Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з означеною заявою, покликаючись на те, що має право на спадщину за заповітом після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . Мати склала заповіт, за яким все своє майно заповіла заявнику. З метою оформлення своїх спадкових прав заявник звернувся до нотаріуса. Однак, через допущені помилки в імені матері у правовстановлюючих документах, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зокрема у правовстановлюючому документі на житловий будинок ім`я матері вказано « [PERSON] », у заповіті ім`я матері вказано « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Також, через помилку допущену у написанні імені матері в свідоцтві про народження заявника, а саме « [PERSON] » замість « [PERSON] », заявник просить встановити факт, що є сином померлої, також встановити факт належності його матері заповіту посвідченого Красненською селищною радою 20.09.2004 року та Реєстраційного посвідчення виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 05.03.2001 року. Представник заявника, згідно довіреності від 28.07.2023 [PERSON] , до початку судового засідання подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить задоволити. Представник зацікавленої особи Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, причин неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи у їх відсутності, пояснень, інших клопотань, не подав. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі заявника та представника зацікавленої особи, суд у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що мати заявника [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане Буським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 29.06.2023 року. За життя [PERSON] за життя розпорядилася усім своїм майном в користь заявника, склавши заповіт 20.09.2004 року, посвідчений Красненською селищною радою, зареєстрований в реєстрі за № 194. Спадкове майно після смерті матері складається з житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності померлої на житловий будинок підтверджується Реєстраційним посвідченням виданим Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 05.03.2001 року. З метою оформлення своїх спадкових прав заявник звернувся до нотаріуса. Однак, через допущені помилки в імені матері у правовстановлюючих документах, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У правовстановлюючому документі на житловий будинок ім`я матері вказано « [PERSON] », у заповіті посвідченому 20.09.2004 року ім`я матері вказано « [PERSON] », замість « [PERSON] ». Крім того допущену помилку в написанні імені матері в свідоцтві про народження заявника серії [NUMBER] , а саме « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. На підставі вказаних доказів, судом встановлено, що існує невідповідність між документом, що посвідчує факт смерті матері заявника та заповітом і правовстановлюючих документах на спадкове майно. Відповідно до пп. 5.1 п. 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 року № 296/5 при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту. Перевірити його реєстрацію у спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє у його прийомі. Так, за положеннями п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року Про встановлення фактів, що мають юридичне значення при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення документів про прийняття спадщини за заповітом, тому суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Згідно п.24 зазначеної постанови при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами (зацікавленими особами) є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Із свідоцтва про смерть матері заявника [PERSON] серії [NUMBER] та її свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що ім`я спадкодавці записано « [PERSON] ». Суд надає віри показам заявника, викладеним в позовній заяві, вважає доведеним даний факт. Інших обставин, які б спростовували твердження заявника, не знаходить, тому кладе їх в основу рішення.

Outcome: approved