Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 03.07.2023 року позивач [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до відповідача, в якому просить: - Визнати дії Старшого ДОП СП ВП №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції Попряги Дмитра Степановича незаконними, такими, що порушують особисті немайнові права, у незаконному складанні відносно позивача 23.06.2022 року адміністративного протоколу Серії ВАВ №293610. - Стягнути з Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 50000,00 грн. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. від 07.07.2023 року матеріали цивільної справи №521/17460/23 за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа - Державна казначейська служба України, про стягнення моральної шкоди передано за підсудністю на розгляд до Київського районного суду м. Одеси. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2023 року головуючим у справі обрано суддю Васильків О.В. Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 3, 9, 32, 55, 56 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 23, 270, 277, 280, 297, 299 ЦК України. Ухвалою суду від 05.10.2023 року провадження по справі відкрито. 10.10.2023 року представником ГУНП в Одеській області направлено до суду клопотання про закриття провадження по справі в частині позовних вимог, так як вимоги позивача щодо визнання дій Старшого ДОП СП ВП №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції Попряги Дмитра Степановича незаконними, такими, що порушують особисті немайнові права, у незаконному складанні відносно позивача 23.06.2022 року адміністративного протоколу Серії ВАВ №293610 мають бути розглянуті судом в порядку КАС України. Представник Державної казначейської служби України надав до суду 10.10.2023 року письмові поясненні на позов. 13.11.2023 року представником ГУНП в Одеській області направлено до суду відзив на позов. 18.01.2024 року судом розглянуто клопотання та постановлена ухвала про закриття провадження в частині вимог щодо визнання дій Старшого ДОП СП ВП №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції Попряги Дмитра Степановича незаконними, такими, що порушують особисті немайнові права, у незаконному складанні відносно позивача 23.06.2022 року адміністративного протоколу Серії ВАВ №293610, оскільки зазначені вимоги мають бути розглянуті в порядку КАС України. Ухвалою суду від 18.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 08.02.2024 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без участі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Будь-яких заяв щодо розгляду справи 08.02.2024 року від відповідача та третьої особи до суду не надходило. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що 23.06.2022 року відносно [PERSON] був складений адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 12.09.2022 року Малиновський районний суд м. Одеси розглянув адміністративний протокол та в ході судового розгляду справи встановлено, що обставини, викладені у протоколі серії ВАВ № 293610 про адміністративне правопорушення не знайшли свого об`єктивного підтвердження. На підставі ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП суд закрив справу у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Цей висновок суду набрав законної сили. Позивач [PERSON] зазначає, що після складання відносно нього адмінпротоколу позивач дуже засмутився, його моральний стан став пригнічений, з`явилося сильне душевне хвилювання, моральне переживання та емоційне напруження. Позивач почав нервувати, з`явився певний дискомфорт, емоційно-нервове збудження, відчуття несправедливості, що викликало стрес та негативно вплинуло на стан здоров`я. Також перед призначеною датою судового засідання з розгляду адміністративного протоколу, вже за декілька днів настало надмірне психологічне хвилювання, яке спричинило безсоння, погіршення апетиту. Це спричинило появу негативних психоемоційних змін та зумовило необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів для відновлення попереднього стану. Все це сталося через незаконні та протиправні дії співробітників Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області. Позивач зазначає, що наведені у справі обставини безумовно спричинили моральні переживання, а тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є цілком грунтовними. У відзиві на позов представник відповідача посилається на те, що вирішення питання про відшкодування як моральної так і матеріальної шкоди у справі №521/17460/23 повинно бути здійснено після доведення сторонами: наявності моральної шкоди; протиправності поведінки особи, яка завдала моральну шкоду; наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вини особи, яка завдала моральної шкоди. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідачів, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою. В поясненнях на позовну заяву представник третьої особи ГУ ДКС в Одеській області посилається на те, що факт наявності рішення суду про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача не свідчить про протиправність дій органу поліції та завдання моральної шкоди позивачу. Казначейство вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, а також причинний зв`язок між діями Головного управління Національної поліції в Одеській області, про які вказано у позові, та настанням шкоди. Також позивачем не підтверджена належними, достатніми та допустимими доказами наявність моральної шкоди та в чому саме вона полягає, що суперечить вимогам законодавства України. Також в поясненнях на позов Казначейство звертає увагу суду, що залучення або ж незалучення Казначейства чи його територіальних органів не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Казначейство чи його територіальний орган. