Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.09.2019 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено кредитний договір №558100863. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 31.12.2020 Додатковою угодою №26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до Реєстру боржників № 59 від 03.01.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №558100863. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 27575,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості по основному боргу, 17575,00 грн. - сума заборгованості по відсоткам. Окрім цього, 27.12.2019 між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» укладено кредитний договір №10001395465. 11.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 11052021, у відповідності до умов якого ТОВ «Інвест Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі прав вимоги. Відповідно до Реєстру боржників від 11.05.2021 до Договору факторингу №11052021 від 11.05.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 9068,00 грн., з яких: 4000,00 грн. - сума заборгованості по основному боргу, 5068,00 грн. - сума заборгованості по відсоткам. Позикодавці свої зобов`язання за договорами виконали в повному обсязі, а відповідач кредити та відсотки за кредитами не сплачує, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02.11.2023 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З прохальної частини позовної заяви вбачається, що представник позивача просить проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ст. ст .6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа. Судом встановлено, що 21.09.2019 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір №558100863 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору, сума кредиту становить 10000,00 грн., строком на 30 днів (а.с.7-8). 27.12.2019 між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» укладено договір про надання споживчого кредиту №10001395465 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору, сума кредиту становить 4000,00 грн., строком на 30 днів (а.с.22-27). Підписавши кредитні договори електронним підписом, відповідач погодився з умовами договорів та правилами надання кредитів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Отже, після підписання договору №558100863 від 21.09.2019 та договору про надання споживчого кредиту №10001395465 від 27.12.2019 у сторін вказаних договорів виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у товариств виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги товариств, що виникають в результаті використання кредитних коштів та повернути кредитів. Зазначені договори є чинними та підлягають виконанню сторонами. Відповідно до ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно зі ст. 1077ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Стосовно кредитного договору від 21.09.2019 №558100863 суд вказує наступне. 21.09.2019 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір №558100863 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору, сума кредиту становить 10000,00 грн., строком на 30 днів (а.с.7-8). Позивач стверджує, що на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» та додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу № 28/111/-012, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №558100863. Проте, суд вказані доводи сторони позивача приймає критично з урахуванням наступного. Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України стороною позивача не надано суду доказів отримання позивачем права вимоги за договором кредиту та суми боргу, яка передана за договором факторингу. Письмові матеріали справи не містять договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 на який позивач посилається у позовній заяві, так і доказів на виконання п. 4.1 додаткової угоди № 26 до договору факторингу № 28/111/-012 від 28.11.2018 на підставі яких можна дійти висновку про перехід права вимоги за кредитним договором №558100863 до ТОВ «Таліон Плюс». 20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі прав вимоги (а.с.14-15). Згідно витягу з Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 27575,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості по основному боргу, 17575,00 грн. - сума заборгованості по відсоткам (а.с.16), проте суд вказане до уваги не приймає, оскільки відсутні докази на виконання вимог п. 4.1 додаткової угоди № 26 від 31.12.2020. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа №916/2286/16, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором №558100863 від 21.09.2019, від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Крім того, з матеріалів справи вбачається, що договір між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладений 21.09.2019 (а.с. 7-8) Натомість позивач в позовній заяві вказує, що Договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28.11.2018, а реєстр прав вимог по формі встановленому у відповідному додатку до додаткової угоди № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 передбачений п. 4.1 додаткової угоди відсутній. Оскільки, ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі договору факторингу від 20.10.2022 позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яке за вищенаведених обставин є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 21.09.2019 між останнім та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №558100863 від 21.09.2019, укладеним між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] , не підлягають задоволенню. Стосовно кредитного договору від 27.12.2019 №10001395465 суд вказує наступне. 27.12.2019 між [PERSON] та ТОВ «Інвест Фінанс» укладено договір про надання споживчого кредиту №10001395465 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору, сума кредиту становить 4000,00 грн., строком на 30 днів (а.с.22-27). 11.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 11052021, у відповідності до умов якого ТОВ «Інвест Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі прав вимоги (а.с.28-30). Відповідно до копії Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 11052021 від 11.05.2021 фактор ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв реєстр боржників кількістю 42041, після чого, з урахуванням пункту 1.2. Договору факторингу № 11052021 від 11.05.2021, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. (а.с.31). Відповідно до Реєстру боржників від 11.05.2021 до Договору факторингу №11052021 від 11.05.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 9068,00 грн., з яких: 4000,00 грн. - сума заборгованості по основному боргу, 5068,00 грн. - сума заборгованості по відсоткам (а.с.32). Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» станом на 31.08.2023 заборгованість за кредитним договором №10001395465 від 27.12.2019 за період з 11.05.2021 по 31.08.2023, у боржника [PERSON] не погашена та становить 9068,00 грн., з яких: 4000,00 грн. - сума заборгованості по основному боргу, 5068,00 грн. - сума заборгованості по відсоткам (а.с.33). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Суд вважає, що додатки до договору факторингу (акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, та яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. Разом із тим, матеріали справи не містять повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» боржника [PERSON] про відступлення прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 10001395465 від 27.12.2019, передачу персональних даних боржника та надання йому інформації про фактора, що обумовлено п. 1.3 договору факторингу № 11052021 від 11.05.2021. Також долучені до позовної заяви документи, не містять інформації щодо номера банківської картки відповідача. Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, зокрема, позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а також доказів наявності заборгованості саме у визначеному у позові розмірі, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Згідно зі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed