Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в Печерський районний суд м. Києва з зазначеним позовом до російської федерації про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що він є особою з інвалідністю І групи по зору (сліпий). 24 лютого 2022 року він прокинувся від вибухів у м. Харкові. Він прийняв рішення щодо виїзду, проте його батьки, з якими він мешкав, не планували покинути Україну. Деякий час він намагався зв`язатися з черговим залізничної станції Харків-Пасажирський та іншими організаціями, такими як Червоний Хрест , для отримання допомоги, проте ніхто не відповідав. Близько кінця лютого 2022 року він змін зв`язатися із черговим залізничної станції Харків-Пасажирський та 02 березня 2022 року поїхав до станції, де його ніхто не зустрів, проте він зміг сісти на поїзд. Він доїхав до м. Львова, а потім на автомобілі перетнув кордон з Польщею. За цей рік йому довелося багато пересуватися країнами, зокрема, він був у Польщі, Іспанії, Казахстані, Узбекистані, Британії та Канаді. Соціальної допомоги він отримував. Влітку 2022 року він знайшов сім`ю, яка мешкала у Британській Колумбії (провінція Канади), один з членів якої є викладачем для осіб з вадами зору. Вони запропонували йому пожити у них, на що він погодився та з 10 вересня 2022 року по 25 жовтня 2022 року мешкав у них в м. Бернабі. Перебуваючи у Канаді, він постійно намагався отримати соціальну підтримку, звертаючись до великої кількості організацій. Проте, такої підтримки він так і не отримав. Від організації провінції Манітоба New Journey Housing він отримав інформацію щодо можливості знайти безкоштовне житло на довгий час. У зв`язку з цим, його попросили прибути до м. Вінніпегу. 25 жовтня 2022 року він прилетів до м. Вінніпегу, де його заселили до Best Western Plus Winnipeg Airport Hotel. 13 листопада 2022 року він захворів та 17 листопада 2022 року відвідав лікаря. Починаючи з кінця листопада 2022 року його почала відвідувати особа, яка назвалася public nurs, яка запропонувала допомогу з пошуком сімейного лікаря, для чого попросила проїхати з нею до кризового центру. У центрі йому повідомили про те, що він має симптоми проблем з ментальним здоров`ям, у зв`язку з чим він має їхати до лікарні. 23 листопада 2022 року під час перебування у кризовому центрі він намагався зв`язатися із Посольством України в Канаді. Цього ж дня його помістили до лікарні, де він отримав дзвінок від особи, яка повідомила, що є консулом, який поінформував про те, що нічого не може зробити та він має перебувати в лікарні. Вказані події сильно вплинули на його психічний стан, він майже не спав вночі, перебуваючи у стані шоку через те, що з ним таке трапилось саме в Канаді. Крім того, він не міг зв`язатися зі своїми батьками, які перебували в м. Харкові. У результаті незаконних дій російської федерації він був змушений покинути територію України. Також, вбивства людей, в тому числі й дітей, дуже сильно вплинуло на його моральний стан. Крім того, він отримав значну моральну шкоду через події, пов`язані з інвалідністю, відсутністю соціальної підтримки та перешкодами, які він мав закордоном. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з російської федерації на його користь 9268960 гривень на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2023 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянином України, має інвалідність І групи по зору, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК (а.с. 9-10). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частинами 2, 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України. За змістом ст. 1 цього закону тимчасово окупованими визнаються частини території Донецької та Луганської областей України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль. Відповідно до положень статей1 - 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнаються тимчасово окупованими внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких, відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації, в Україні введено воєнний стан. Обставини збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією частини території України є загальновідомими і, за правилом ч. 3 ст. 82 ЦПК України, не потребують доказування. Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. Преамбула Статуту Організації Об`єднаних Націй визначає, що держави-учасниці ООН сповнені рішучості позбавити прийдешні покоління нещасть війни, проявлятимуть терпимість та житимуть в світі як добрі сусіди, об`єднуватимуть зусилля для підтримки міжнародного миру та безпеки. Пункт 9 Резолюції 60/1, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 24 жовтня 2005 року, визначає мир, безпеку та розвиток прав людини тими опорами, на яких тримається система ООН. Пункт 120 Резолюції нагадує про обов`язок держав-учасниць ООН сприяти повазі та захисту усіх прав людини та основних свобод відповідно до Статуту ООН, Загальної Декларації прав людини та іншим документам, які стосуються прав людини. Універсальний характер цих прав не підлягає жодному сумніву. Пункт 122 Резолюції підкреслює, що всі держави зобов`язані поважати права людини та основні свободи. Відповідно до ст. 28 Загальної декларації прав людини кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. У ст. 30 Декларації зазначено, що ніщо у цій Декларації не може бути витлумачено як надання будь-якій державі, групі осіб або окремим особам права займатися будь-якою діяльністю або вчиняти дії, спрямовані на знищення прав і свобод, викладених у цій Декларації. Кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (ст. 1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19 грудня 2016 року). Таким чином, виходячи з приведеного аналізу, суд вважає обґрунтованими твердження позивача щодо того, що вчинивши збройну агресію проти України та окупувавши частину її території, російська федерація порушила його право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку, а також право на соціальний і міжнародний порядок, при якому можуть бути повністю здійснені права і свободи, викладені у Загальній декларації прав людини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту цивільних прав визначено ст. 16 ЦК України. Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п. п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Позивач зазначає, що 24 лютого 2022 року він прокинувся від вибухів у м. Харкові. Він прийняв рішення щодо виїзду, проте його батьки, з якими він мешкав, не планували покинути Україну. Деякий час він намагався зв`язатися з черговим залізничної станції Харків-Пасажирський та іншими організаціями, такими як Червоний Хрест , для отримання допомоги, проте ніхто не відповідав. Близько кінця лютого 2022 року він змін зв`язатися із черговим залізничної станції Харків-Пасажирський та 02 березня 2022 року поїхав до станції, де його ніхто не зустрів, проте він зміг сісти на поїзд. Він доїхав до м. Львова, а потім на автомобілі перетнув кордон з Польщею. За цей рік йому довелося багато пересуватися країнами, зокрема, він був у Польщі, Іспанії, Казахстані, Узбекистані, Британії та Канаді. Соціальної допомоги він отримував. Влітку 2022 року він знайшов сім`ю, яка мешкала у Британській Колумбії (провінція Канади), один з членів якої є викладачем для осіб з вадами зору. Вони запропонували йому пожити у них, на що він погодився та з 10 вересня 2022 року по 25 жовтня 2022 року мешкав у них в м. Бернабі. Перебуваючи у Канаді, він постійно намагався отримати соціальну підтримку, звертаючись до великої кількості організацій. Проте, такої підтримки він так і не отримав. Від організації провінції Манітоба New Journey Housing він отримав інформацію щодо можливості знайти безкоштовне житло на довгий час. У зв`язку з цим, його попросили прибути до м. Вінніпегу. 25 жовтня 2022 року він прилетів до м. Вінніпегу, де його заселили до Best Western Plus Winnipeg Airport Hotel. 13 листопада 2022 року він захворів та 17 листопада 2022 року відвідав лікаря. Починаючи з кінця листопада 2022 року його почала відвідувати особа, яка назвалася public nurs, яка запропонувала допомогу з пошуком сімейного лікаря, для чого попросила проїхати з нею до кризового центру. У центрі йому повідомили про те, що він має симптоми проблем з ментальним здоров`ям, у зв`язку з чим він має їхати до лікарні. 23 листопада 2022 року під час перебування у кризовому центрі він намагався зв`язатися із Посольством України в Канаді. Цього ж дня його помістили до лікарні, де він отримав дзвінок від особи, яка повідомила, що є консулом, який поінформував про те, що нічого не може зробити та він має перебувати в лікарні. Вказані події сильно вплинули на його психічний стан, він майже не спав вночі, перебуваючи у стані шоку через те, що з ним таке трапилось саме в Канаді. У результаті незаконних дій російської федерації він був змушений покинути територію України. Також, вбивства людей, в тому числі й дітей, дуже сильно вплинуло на його моральний стан. Крім того, він отримав значну моральну шкоду через події, пов`язані з інвалідністю, відсутністю соціальної підтримки та перешкодами, які він мав закордоном. Враховуючи приведені позивачем обґрунтування душевних страждань, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний ним спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у вигляді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені Російською Федерацією відносно нього. Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за завдані моральні страждання суд враховує те, що позивач є інвалідом І групи з дитинства, обставини, які змусили його залишити територію України, обсяг душевних переживань та страждань, пов`язаних з переїздами, необхідністю вирішувати питання проживання, перебування у лікарнях та кризовому центрі. З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованим приведений позивачем розмір компенсації за заподіяну йому моральну шкоду у сумі 9268960 гривень. Суд також враховує, що російська федерація, здійснивши збройну агресію щодо України, окупувавши частину території України, порушила чисельну кількість міжнародних норм та правил, в тому числі норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією. Пунктом 2 Будапештського меморандуму російська федерація взяла на себе зобов`язання разом зі Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії і Сполученими Штатами Америки утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй. Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Таким чином, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. Суд вважає, що російська федерація, порушивши вище приведені міжнародні норми, вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому не має судового імунітету в частині вимог позивача про відшкодування шкоди. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 13420 гривень.

Outcome: approved