Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] , [INFO] , на її користь на її утримання аліменти у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною трьох років. Позов обґрунтовує тим, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем вони не перебували, мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Наразі, проживає з сином окремо від [PERSON] . Матеріальної допомоги відповідач їй добровільно не надає. При стягненні аліментів з боржника просить врахувати, що він є молодою, здоровою та працездатною особою, інших малолітніх чи неповнолітніх дітей не має. Позивачка зазначає, що наразі вона здобуває освіту у ВПУ № 17 на денній формі навчання за професією: 5122 кухар 7412 кондитер, а тому не має можливості працювати, щоб належним чином самостійно забезпечити дитину. Просить врахувати, що питання стягнення аліментів є для них із сином життєво важливим. Вважає, що відповідач у відповідності з нормами Сімейного кодексу України зобов`язаний забезпечити їй та їхній дитині належний рівень життя. Нічого не перешкоджає йому працювати та отримувати заробітну плату. Відповідач у судове засідання не прибув, судова повістка про виклик до суду направлялись йому рекомендованим поштовим відправленням за його зареєстрованим місцем проживання (іншої адреси він суду не повідомив). Зазначене поштове відправлення Укрпошта повернула до суду з відміткою на конверті «адресат відсутній за вказаною адресою». За змістом п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, з огляду на правила, встановлені ст. ст. 128, 130 ЦПК України, суд доходить висновку, що відповідач повідомлений про дату, час та місце судового розгляду належним чином. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи, що відповідач у судове засідання не прибув, був повідомлений про його дату, час та місце, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про проведення заочного розгляду справи. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала з викладених у ньому підстав. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини. [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дитину, сина [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції). У шлюбі позивачка та відповідач не перебували. Дитина проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується акт обстеження житлово-побутових умов, складеним 29.08.2023. Згідно з довідкою від 07.02.2023 № 546, виданою Вищим професійним училищем № 17, [PERSON] є здобувачем освіти групи НП 21 - 42/9 ІІ курсу денної форми навчання за професією: 5122 Кухар 7412 Кондитер, не перебуває на повному державному забезпеченні, термін закінчення навчання - 08.02.2025. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Разом з тим, позивачка не надала суду доказів, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу. Суд звертає увагу, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). З огляду на викладені обставини, суд вважає, що позивачка не довела належними, допустимими та достатніми доказами наявність у відповідача можливості надавати їй матеріальну допомогу, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Outcome: dismissed