Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

18 вересня 2023 року, позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2002 року по 24 грудня 2019 року. Шлюб між ними розірвано за рішенням суду. Від даного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Згідно рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14 серпня 2019 р. з відповідача на користь позивача було присуджено аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 3 817 грн. Згідно рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21 березня 2023 року змінено спосіб стягнення та розміру аліментів, та стягнуто з відповідача аліменти у частці від заробітку на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] [PERSON] є дитиною інвалідом має захворювання: розлад психіки F09, потребує постійної уваги та значних зусиль для його соціалізації. З 2021 року відповідач припинив участі у вихованні сина, не спілкується з ним не забезпечує його належним чином матеріально. По сплаті аліментів утворилася значна заборгованість. 19 грудня 2023 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій позов визнав. 18 вересня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] 19 вересня 2023 року було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11 год 30 хв 26 жовтня 2023 року. Направлено відповідачу та третій особі копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. 19 грудня 2023 року від представника третьої особи - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування надійшов висновок щодо розв`язання спору за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . 19 грудня 2023 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 год 00 хв 07 лютого 2024 року. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, справу просив розглядати у його відсутність. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позов притримала у повному обсязі, просила його задовольнити, справу просила розглядати у її відсутність. У судове засідання представник третьої особи - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позов притримують в інтересах дитини у повному обсязі, просила його задовольнити, справу просила розглядати у її відсутність. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 14 серпня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 817 (три тисячі вісімсот сімнадцять) грн. щомісячно, починаючи з 17 квітня 2019 р. до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , починаючи з 17 квітня 2019 р. аліменти на її утримання в розмірі 1 004 грн щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьохрічного віку, до [INFO] . Згідно рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 21 березня 2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину - задоволено. Змінено спосіб стягнення і розмір аліментів, встановлений рішенням Комукнарського районного суду міста Запоріжжя у справі № 333/2213/19. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини. Виконавчий лист за рішенням Комукнарського районного суду міста Запоріжжя у справі № 333/2213/19 - відкликано. Згідно інформації закладу Дошкільної освіти (ясла-садок) № 227 «Весняночка» Запорізької міської ради від 25 січня 2023 року № 89/01-15, [PERSON] , [INFO] відвідує заклад дошкільної освіти з 01 вересня 2020 року і по теперішній час. Батько дитини [PERSON] не бере участі у житті дитини в закладі освіти. Відповідно до висновку щодо розв`язання спору за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , № 19.02/01-32-912 від 13 грудня 2023 року, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, в інтересах дитини, вважають доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідач подав до суду заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 15.05.2019 (справа №490/10338/15-ц) вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні сина [PERSON] , позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина не приймає участі у житті дитини, не піклується про його здоров`я, про його фізичний та духовний стан, не допомагає фінансово. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Згідно з нормами статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Статтею 11 Закону України Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402-III передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Суд бере до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, а саме: право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», пункт 49, рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 47), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Невжиття заходів щодо спілкування з дитиною, турботи про неї, розцінюється як свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, сукупність зібраних у справі доказів свідчить про те, що відповідач не має прагнення спілкуватися з дитиною, сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не проявляє інтересу до його внутрішнього світу, що суперечить положенням ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), з яких випливає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найвищі інтереси є предметом їх основного піклування. [PERSON] , який є батьком неповнолітнього сина, ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню. За нормою п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що [PERSON] безвідповідально відноситься до виховання дитини, вихованням не займається, у зв`язку з цим суд позбавляє його батьківських у відношенні сина [PERSON] , [INFO] . Зазначене рішення є підставою для внесення відомості про позбавлення батьківських прав [PERSON] в актовий запис про народження [PERSON] № 308 від 19 липня 2018 року в графу відомості про батьків. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Враховуючи викладене та

Outcome: approved