Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначила, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на нерухоме майно: земельні ділянки загальною площею 0,5037 га, які розташовані на території Майданської сільської ради Хустського району Закарпатської області, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства; житловий будинок під [ADDRESS] та право на земельну частку (пай). Позивач прийняв спадщину до майна померлої [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння та розпорядження спадковим майном, фактом постійного спільного проживання із спадкодавцем на момент її смерті, як спадкоємець першої черги по закону. Інші спадкоємці, першої черги за законом, до майна померлої [PERSON] , відсутні. Однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, за майном померлої на житловий будинок, оскільки зазначений будинок не був особистою приватною власністю [PERSON] , а належав колгоспному двору, та відсутні відомості про членів колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини та норми діючого законодавства у позовній заяві висловлено прохання визнати за позивачем право власності на спадковий будинок. Ухвалою суду від 30.01.2024 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Представник позивача подала заяву з проханням розглядати справу без її участі та участі її довірителя. Висловила позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог. Від Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника селищної ради. Висловлено позицію за якою селищна рада визнає вимоги позову. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7, 7а). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на наступне нерухоме майно: земельні ділянки загальною площею 0,5037 га, які розташовані на території Майданської сільської ради Хустського району Закарпатської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства; житловий будинок під [ADDRESS] та право на земельну частку (пай) (а.с. 9, 12). 16 січня 2024 року позивачу видано приватним нотаріусом Дунаєвим Ю. М. Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,07 га, яка розташована в [ADDRESS] , урочище «Біля будинку», цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 2122483300:01:008:0013, яка належала [PERSON] на праві особистої приватної власності, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК № 019641 (а.с. 12). Також, 16 січня 2024 року приватний нотаріус Дунаєв Ю. М., на заяву [PERSON] про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, за майном померлої [INFO] [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] , оскільки зазначений будинок не був особистою приватною власністю [PERSON] , а належав колгоспному двору, та відсутні відомості про членів колгоспного двору (а.с. 8). Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Частиною першою статті 1258\~ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі статтею 1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України). Частиною першою та другою статті 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено статтею 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Матеріалами справи підтверджено, що за життя мати позивача набула право власності на спадковий будинок, а відсутність правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно не позбавляє позивача як спадкоємця права на спадщину. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що прийняттям спадщини позивачем права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві.

Outcome: approved