Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

Представник позивачки, адвокат Трофімов Б.В. звернувся до суду з позовом вказуючи, що сторони по справі не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак, мають двох спільних дочок - [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю. Натомість, відповідач жодної участі у вихованні та забезпеченні дітей не приймає, допомоги дітям взагалі не надає. Позивачці самостійно складно утримувати малолітніх дітей, зокрема матеріально. Дівчатка відвідують гуртки та потребують постійного матеріального забезпечення, що тягне за собою додаткові витрати на харчування, одяг та дозвілля. Зазначає, що відповідач, при цьому, не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, також не має на своєму утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. Оскільки, сторони не досягли згоди з приводу матеріального утримання та виховання спільних дітей, звертається до суду та просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі по 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Представник позивачки, адвокат Трофімов Б.В. до суду подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивачки. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання вп`яте не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, шляхом надсилання СМС повідомлень, а також, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті «Судова влада України». Причини неявки суду не відомі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що було видане 08 січня 2020 року Виконавчим комітетом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] народилась [INFO] , та її батьком вказаний [PERSON] . Також [INFO] народилась [PERSON] , батьком якої значиться [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що було видане 08 січня 2020 року Виконавчим комітетом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання. Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Враховуючи те, що шлюб між сторонами не укладався, відповідач проживає окремо, при цьому домовленість між позивачкою та відповідачем про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно частин 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин факту ухилення батька (на момент звернення до суду) від виконання свого зобов`язання утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а також, відсутності домовленості між батьками щодо визначення розміру аліментів, суд вважає, що порушене право позивачки, з якою проживають діти, підлягає захисту шляхом постановлення рішення про стягнення аліментів. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі, в розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, і до досягнення дітьми повноліття. На думку суду, такий розмір аліментів є мінімальним гарантованим розміром, а тому, не поставить платника аліментів у скрутне для нього становище. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі.

Outcome: approved