Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що вона з [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син, [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом із нею. Натомість, у сторін сім`я фактично припинила існувати, бо [PERSON] у липні 2023 року залишив її, тому вони спільного бюджету не мають та мешкають окремо. При цьому відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання спільного сина. Вона не працевлаштована, жодних доходів не має, тому у неї відсутні кошти на повноцінне утримання та забезпечення потреб дитини, тому її та малолітнього сина наразі матеріально забезпечує мати позивачки. Вказувала, що [PERSON] офіційно не працевлаштований, але має постійний високий заробіток, тому він повинен піклуватися про утримання своєї дитини, який у свою чергу утримує іншу неповнолітню дитину, на яку сплачує добровільно 10000 грн. матері такої дитини. На підставі зазначеного просила суд стягнути на її користь з [PERSON] аліменти в розмірі 8000 грн. щомісяця на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду. Ухвалою суду від 30 січня 2024 року представнику [PERSON] , адвокату Щербань В. С., було відмовлено у поновлені строків на подання заяви про зміну предмету позову по даній справі, що стало наслідком залишення без розгляду заяви адвоката Щербань В. С. від 30 січня 2024 року, поданої в інтересах [PERSON] , про зміну предмету її позову. Позивачка,\~ [PERSON] ,\~у судовому\~засіданні на\~задоволенні позову\~наполягала,\~підтримуючи доводи,\~викладені нею\~у позовній\~заяві,\~яку просила\~суд задовольнити\~повністю,\~вказуючи,\~що [PERSON] може сплачувати їй аліменти на утримання дитини в сумі 8000 грн. на місяць, хоча вона доказів неофіційних доходів відповідача не має. Представник відповідача, [PERSON] , у судовому засіданні визнавала по суті заявлені до [PERSON] позовні вимоги частково в сумі 1500 грн. щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання спільного для сторін сина, тому не погоджувалась на стягнення з [PERSON] щомісячно по 8000 грн., оскільки останній має дохід в сумі 6700 грн. на місяць та утримує свою іншу неповнолітню дитину. Крім того за рішенням суду з відповідача також було стягнуто аліменти на користь [PERSON] , як на дружину, з якою мешкає дитина, тому просила суд задовольнити вимоги останньої частково. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Так суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. При цьому якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин такої неявки. Враховуючи наведені норми процесуального права, суд дійшов переконання про можливість завершення розгляду справи за відсутності у судовому засіданні [PERSON] та її представника, які були двічі повідомлені належним чином про дату, час та місце судових засідань, призначених на 16 січня 2024 року об 11-00 год та на 30 січня 2024 року об 13-00 год., однак до суду не зявились повторно. Отже, оскільки суд відкладає розгляд справи лише через першу неявку з поважних причин в судове засідання учасника справи, то внаслідок повторної неявки незалежно від її причини належним чином повідомлених про судові засідання [PERSON] та адвоката Щербань В. С. суд розгляд справи завершив за відсутності таких учасників справи на підставі їх повторної неявки в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що сторони по справі перебувають у шлюбі з 23 березня 2023 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 136 від 23 березня 2023 року, виданого Покровським відділом ДРАЦС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області. Згідно із свідоцтвом про народження, виданим Покровським відділом ДРАЦС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 491 від 18 вересня 2023 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON] . Факт проживання малолітнього [PERSON] в кв. [ADDRESS] разом із матір`ю, [PERSON] , підтверджується актом ТОВ «УЮТ-2011», складеного 28.09.2023 року на підставі свідчень сусідів по такому будинку. При цьому факт реєстрації [PERSON] з 26 червня 2023 року в кв. [ADDRESS] підтверджується також витягом з Реєстру територіальної громади м. Кривого Рогу. Суд зазначає, що за змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За таких фактичних обставин, виходячи з наведених норм права, суд встановив, що на утриманні позивачки перебуває малолітня дитина, яку відповідач відповідно зобов`язаний утримувати до досягнення сином повноліття. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача у твердій грошовій сумі, суд виходить з наступного обґрунтування. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно із ч. 2 ст. 181 СК за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. На підставі ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За ч. 1 ст. 184 СК суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до п. 1-4 ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд встановив, що на підставі довідки від 29.11.2023 року ТОВ «МЦ Сталекс» вбачається, що [PERSON] працює у такому ТОВ на посаді менеджера з окладом 6750 грн. на місяць, тобто в розмірі мінімальної заробітної плати на 2023 рік. Також за свідоцтвом про народження, виданим Жовтневим районним у м. Кривому Розі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 931 від 19 серпня 2016 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] . При цьому на підставі судового наказу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 12 грудня 2023 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.11.2023 року та до досягнення такою дитиною повноліття. Крім того суд вказує, що на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 7 грудня 2023 року, яке набуло чинності 8 січня 2024 року, з [PERSON] стягнуто на користь позивачки, [PERSON] , аліменти на утримання останньої в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення спільною для сторін дитиною, [PERSON] , [INFO] , 3-х років, тобто до [INFO] . Суд у цьому сенсі вказує, що за ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Так за ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить з 1 січня 2024 року: для дітей віком до 6 років 2563 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років 3196 грн., а для працездатних осіб відповідно 3028 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Так мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (з 1 січня 2024 року для дитини у віці до 6 років відповідно 1281,50 грн. та для дитини у віці від 6 до 18 років відповідно 1598 грн.), а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд зауважує при цьому, що положення ст. 182 СК (Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів), які визначають мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, мають загальних характер відносно до норм ст. 183 СК (Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини), ст. 184 СК (Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі), тому застосовуються судом, як при ухваленні рішення про стягнення аліментів у певному розмірі від доходів боржника, так й при ухваленні рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому суд відхиляє посилання позивачки на те, що відповідач має неофіційний високий прибуток, тому на утримання свого старшого сина сплачує матері останнього по 10000 грн. на місяць, оскільки це не було підтверджено жодними доказами по справі, внаслідок чого вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі саме 8000 грн. на місяць на утримання сина, [PERSON] , є необгрунтованими. Також за ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року встановлено мінімальну заробітну плату в місячному розмірі в сумі 7100 грн. У свою чергу внаслідок переліченого вмотивування вбачається, що 1/4 частки від доходу відповідача може становити відповідно близька 1775 грн. (7100 / 4 = 1775), які з нього підлягають стягненню на утримання старшого малолітнього сина, [PERSON] , на користь [PERSON] . Також судом враховується те, що [PERSON] за рішенням суду повинен сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання самої позивачки в сумі 1500 грн. Отже, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2024 року для працездатних осіб, тобто 3028 грн., то вбачається, що на відповідача після відрахувань аліментних зобов`язань залишатиметься близька 3825 грн. (7100 1775 1500 = 3825). Принагідно суд зазначає, що за змістом ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50% заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами, однак це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70%. Крім того, суд зазначає, що отримання відповідачем мінімальної заробітної плати та наявність у нього на утриманні іншої малолітньої дитини, не звільняє його від обов`язку по утриманню іншої малолітньої дитини шляхом сплати аліментів. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 7 листопада 2018 року по справі № 355/511/17 та від 25 вересня 2019 року по справі № 755/14148/18. Таким чином при вирішені даного спору суд виходить з якнайкращих інтересів дітей, зважає на загально визнаний розмір аліментів, що стягуються на одну дитину за ч. 5 ст. 183 СК, рівність прав обох малолітніх дітей відповідача, на утримання яких він повинен сплачувати аліменти, внаслідок чого дійшов висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі саме 1675 грн. на місяць, що є більшим ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років, тим самим заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Так в судовому засіданні було встановлено, виходячи з доходів відповідача, що в разі стягнення з [PERSON] аліментів за даним позовом [PERSON] в сумі 1675 грн. на місяць, то загалом сплачувати за виконавчими документами відповідач буде аліменти в розмірі біля 4950 грн. на місяць (1500 + 1775 + 1675 = 4950), що становитиме біля 70% від його мінімального заробітку (4950 / 7100 = 69,71), чим не порушуватимуться вимоги закону в цій частині. Отже, на підставі наведених розрахунків та викладеного обґрунтування, суд вважає, що розмір аліментів в сумі 1675 грн на місяць буде відповідатиме як інтересам малолітнього [PERSON] , який мешкає із [PERSON] , так й не порушуватиме прав відповідача, який також за судовими рішеннями сплачує аліменти на утримання позивачки до 07.09.2026 року та на утримання старшого сина, [PERSON] . За ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача підлягають задоволенню, починаючи з 9 листопада 2023 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн., від сплати якого при подачі даного позову [PERSON] звільнено за законом.

Outcome: partial