Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

У листопаді 2023 року заявник [PERSON] звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із заявою у якій просив встановити, факт належності йому правовстановлюючого документу, а саме, що у заповіті серії ААР № 097667 від 05.02.1999, у якому [PERSON] заповіла житловий будинок і земельну ділянку заявнику [PERSON] , спадкодавцем (заповідачем) є [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Ця описка є перешкодою в отриманні ним спадщини матері. Заяву обґрунтовано тим, що [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 10.02.1995 є власником житлового будинку, погребу, колодязю розташованого у с. Паніванівка Семенівського району Полтавської області, а земельна ділянка площею 0,37 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівль та ведення особистого підсобного господарства, розташована на території Веселоподільської сільської ради в с. Паніванівка згідно державного акту на право приватної власності на землю від 23.06.1995 належить [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, у якому належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку заповіла [PERSON] . Однак у заповіті вказано спадкодавцем (заповідачем) - [PERSON] , а померла [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] . Спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена. Заявник не зможе отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом так як у заповіті по-батькові померлої матері не співпадає з по-батькові, яке зазначено у свідоцтві про смерть. Вважає, що дана описка зв`язана з довільним перекладом документів з російської на українську мову. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 23.11.2023 головуючим суддею у справі визначено Л.М.Самойленко. Рішенням Вищої ради правосуддя № 1070/0/15-23 від 21.11.2023 суддю Л.М.Самойленко - головуючого суддю у зазначеній цивільній справі - відряджено до Баранівського районного суду Житомирської області строком на 1 рік із 04.12.2023. Розгляд справи нею не розпочато. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2023 головуючим суддею у справі визначено В.Ф.Харченка. Ухвалою суду від 21.12.2023 відкрито провадження у справі, судове засідання призначене на 01.02.2024. 01.02.204 заявник у судовому засіданні свою заяву підтримав повністю. Пояснив, що не може оформити спадщину своєї матері. Заповіт матері вказує на її по батькові " [PERSON] ", а свідоцтво про смерть вказує на її по батькові " [PERSON] ". Нотаріус відмовив усно у прийнятті заяви про прийняття спадщини матері, направив заявника до ЦНАПу для отримання низки довідок. Наголошує, що є юридично не обізнаним і можливо невірно діє чи описує свою проблему. Представник заявника у судовому засіданні вимоги заяви підтримав. Наголосив, що різниця у написанні по батькові матері заявника є наслідком помилок під час складення відповідних актів цивільного стану. Представник вважав, що заповіт є правовстановлюючим документом. Заінтересована особа Центр надання адміністративних послуг Семенівської селищної ради представника у судове засідання не направила, пояснення чи позиції щодо вимог заяви не складала. Неявка представника заінтересованої особи у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вивчивши письмову заву по суті справи, вислухавши заявника і його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив такі обставини та робить такі висновки. Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 05.04.1969 [PERSON] , [INFO] у графі мати записана [PERSON] (а.с.6). Згідно свідоцтва про одруження 24.11.1956 було укладено шлюб між [PERSON] , 1933 народження і [PERSON] , 1934 народження, актовий запис № 19 від 24.11.1956 (а.с. 6). У свідоцтві про народження № 17 від 19.08.1934 виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , батьками записані [PERSON] , [PERSON] . (а.с. 7). Згідно договору-дарування будинку від 25.01.1995 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок належний дарувальнику на праві особистої власності в с. Паніванівка Семенівського району і розташований на присадибній ділянці Веселоподільської сільської ради 41000кв.метрів, критий очеретом, загальною житловою площею 36 кв. метрів з надвірними будівлями. Про що зроблено запис в по господарській книзі Веселоподільської сільської ради за № с1503, що підтверджується довідкою цього виконавчого комітету від 25.01.1993 (а.с. 8-9). Свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.02.1995 № 150 видане на ім`я [PERSON] (а.с. 9, 10). Згідно Державного акту на право власності на землю № 5 від 06.03.1995 виданого на ім`я [PERSON] , останній належить земельна ділянка площею 0,37 га розташована на території Веселоподільської сільської ради в с. Паніванівка, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства (а.с. 10). У своєму заповіті серія ААР № 094667 від 05.02.1999 зареєстрованому в реєстрі за № 2-195, [PERSON] заповіла належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в с. Паніванівка Семенівського району а також земельну ділянку, на якій він розташований заповіла своєму сину [PERSON] (а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [INFO] у віці 89 років померла [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Згідно п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Пунктом 12 вказаної Постанови визначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Наведене свідчить про те, що у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно положень зазначеної норми. Натомість установою, до повноважень якої віднесено внесення виправлень у актові записи про народження чи смерть фізичної особи є органи державної реєстрації актів цивільного стану (РАГСи), а не центри надання адміністративних послуг, які створені органами місцевого самоврядування. Заявник помилково не залучає орган РАГС до цієї справи. Відповідно до ч. 3 ст. 42 ЦПК у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи. Центр надання адміністративних послуг Семенівської селищної ради не є належною заінтересованою особою у цій справі у якій йдеться про очікуване спадкування, оскільки заінтересованими особами щодо спадкування є спадкоємці за заповітом, за законом, а у разі їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування. Заявник не надав належних письмових доказів звернення до нотаріуса з питання оформлення спадщини своєї матері і відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через можливі розбіжності у документах, які стосуються по батькові спадкодавця. Заява про встановлення факту належності особі правовстановлюючого документу повинна відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим статтею 175 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим статтею 318 ЦПК. Так, відповідно до статті 318 ЦПК у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Таких доказів не надано. Правовстановлюючий документ - це документ, який посвідчує правовий зв`язок конкретного майна з особою його власника та складений у порядку, передбаченому законодавством. За обставин цієї справи такими є договір дарування житлового будинку, свідоцтво про право на спадщину і державний акт про право власності на земельну ділянку на ім`я матері заявника, а не її заповіт. Заповіт не є правовстановлюючим документом, а є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті, яке надалі реалізовується через складення правовстановлюючого документа - свідоцтва про прав на спадщину. Заявник, будучи спадкоємцем після смерті матері до нотаріуса не звертався, вважає що не зможе отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом через розбіжність у по-батькові матері у свідоцтві про смерть та заповіті. Вважає, що дана описка зв`язана з довільним перекладом документів з російської на українську мову. Тому суд робить висновок, що звернення заявника до суду є передчасним і не охоплює належного кола заінтересованих осіб. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, суд робить висновок про відсутність достатніх правових підстав для задоволення вимог заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed