Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Правобережне УСЗН ДМР звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач з 2018 року перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач щомісячної компенсаційної виплати фізичним особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, оскільки 25 червня 2018 року відповідач звернувся з відповідною заявою. Враховуючи надані позивачем документи відповідачу була призначена державна соціальна допомога на періоди: з 11 травня 2018 року по 31 травня 2019; з 01 червня 2019 року по 30 листопада 2019 року; з 01 січня 2020 року по 31 травня 2020 року. Постановою КМУ №211 від 11 березня 2020 року встановлено карантин на усій території України, а постановою КМУ №264 від 08 квітня 2020 року встановлено, що на період карантину виплата допомоги не зупиняється до закінчення строку дії карантину з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої державної соціальної допомоги на підставі результатів переогляду та заяви отримувачів або їх батьків чи інших законних представників, і як наслідок, призначення державної соціальної допомоги відповідачу після закінчення строку її виплати було здійснено на строк з 01 червня 2020 року по 31 січня 2022 року. 20 грудня 2021 року відповідач надав заяву про припинення виплати державної соціальної допомоги у зв`язку з не проходженням повторного переогляду 01 травня 2020 року та зобов`язався в разі не проходження МСЕК повернути надмірно виплачені кошти державної соціальної допомоги. Управлінням було визначено обсяг надміру виплачених коштів за період з 01 червня 2020 року по 31 січня 2022 року в розмірі 34\~979 грн. Також було надіслано повідомлення від 24 січня 2023 року про припинення надання і повернення надміру виплачених коштів у розмірі 34 979 грн., а також 07 березня 2023 року повторно надіслано повідомлення про припинення та повернення надміру перерахованих коштів. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача надміру виплачені кошти державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд в розмірі 34\~979 грн., а також судові витрати у виді судового збору в розмірі 2\~684 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача надала суду клопотання, у якому просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач прийшов до суду та надав суду заяву про розгляд справи без його участі, оскільки на цей час проходить лікування як військовозобов`язаний після отримання бойового ураження внаслідок дій противника. Суд із вказаного приводу також зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Суд, враховуючи ту обставину, що відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до виписки з акта огляду МСЕК Серії 12 ААБ №006745 від 22 травня 2018 року [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності з 11 травня 2018 року по 01 червня 2019 року (а. с. 20). Матеріалами справи підтверджено, що 25 червня 2018 року [PERSON] звернувся до органу праці та соціального захисту населення із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, як особі з інвалідністю ІІ групи (а. с. 15-17). Також судом встановлено, що відповідно до виписки з акта огляду МСЕК Серії 12 ААБ №219847 від 21 травня 2019 року [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності з 01 червня 2019 року до 01 червня 2020 року (а. с. 21). Крім того, розпорядженням на продовження строку виплати [PERSON] було встановлено державну соціальну допомогу на період з 01 червня 2020 року по 31 січня 2022 року та виплачено державну соціальну допомогу на загальну суму 34\~979 грн. (а. с. 22-27) В матеріалах справи наявна заява [PERSON] від 20 грудня 2021 року до відповідача з проханням зупинити виплату державної соціальної допомоги особам з інвалідністю у зв`язку з не проходженням повторного переогляду з 01 травня 2020 року, в якому він вказав про зобов`язання повернути надмірно виплачені кошти в разі не проходження МСЕК (а. с. 28). З наявної в матеріалах справи відповіді Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради за №5/503 від 03 липня 2023 року судом встановлено, що [PERSON] була встановлена ІІ група інвалідності на 1 рік до 01 червня 2020 року, а на черговий переогляд до міжрайонної фтизіатричної МСЕК в 2020 2023 роках не звертався, посильні документи від хворого по теперішній час не надходили (а. с. 30). На підставі отриманої інформації Управлінням зроблено розрахунок надміру виплачених коштів [PERSON] , а саме державної соціальної допомоги особам з інвалідністю за період з 01 червня 2020 року по 31 січня 2022 року у розмірі 34 979 грн. (а. с. 29). Позивачем були надіслані [PERSON] повідомлення від 24 січня 2023 року та №138 від 07 березня 2023 року про припинення надання та повернення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги на загальну суму 34 979 грн., однак, надмірно виплачені кошти державної допомоги не повернуті (а. с. 31-32). Відповідно до п. 2 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2005 року №261 (в редакції від 13 червня 2018 року) до малозабезпечених осіб, що мають право на державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державну соціальну допомогу на догляд, належать особи, середньомісячний сукупний дохід яких за останні шість календарних місяців або два квартали, що передують місяцю звернення за призначенням допомоги, не перевищує прожитковий мінімум, визначений для осіб, які втратили працездатність (крім осіб з інвалідністю I групи та дітей померлого годувальника). Пунктом 7 вищевказаного Порядку передбачено, що для визначення права на соціальну допомогу застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений на дату звернення за допомогою законом на відповідний рік. Згідно із п. 8 зазначеного Порядку соціальна допомога встановлюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у такому розмірі 80 відсотків - особам з інвалідністю II групи. Для визначення розміру соціальної допомоги застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність (або рівень забезпечення прожиткового мінімуму - у випадках, встановлених законом), встановлений на дату звернення за допомогою законом на відповідний рік. Також відповідно до п.п. 11, 12 вказаного Порядку соціальна допомога призначається з дня звернення за допомогою. У разі коли звернення за соціальною допомогою відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особами віку, встановленого статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» або встановлення інвалідності, допомога призначається відповідно з дня досягнення особами віку, встановленого статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» або встановлення МСЕК інвалідності особі. Соціальна допомога призначається особам з інвалідністю - на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2020 року №264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» з метою посилення соціального захисту населення на період вжиття заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, Кабінет Міністрів України постановив, що на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у разі коли отримувачами державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю пропущено строк переогляду, виплата таких видів допомоги не зупиняється до закінчення строку дії карантину з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої допомоги на підставі результатів переогляду та заяви отримувачів або їх батьків чи інших законних представників (пп. 3 п. 1). Пунктом 2 вищевказаної постанови встановлено, що якщо отримувач допомоги протягом одного місяця з дати скасування карантину не подав заяви та необхідних документів, що не дає змоги провести перерахунок допомоги, органи соціального захисту населення вживають заходів, передбачених абзацами п`ятим - сьомим цього пункту. Частиною 1 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що [PERSON] всупереч ст. 81 ЦПК України не надав суду доказів, які б спростовували викладені у позовній заяві обставини, а в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували викладені у позовній заяві обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем було безпідставно отримано виплату в сумі 34 979 грн., які відповідач у добровільному порядку не повернув, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. За змістом ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2 684 грн.

Outcome: approved