Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

в позові вказано, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Родинність стосунків підтверджується свідоцтвом про народження, де зазначено батьком [PERSON] та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб внаслідок яких було змінено дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » та при реєстрації другого шлюбу « [PERSON] » на « [PERSON] ». На випадок своєї смерті батько залишив заповіт посвідчений 22 березня 2019 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Девляшевською С.П., зареєстрований в реєстрі за №433, згідно якого все своє майно, що належатиме йому на день його смерті заповів [PERSON] . 15 червня 2021року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Девляшевською С.П. заведено спадкову справу №18/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якого згідно заповіту є його дочка [PERSON] . Отже позивач вчинила передбачені законом дії з прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] , а саме 1/3 частка, що належала батькові на підставі свідоцтва про право власності, виданого 06 травня 2005 року Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду м. Івано-Франківська та 1/3 частки цієї ж квартири, яку батько успадкував після смерті його сина, брата позивача [PERSON] . На дане майно приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Девляшевською С.П. на користь позивача видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20 квітня 2023року, зареєстроване в реєстрі за №485 та зареєстроване в Державному реєстрі речових прав. Крім зазначених 2/3 часток в квартирі [ADDRESS] батько також успадкував 1/3 частку в даній квартирі після смерті бабусі позивача [PERSON] , однак не оформив своїх спадкових прав за життя, що унеможливлює на даний час успадкувати дану частку в нотаріальному порядку. 19 липня 2023року приватний нотаріус Девляшевська С.П. надала позивачу постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку квартирі суть якої полягає в тому, що 1/3 частка квартири [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказану частку квартири [PERSON] успадкував відповідно до статті 1264 ЦК України, як спадкоємець четвертої черги. Він успадкував спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, до дня смерті [PERSON] постійно спільно проживав та був зареєстрований разом з нею, був пов`язаний спільним побутом та вів спільне господарство, надавав [PERSON] матеріальну допомогу та підтримку. [PERSON] була матір`ю його дружини - [PERSON] , померлої [INFO] . В судовому засіданні адвокат позивача надала перед судом пояснення про те, що інших спадкоємців немає; нотаріус видала постанову тільки по 1/3 частки в праві на квартиру, а інші 2/3 оформила спадщину; спадкодавець не оформив прав на 1/3 частки, що успадкував за своєю тещею; спадкодавець жив однією сім?єю зі своєю тещею, мали спільне господарство, доглядав за нею, забезпечував матеріально; [PERSON] заповіту не склала та її частку успадкував [PERSON] на підставі спільного проживання однією сім`єю протягом часу, що перевищував 5 років до відкриття спадщини; надалі [PERSON] склав заповіт на позивача; в довідці про приватизацію вказано, що квартиру приватизовано на [PERSON] і членів його сім`ї, одним з яких вказано і [PERSON] . Представник заінтересованої особи подала заяву про розгляд справи без участі Івано-Франківської міської ради. При винесенні рішення покладались на розсуд суду. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав перед судом показання про те, що є сусідом із часу заселення будинку, знав спадкодавця та його тещу, які спільно проживали і вели спільний побут; відвідував їх в дитячі роки по два, три рази на день, а надалі рідше; [PERSON] мала біля 90 років і потребувала допомоги та піклування, яке [PERSON] і забезпечував, дбав за неї, вона не ходила далі сходової площадки, просила допомоги, коли не було [PERSON] судовому засіданні свідок [PERSON] надав перед судом показання про те, що є сусідом, [PERSON] і [PERSON] жили разом, часто їх відвідував через спільні інтереси з [PERSON] ; [PERSON] і [PERSON] жили сім?єю, прибрано там було і жили без скандалів; звичайні сімейні відносини у них були. В позові вказано, що факт проживання «…мого батька [PERSON] однією сім`єю з моєю бабцею, матір`ю його дружини, в квартирі [ADDRESS] доводиться наступним: вони були зареєстровані в даній квартирі з 14.08.1981 року, що підтверджується довідкою №737 від 20.07.2023 року виданою ЦНАП м. Івано-Франківська, довідкою №02-02/1717 про склад сім`ї, записами в будинковій книзі про зареєстрованих осіб, зазначеному у Свідоцтві про право власності на квартиру від 06.05.2005року, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] ». Відповідно до змісту позову «…За доведеності факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] я, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] маю право на спадкування 1/3 частки квартири [ADDRESS] , однак при відсутності належним чином оформлених спадкових прав [PERSON] після смерті [PERSON] не можу це зробити в позасудовому порядку…». У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини. Отже, [PERSON] успадкував частку в праві на квартиру, в якій проживав із [PERSON] , яка була членом його сім?ї відповідно до свідоцтва на приватизацію. В ч. 5 ст. 1268 ЦК України вказано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином, саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов?язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved