Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника адвоката Сіваченко В.В., звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 25.09.2023 року до припинення навчання і до досягнення нею двадцяти трьох років. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] (її батько) перебував у шлюбі з [PERSON] (її матір`ю), який в подальшому було розірвано. У шлюбі народилась донька - [PERSON] . Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 02.09.2016 року по справі 324/1353/16-ц було стягнуто аліменти з відповідача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх доходів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19 серпня 2016 року та до досягнення повноліття. Після того як позивачці виповнилось 18 років батько перестав сплачувати аліменти, водночас добровільно допомогу їй не надає, хоча вона продовжує навчання. Згідно з довідкою № 103 від 11.09.2023 року, договором № 44595 та студентським квитком [NUMBER] , [PERSON] є студенткою 1 курсу, денної форми навчання Київського університету культури, IV рівня акредитації на контрактній основі, самостійно зобов`язалась оплачувати за навчання, має статус внутрішньо переміщеної особи, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Через складний графік навчання позивачка не має можливості працевлаштуватися таким чином, щоб повністю самостійно забезпечити себе всім необхідних для життя. Враховуючи викладене, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом та просити суд стягнути з відповідача на її користь 1/4 частину з усіх доходів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 25 вересня 2023 року та до досягнення нею 23 років. Ухвалою суду від 16.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 15.11.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач зазначив, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що позивачка потребує додаткової матеріальної допомоги та те, що він може надавати таку допомогу їй у зв`язку з продовженням навчання. Водночас зазначив, що фактично надавати матеріальну допомогу можливості не має, підприємницькою діяльністю не займається і майно, яке б приносило прибуток у нього відсутнє. Також, з 22 липня 2022 року перебуває у шлюбі та має на утриманні неповнолітнього сина та непрацездатну дружину, яка свого заробітку не має. До того ж, він з родиною мешкає в орендованій квартирі, оскільки власного житла не має та сплачує за неї 6000 грн. У відзиві відповідач, звернув увагу суду на те, що в прохальній частині позову взагалі не міститься визначеного розміру матеріальної допомоги, а від так, задоволення позовних вимог у справі можливе тільки за умови конкретизації самої вимоги в частині визначення позивачкою конкретної суми стягнення, а також доведення обов`язкових передбачених законодавством обставин за наявності яких можливе отримання позивачкою допомоги у зв`язку з продовженням навчання. Враховуючи вищевикладене, відповідач просив суд у задоволені позовних вимог позивачки відмовити. 20.11.2023 року позивачем [PERSON] в особі представника адвоката Сіваченко В.В. подано відповідь на відзив, в якій позивач зазначила, що повністю не згодна з доводами у відзиві відповідача. На обгрунтування своїх заперечень зазначила, що обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Навчання в університеті, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Також посилаючись на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 13 квітня 2021 року у справі N? 308/4214/18 (провадження N? 61-16005с20), відповідно до якої стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення, одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. А від так, повнолітня [PERSON] продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, і на час навчання її батько повинен надавати матеріальну допомогу по її утриманню поки вона продовжує навчання, а тому відповідач повинен сплачувати на користь позивачки аліменти на її утримання на період навчання. Крім того позивач зазначила, що до відзиву на позовну заяву відповідачем не додано жодного належного та допустимого доказу щодо неможливості надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці в зв`язку з продовженням навчання. При цьому необхідно врахувати, що відповідач є працездатною особою, будь-яких доказів хвороби або іншої об`єктивної ситуації, яка б перешкоджала відповідачу працювати останнім не надано. А доводи щодо наявності малолітнього сина та дружини, не може бути об`єктивною причиною щодо неможливості надання матеріальної допомоги повнолітній доньці. У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що прохальна частина позовної заяви взагалі не містить визначення розміру матеріальної допомоги, на яку претендує позивач. Проте, в мотивувальній частині позову міститься посилання на те, що позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 1/4 частину з усіх доходів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 25 вересня 2023 року (момент подачі даного позову) та до досягнення позивачкою 23 років. Враховуючи викладене посилання відповідача на те, що позивачем не вказано в прохальній частині розміру матеріальної допомоги немає правового значення, оскільки розмір аліментів може бути визначений судом в залежності від встановлених обставин справи. За таких обставин позивач просила суд позов задовольнити у повному обсязі. 27.11.2023 року не погодившись з доводами зазначеними у відповіді на відзив, відповідач подав до суду заперечення, у яких додатково зазначив, що жодним чином не мав наміру припиняти спілкування з позивачкою та намагався вирішити питання щодо безкоштовного навчання у Київському університеті культури. Однак, вона від цього відмовилась і після вступу у навчальний заклад сама припинила будь-яке спілкування з ним без пояснення причин. Також вважає, що обставини, які ним зазначені у відзиві, а саме докази того, що він має малолітню дитину та непрацездатну дружину, з якими проживає в орендованому житлі, повинні бути враховані судом при визначені його можливості надавати позивачці матеріальну допомогу. До того ж зазначив, що прохальна частина позову містить вимогу про стягнення аліментів із зазначенням неправильного періоду їх стягнення та взагалі без зазначення розміру аліментів, які позивачка просить суд стягнути з нього. Від так, просить суд відмовити у задоволені позовних вимог. Від представника позивача [PERSON] через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому вінпросить проводити судове засідання за відсутності позивача та представника, позовну заяву підтримує у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути позовну заяву за відсутності відповідача та його представника, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Так, на підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено, основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції Запорізької області України, актовий запис № 127. Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 02.09.2016 року по справі 324/1353/16-ц було стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх доходів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19 серпня 2016 року та до досягнення повноліття. Також встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] яке видане Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), актовий запис № 552. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 11.10.2023 року. Згідно Довідки № 103 від 11.09.2023 року, [PERSON] є студентом 1 курсу, групи ТЕС-93, денної форми навчання на контрактній основі, Київського університету культури, IV рівня акредитації. Термін навчання: з 01.09.2023 року по 30.06.2027 року. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані їх утримувати до досягнення двадцяти трьох років при умові, що вони мають можливість надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина в твердій грошовій сумі або в частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 дійсного Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд приймає до уваги можливість надання утримання другим із батьків, дружиною, чоловіком і повнолітніми дочкою, сином. Окрім того, ст. 201 Сімейного кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розглядів справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зі змісту ч. 1ст. 183 СК України вбачається, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує, відповідно до ст. 182 СК України, матеріальне становище платника аліментів, той факт, що відповідач перебуває в працездатному віці, докази щодо інших обтяжень відсутні, враховуючи положення ст. 199 СК України щодо можливості надання матеріальної допомоги, та вважає, що визначений розмір аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку є достатнім та не буде порушувати майнові права відповідача. Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що вимоги позивачки підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , яка на даний час навчається у Київському університеті культури на денній формі навчання на контрактній основі, з чим пов`язані витрати для нормального способу навчання та життя, матеріальної допомоги компенсації частини витрат на навчання, які відповідач не надає. При визначені способу та розміру стягнення аліментів суд виходить з того, що позивач заявила вимогу про стягнення з відповідача аліментів у частці від його доходу, відповідач доказів щодо неможливості надання матеріальної допомоги у заявленому розмірі не надав. Так, посилання відповідача на те, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу, не підтверджено належними та допустимими доказами. Надана суду виписка із медичної картки хворого, а саме його дружини [PERSON] , не свідчить про те, що за час її лікування змінився його матеріальний стан, що він не може сплачувати аліменти. Наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву та запереченнях обставини не спростовують вимог позовної заяви та не впливають на визначення розміру аліментів в меншому розмірі. Таким чином, суд доходить до висновку про необхідність задоволення позовної заяви у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України стягнення аліментів необхідно присудити із дня пред`явлення до суду позову, тобто з 25.09.2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір, що підлягав сплаті за даними позовними вимогами, а саме 1073,60 грн.

Outcome: approved