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 17.06.2022 року співробітниками ГУНП в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідно до якого 17.06.2022 року о 18 годині 10 хвилин, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив конфлікт з тещею [PERSON] , в ході якого ображав та штовхнув, чим заподіяв насилля психологічного характеру /а.с.12/. Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси О.В. Іщенко від 12.09.2022 року по справі №521/9450/22 провадження у справі відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України, закрито відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення /а.с.13/. В зазначеній постанові судом встановлено, що будь-яких достатніх та допустимих доказів того, що [PERSON] своїми діями здійснив відносно [PERSON] домашнє насильство, та що від цих дій у останньої виникли побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинено емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди його психічному здоров`ю. Поліцією у свою чергу не встановлено та не зазначено, які саме дії фізичного чи психологічного характеру необхідно визнати як домашнє насильство. Також в постанові вказано, що суд не є стороною обвинувачення, а співробітники поліції не зібрали та не забезпечили надання до суду відповідних доказів винуватості особи. Відповідно до листа начальника Управління головної інспекції ГУНП в Одеській області від 03.12.2022 року №55/Т-349 дисциплінарною комісією ГУНП в Одеській області проведено службове розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області капітаном поліції Д.Попрягою. За результатами даного службового розслідування в діянні окремих посадових осіб ГУНП в Одеській області встановлено дисциплінарний проступок. За скоєння даного дисциплінарного проступку до капітана поліції Д.Попряги, лейтенанта поліції М. Логіна, підполковника поліції Д.Ломова, старшого лейтенанта поліції А.Кобзар, майора поліції М.Кушнір та підполковника поліції [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення, у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII /а.с.16/. Судом досліджено Висновок службового розслідування за фактом відомостей, висвітлених у зверненні [PERSON] , яким визначено, що відомості, які стали підставою для призначення вказаного службового розслідування, такими, що знайшли своє часткове підтвердження, за результатами якого до капітана поліції Д.Попряги, лейтенанта поліції М. Логіна, підполковника поліції Д.Ломова, старшого лейтенанта поліції А.Кобзар, майора поліції М.Кушнір та підполковника поліції [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення, у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII /а.с.98-115/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи судом встановлено, що 17.06.2022 року співробітниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КпАП України відносно позивача [PERSON] . При цьому постановою суду від 12.09.2022 року провадження у справі було закрито за відсутністю події і складу правопорушення. За наслідками службового розслідування, ініційованого на підставі скарги [PERSON] від 10.10.2022 року, службові особи СП ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, в тому числі капітан поліції Д.Попряга, були притягнуті до дисциплінарної відповідальності. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив визнати дії капітана поліції Д.Попряги такими, що порушують особисті немайнові права позивача, а також стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 50000,00 грн. На теперішній час після закриття провадження в частині позовних вимог ухвалою суду від 18.01.2024 року в даному судовому провадженні суд розглядає лише вимогу про відшкодування моральної шкоди. В Постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20 Верховний Суд зазначив, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Суд погоджується з тим, що позивачу [PERSON] складенням адміністративного протоколу, викликами до відділу поліції, наявністю адміністративної справи щодо нього було спричинено моральну шкоду. При цьому суд враховує, що з дати складання протоколу про адміністративне правопорушення до ухвалення судом постанови про закриття справи пройшло майже два місяці і весь цей час позивач відчував душевне хвилювання, моральне переживання та емоційне напруження. Суд зазначає, що Висновок службового розслідування за фактом відомостей, висвітлених у зверненні [PERSON] , за результатами якого до капітана поліції Д.Попряги, лейтенанта поліції М. Логіна, підполковника поліції Д.Ломова, старшого лейтенанта поліції А.Кобзар, майора поліції М.Кушнір та підполковника поліції В.Дехтярука застосовано дисциплінарне стягнення, у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, в повній мірі спростовує заперечення відповідача щодо наявності моральної шкоди; протиправності поведінки особи, яка завдала моральну шкоду; наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вини особи, яка завдала моральної шкоди, та узгоджується з положеннями цивільного законодавства. Проте визначений позивачем розмір відшкодування суд вважає завищеним та не підтвердженим будь-якими належними та допустимими доказами. Враховуючи обставини справи та письмові докази на підтвердження позовних вимог суд вважає обґрунтованою та достатньою суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Outcome: partial