Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 03 серпня 2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 2015 року народження. Станом на час подання цього позову [PERSON] подала також позов про розірвання шлюбу. За період шлюбу сторони придбали автомобіль марки ACURA білого кольору, 2015 року випуску, який зареєстрований за [PERSON] , автомобіль марки КІА, 2013 року випуску, зареєстрований за [PERSON] , автомобіль CADILLAC, 2011 року випуску, зареєстрований за [PERSON] . Вищевказане рухоме майно позивачка бажає розділити між колишнім подружжям в порядку поділу майна подружжя. В зв`язку з вищенаведеним, а також з урахуванням уточнень позовних вимог позивачка просить суд: 1.визнати за [PERSON] право власності автомобіль CADILLAC червоного кольору, модель SRX, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; 2.визнати за [PERSON] право власності на автомобілі KIA чорного кольору, модель RIO, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіль ACURA, білого кольору, модель MDX, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; 3.стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію замість частини [PERSON] у праві спільної сумісної власності на спірні автомобілі у розмірі 224\~045,00\~грн; 4.припинити право спільної сумісної власності на спірні автомобілі; 5.вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2021 року частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. В порядку забезпечення позову накладено арешт на автомобіль ACURA, білого кольору, модель MDX, 2015 року випуску, [NUMBER] , автомобіль KIA чорного кольору, модель RIO, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою від 23 грудня 2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання. У квітні 2023 року суд отримав відзив [PERSON] на позовну заяву [PERSON] , в обґрунтування якого відповідач посилається на те, що з січня 2021 року сторони не підтримують сімейні стосунки, а з листопада 2021 року відповідач позбавлений права проживати за місцем реєстрації, оскільки позивачка не дає йому доступу до приміщення для проживання. Крім того, відповідач зауважує, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25 листопада 2021 року автомобіль ACURA, білого кольору, модель MDX, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , був відчужений на користь третьої особи. Крім того, відповідач зауважив, що автомобіль KIA чорного кольору, модель RIO, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , в період з 29 листопада 2020 року до 09 листопада 2021 року виставлена на продаж. За таких обставин відповідач вважає, що право спільної сумісної власності подружжя розповсюджується лише на автомобіль CADILLAC червоного кольору, модель SRX, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який зареєстроване за позивачем. У травні 2023 року суд отримав заяву [PERSON] про зміну розміру позовної вимоги, за умовами якої позивачка просила визнати за нею право власності на автомобіль CADILLAC червоного кольору, модель SRX, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 449\~740,00 грн, а за відповідачем право власності на автомобілі KIA чорного кольору, модель RIO, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та ACURA, білого кольору, модель MDX, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Водночас, позивачка просить стягнути з відповідача на користь неї грошову компенсацію у праві спільної сумісної власності на спірні автомобілі у розмірі 224\~045,00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2023 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до\~вимог частини\~першої,\~третьої статті\~223\~ЦПК України\~неявка у\~судове засідання\~будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті.\~Якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03 серпня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 03 серпня 2007 року серії [NUMBER] . 17 березня 2017 року за [PERSON] було зареєстроване право власності на автомобіль ACURA, білого кольору, модель MDX, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 17 лютого 2018 року за [PERSON] було зареєстроване право власності на автомобіль CADILLAC червоного кольору, модель SRX, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 09 жовтня 2020 року за [PERSON] було зареєстроване право власності на автомобіль KIA чорного кольору, модель RIO, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Державний виконавець Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Солдаткін К. С. у виконавчому провадженні № 68043585 в порядку примусового виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2021 року прийняв 05 січня 2022 року постанову, якою наклав арешт на майно, яке належить боржнику [PERSON] , а саме: автомобіль ACURA, білого кольору, модель MDX, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль KIA чорного кольору, модель RIO, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою від 05 січня 2022 року у межах цього ж виконавчого провадження № 68043585 державний виконавець закінчив виконавче провадження в порядку примусового виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2021 року та припинив чинність арешту майна боржника та скасував інші заходи примусового виконання рішень. За змістом\~договору купівлі-продажу\~від 20\~листопада 2021\~року ФОП\~ [PERSON] \~на підставі\~договору комісії\~з власником\~транспортного засобу\~від 19\~листопада 2021\~року №\~7877/21/1/009330\~продав,\~а [PERSON] ,\~від імені\~якої діяв\~ [PERSON] ,\~купила автомобіль KIA чорного кольору, модель RIO, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Пунктами 2.1, 2.2 цього договору передбачено, що передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання договору. Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання договору. Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 листопада 2021 року ТОВ «Автопрестиж центр» на підставі договору комісії з власником транспортного засобі від 23 листопада 2021 року №\~5706/21/1/013410 продало, а [PERSON] купила автомобіль ACURA, білого кольору, модель MDX, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно з пунктами 2.1, 2.2 цього договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання договору. Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання договору. Відповідно до звіту ПП «Синергія» № 1101-1/23 від 11 січня 2023 року середня ціна автомобіля KIA чорного кольору, модель RIO, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 274\~960,00 грн. Ринкова вартість автомобіля CADILLAC червоного кольору, модель SRX, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , ПП «Синергія» визначена у звіті від 11 січня 2023 року №\~1101-2/23 у розмірі 449\~737,00 грн. Відповідно до звіту ПП «Синергія» від 11 січня 2023 року № 1101-3/23 середня ціна автомобіля ACURA, білого кольору, модель MDX, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 622\~870,00 грн. За змістом листа РСЦ ГСЦ МВС в Київській області від 29 березня 2023 року № 31/10-1884 автомобіль KIA чорного кольору, модель RIO, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , був зареєстрований за [PERSON] , 09 жовтня 2020 року перереєстрований на [PERSON] , а 20 листопада 2021 року на АТ «А-Банк». Автомобіль ACURA, білого кольору, модель MDX, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , 17 березня 2017 року зареєстрований за [PERSON] , 27 листопада 2021 року перереєстрований на [PERSON] . Згідно з положеннями статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу розподілу майна подружжя. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини. Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що станом на час подання позову 16 листопада 2021 року між сторонами не вирішене питання про розірвання шлюбу. Спірні автомобілі придбані у 2017, 2018 та 2020 роках, тобто після реєстрації шлюбу, а отже на них може розповсюджуватися правовий режим спільного сумісного майна. Сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Факт реєстрації спільного майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що режим спільної сумісної власності подружжя розповсюджується на спірні автомобілі. Доказів протилежному суду надано не було. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на автомобіль CADILLAC, реєстраційний номер [NUMBER] , середня ціна якого становить 449\~737,00 грн, водночас за відповідачем право власності на автомобілі KIA, реєстраційний номер [NUMBER] , середня ціна 274\~960,00 грн та автомобіль ACURA, білого кольору, модель MDX, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , середня ціна 622\~870,00 грн. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним з способів захисту порушеного права є, зокрема, визнання права. Суд встановив, що 17 лютого 2018 року за [PERSON] було зареєстроване право власності на автомобіль CADILLAC червоного кольору, модель SRX, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Проте, на вказане майно розповсюджувалося право спільної сумісної власності. За таких обставин позовна вимога про визнання права власності у повному обсязі на вказаний автомобіль за [PERSON] підлягає задоволенню. В свою\~чергу суд\~вважає,\~що позовні\~вимоги про\~визнання за\~відповідачем права\~власності на\~автомобілі KIA, реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіль ACURA, реєстраційний номер [NUMBER] , задоволенню не підлягають, виходячи з такого. На підставі доказів, наявних в матеріалах справи, суд встановив, що вказані автомобілі були відчужені відповідачем, тобто останній скористався своїм суб`єктивним правом на розпорядження майном, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання за відповідачем права власності на ці автомобілі. Щодо позовної вимоги про стягнення грошової компенсації різниці вартості між частками у прав спільної сумісної власності на користь позиваки суд зазначає таке. Відповідно до вимог частин першої та другої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Матеріали справи містять відомості про середню вартість автомобіля CADILLAC, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого за [PERSON] , 449\~737,00 грн, середню вартість автомобіля KIA, реєстраційний номер [NUMBER] , 274\~960,00 грн та середню вартість автомобіля ACURA, реєстраційний номер [NUMBER] , 622\~870,00 грн. Таким чином, за умови визнання права власності на автомобіль CADILLAC за позивачкою належна останній вартість частки в майні 449\~737,00 грн є меншою від належної відповідачу (897\~830,00 грн), а отже такі обставини свідчать про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення грошової компенсації різниці часток у спільному сумісному майні. За підрахунком суду, грошова компенсація різниці часток у спільному сумісному майні становить 224\~046,50 грн ((897\~830,00 - 449\~737,00 грн)/2 ). За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд позбавлений процесуального права вийти за межі позовної вимоги, а відтак стягненню підлягає грошова компенсація у розмірі 224\~045,00 грн (в межах позовних вимог). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог [PERSON] . Відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позову сплачений судовий збір у розмірі 11\~350,00 грн, отже вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позиваки у повному обсязі.

Outcome: partial