Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

15 грудня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] , відповідно до якого просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 35. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 липня 2020 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №35. Неповнолітніх дітей за час шлюбу не мають. Підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що з червня 2023 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Позивачка та відповідач живуть самостійним життям, спільне господарство не ведуть, спільний бюджет в них відсутній, а тому шлюб існує формально. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка просила не надавати строк для примирення. На час подання позову спірні питання про поділ майна відсутні. Від пропозиції позивачки розірвати шлюб в органі державної реєстрації актів цивільного стану відповідач відмовився. Ухвалою судді від 28 грудня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 24 січня 2024 року. Ухвалою суду від 24 січня 2024 року судове засідання було відкладено на 05 лютого 2024 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України. Позивачка у призначене судове засідання не прибула, про дату, час і місце якого повідомлена належним чином. У поданому до суду клопотанні просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у призначене судове засідання повторно не прибув, про дату, час і місце якого повідомлявся в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, за зареєстрованим місцем проживання, проте поштове відправлення повернулося до суду неврученим з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання. Будь-яких заяв і клопотань, а також відзиву на позовну заяву до суду не подав, про причини неявки суду не повідомив. За наявності умов, передбачених статтями 280 - 282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 05 лютого 2024 року суд ухвалив заочне рішення у справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положенням частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданим 23 вересня 2020 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), копія я кого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28 липня 2020 року у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), про що 28 липня 2020 року складено відповідний актовий запис за № 35. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с.6). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, копія якої долучена до матеріалів справи, [PERSON] , позивач у справі, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 01.08.1997 по теперішній час ( а.с. 8). Відповідно до інформації №15-08/2168, наданої Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, [PERSON] , відповідач у справі, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 12.01.1993 по теперішній час ( а.с.13). Як убачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивачки до суду з цим позовом стало те, що з червня 2023 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Позивачка та відповідач живуть самостійним життям, спільне господарство не ведуть, спільний бюджет в них відсутній, а тому шлюб існує формально. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка просила не надавати строк для примирення. Відповідно до\~статті\~51\~Конституції\~України,\~частини\~першої\~статті 24\~СК\~України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді\~жінки\~та\~чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень\~та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. За змістом частини другої статті 18, статті 51, частини третьої статті 56, частини першої статті 110 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 СК України). Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Як убачається\~із змісту\~позовної заяви,\~неповнолітніх дітей\~у сторін\~немає,\~на час\~подання позову\~ спірні\~питання щодо\~поділу майна\~відсутні. Від пропозиції позивачки розірвати шлюб в органі державної реєстрації актів цивільного стану відповідач відмовився. Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до статті 113\~СК\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка у позовній заяві зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] , тому суд дійшов висновку про необхідність залишення їй після розірвання шлюбу прізвища [PERSON] . Під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати (пункт 6 частини першої статті 264 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Позивач при поданні позову сплатила судовий збір у сумі 1073 гривень 60 копійок, що підтверджується ID квитанцією 9821-0077-2695-4593 на переказ готівки АТ «Таскомбанк» від 14.12.2023 (а.с.2). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.1). За таких обставин за правилами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути судовий збір у сумі 1073 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved