗпП України, Закону України «Про відпустки», Закону України\~«Про організацію\~трудових відносин\~в умовах\~воєнного стану», що регулюють порядок надання такого виду відпустки працівникові, слід зазначити, що особливістю надання відпусток без збереження заробітної плати є їх надання лише за бажанням працівника та його заявою, тоді як будь-яке примусове відправлення працівників у відпустки без збереження заробітної плати є грубим порушенням законодавства про працю.\~ Однак жодних доказів, що [PERSON] була надана відпустка без збереження заробітної плати не надано, а судом встановлено, що відповідні накази ТОВ «Вінницяагропроектбуд» взагалі не видавалися. Крім того, доказів виконання [PERSON] своїх посадових обов`язків поза межами робочого місця вона також не надала. За наведеного позивачкою не доведено поважні причини відсутності її на робочому місці з 29 по 31 серпня 2023 року, що є підставою для звільнення відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України. Принагідно слід також зауважити, що [PERSON] , будучи обізнаною про відсутність наказу роботодавця щодо надання їй відпустки без збереження заробітної плати, згідно табеля обліку використаного робочого часу за вересень 2023 року, і з 01 вересня 2023 року до 12 вересня 2023 року (дати звільнення) також була відсутньою на робочому місці, про що свідчить зазначення коду «ПР», який визначається як «прогул». Окремих доказів про те, що [PERSON] не була допущена до роботи, робочого місця, зокрема, внаслідок дій роботодавця суду не надано. Відповідно належить стверджувати про відсутність у позивачки будь-яких намагань надати пояснення та доказів щодо поважних причин відсутності на робочому місці. При цьому суд не бере до уваги твердження позивача, що її звільнення пов`язане з переслідуванням її цивільного чоловіка [PERSON] , зважаючи, що вказане ґрунтуються лише на її показаннях як свідка, які суд не може взяти до уваги з огляду на її заінтересованість. При цьому, що судом установлено, що з 29 серпня 2023 року позивачка була відсутня на роботі та жодних доказів про чинення її перешкод чи інших поважних причин відсутності її на роботі матеріали справи не містять. Щодо відомостей про реєстрацію за її заявою та заявою її представника 17 жовтня 2023 року та 04 жовтня 2023 року в ЄРДР кримінальних проваджень, то слід зазначити, що відомостей, що вказане стосуються саме відповідача у справі вони не містять та і внесення мало місце через місяць після звільнення позивачки. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що роботодавець, звільнивши позивачку у зв`язку із прогулом відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, діяв у межах та у відповідності до норм чинного трудового законодавства України, і позивач не довела порушення відповідачем вимог законодавства під час її звільнення. Твердження позивачки про відсутність у оспорюваному наказі від 12 вересня 2023 року №7 відмітки про ознайомлення її з наказом та отримання трудової книжки, то такі обставини не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не впливають на наявність факту порушення трудової дисципліни позивачкою, за що до неї застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Щодо аргументів [PERSON] про не проведення при звільненні повного розрахунку із заборгованості по заробітній платі, а також не виплати компенсації за невикористану відпустку, слід зазначити, що згідно із\~ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Проте дані обставини не є предметом спору у цій справі, а отже судом не може бути надана відповідна правова оцінка. При цьому слід зауважити, що навіть їх наявність не є підставою для поновлення особи на роботі. Враховуючи, що звільнення позивачки з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому відсутні підстави для визнання незаконним та скасування наказу ТОВ «Вінницяагропроектбуд» від 12 вересня 2023 року № 7. Вимоги [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у даному випадку є похідними вимогами від основної вимоги про визнання наказу відповідача протиправним та його скасування. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні основної позовної вимоги, похідні вимоги теж не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed