Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з березня 2018 року по червень 2019 року вона проживала у фактичних шлюбних стосунках з відповідачем [PERSON] , в будинку її батьків в с. Назавизів. При цьому у 2018 році вони справили весілля. У них з відповідачем був спільний бюджет, вони разом вирішували всі сімейні та побутові питання, однак шлюб в органах ДРАЦС не реєстрували. За час спільного провживання у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] добровільно визнав своє батьківство щодо їхньої дочки, та записаний батьком в свідоцтві про її народження. На даний час вони повністю припинили фактичні шлюбні відносини та проживають окремо. Малолітня дочка проживає разом з нею. Вона разом з малолітньою дочкою зареєстровані та проживають в [ADDRESS] , в будинку її батьків, постійного місця роботи не має, так як займається вихованням дитини, проживає на тимчасові заробітки. Будь-яких інших доходів, в тому числі від ведення підсобного господарства, у неї немає, підприємницькою дільністю вона не займається. Таким чином її матеріальне становище є неналежним і вона потребує від відповідача коштів на утримання малолітньої дочки. Протягом останнього часу відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. У зв`язку із наведеним вона не взмозі в повному обсязі забезпечувати малолітню дочку всім необхідним, у зв`язку із чим зазнає значні труднощі із-зв відсутності належної матеріальної допомоги зі сторони відповідача. Відповідач [PERSON] на даний час неофіційно працює на приватному підприємтві м. Ужгорода, де отримує сталі доходи, розмір яких від неї приховує, та витрачає їх на власні потреби. Крім того відповідач є особою працездатного віку, фізично здоровий, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, таким чином, тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу). Стислий виклад позицій сторін: Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача поступила письмова заява, в якій просить справу слухати у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги позивача підтримує повністю з підстав, наведених в позовній заяві. Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачені нею витрати на професійну правничу допомогу. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, рекомендованою кореспонденцією, та у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.12.2023 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Фактичні обставини, встановлені судом: В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] в період з березня 2018 року по червень 2019 року проживали однією сім`єю у фактичних шлюбних стосунках, вели спільний побут та мали спільний буджет. За час спільного провживання у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . У свідоцтві про її народження серії [NUMBER] від 14.01.2019, її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Як вбачається з позовної заяви, акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 08.12.2023, та витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, позивач на даний час разом з малолітньою дитиною зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] неодружена, сама виховує неповнолітню дочку, офіційно не працює, проживає на тимчасові заробітки, доходів від підсобного господарства чи підприємницької діяльності не має (а.с. 7-8). У зв`язку із наведеним позивач не має змоги самостійно забезпечити малолітню дитину всім необхідним, в зв`язку з чим зазнає значні труднощі із-за відсутності належної матеріальної допомоги зі сторони відповідача. Відповідач є особою працездатного віку, працює по тимчасових сезонних роботах. Також суду не надано доказів щодо незадовільного стану здоров`я відповідача чи наявності в нього інших утриманців. Тому відповідач може надавати кошти на утримання малолітньої дитини. Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Перевіряючи доводи позивача щодо визначення розміру аліментів у частці від доходу суд дійшов наступних висновків. Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно норм ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином суди не вправі виходити за межі позовних вимог та самостійно визначати спосіб стягнення аліментів, оскільки це буде порушенням принципу диспозитивності, визначеного ст. 13 ЦПК України. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04.07.2018 № 490/4522/16-ц. Тому суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у частці від доходу. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 5 Закону України про судовий збір. Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в користь держави. Також на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, стороною позивача надано договір про надання правничої допомоги адвокатом № 136 від 12.12.2023, попередій (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат від 12.12.2023, квитанцію про перерахунок коштів від 12.12.2023, та акт виконаних робіт від 31.01.2024 (а.с. 9-10, 13-14, 28). Відповідно до п.п. 3.1, 4.3, 4.5 Договору про надання правничої допомоги, клієнт зобов`язаний оплатити адвокату гонорар за надані послуги та всі інші фактині витрати, пов`язані з виконанням даного договору. Тарифи, згідно яких виплачується винагорода адвокату, становлять: попереднє опрацювання матеріалів та законодавчої бази, що регулюють спірні відносини і надання консультації по суті позову - 500 грн.; складання процесуальних документів - 2000 грн.; представництво інтересів клієнта в суді (за одне судове засідання) - 500 грн. З попередього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, та акту виконаних робіт,вбачається, що вартість наданих адвокатом послуг становить 3000,00 грн., з яких: попереднє опрацювання матеріалів та законодавчої бази, що регулюють спірні відносини і надання консультації по суті позову (заяви) - 500 грн.; складання адвокатом процесуальних документів по суті справи, а саме позовної заяви - 2000 грн.; представництво інтересів клієнта в суді (500 грн. за одне судове засідання) - 500 грн. Згідно квитанції про оплату послуг, клієнтом [PERSON] 12.12.2023 оплачено гонорар адвокату Гурашу М.В. в сумі 3000,00 грн. Разом з тим суд зазначає, що адвокат Гураш М.В. не брав фактичної участі в судових засіданнях, оскільки розгляд справи було проведено за відсутності сторін. Тому суд, з урахуванням фактично виконаної адвокатом роботи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, з яких: попереднє опрацювання матеріалів та законодавчої бази, що регулюють спірні відносини і надання консультації по суті позову (заяви) - 500 грн.; складання адвокатом процесуальних документів по суті справи, а саме позовної заяви - 2000 грн. Висновки суду: Виходячи із встановлених по справі обставин щодо працездатного віку відповідача та його можливого працевлаштування, обов`язку обох батьків утримувати дитину, факт проживання дитини з матір`ю, вік дитини, стан здоров`я дитини, вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров`я дитини, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, зокрема відсутність доказів щодо незадовільного стану здоров`я відповідача та наявності в нього на утриманні інших осіб, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовільнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи положення ст. 191 СК України стягнення аліментів необхідно розпочати з часу пред`явлення позову, а саме з 12.12.2023. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 2500 грн. 00 коп. сплачених витрат на професійну правничу допомогу в користь позивача, а також 1211 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст. 141, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст.ст. 3, 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved