Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

30.08.2023 року [PERSON] звернулася до до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказує, що з відповідачем, [PERSON] , [INFO] , вона уклала шлюб який було зареєстровано 31.12.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис про шлюб № 568. Під час спільного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Протягом останніх років відносини сторін змінились не в кращий бік, результатом чого стало фактичне припинення шлюбних відносин, вже практично вісім років вони не проживають спільно за однією адресою, не підтримують шлюбні відносини в тому вигляді як те передбачено ст. 3 Сімейного кодексу України, тобто у них не має спільних інтересів, вони не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства, не мають спільних обов?язків та бажання продовжити спільний шлюб.В результаті певних вчинків відповідача позивачка втратила до нього почуття поваги та любові. Вона зрозуміла, що їхні з відповідачем відносини не відповідають її сподіванням щодо інституції сімейних відносин. Позивачка неодноразово намагалася вплинути на відповідача, вела з ним бесіди щодо зміни його способу життя, але він на жодні вмовляння не реагує та не бажає змінювати власний спосіб життя, що в свою чергу не узгоджується із її поняттями подальшого життя та розвитку, тому вона прийняла рішення щодо розірвання шлюбу між ними та припинення будь-яких відносин, окрім спільного виховання, спілкування та утримання дитини. Зазначає, що примирення між сторонами неможливе, бо кожен із них живе своїм життям, що не пов?язано зі спільними відносинами. У кожного з них своє бачення сімейних відносин та подальший розвиток подружніх відносин. Саме різні погляди на життя та розвиток шлюбних відносин послугували розірванню відносин між ними, втраті почуття поваги, любові, довіри. Починаючи з середини 2015 року сторони розірвали відносини, припинили спільне проживання, відповідач виїхав у невідомому для позивачки напрямку та вже більше двох років вони не спілкуються та наразі вона не бачить підстав для продовження сімейних відносин між ними. Отже біля восьми років сторони не підтримують шлюбні відносини, живуть як сторонні один одному люди. Між ними припинено стосунки, що згідно ст. З Сімейного кодексу України свідчили б про наявність в наших відносинах ознак єдиної родини, сім?ї. Примирення між ними не можливе за спільної згоди. Майновий спір у сторін відсутній. Від спільного шлюбу вони мають сина, який наразі за спільної з відповідачем згоди проживає разом з позивачкою. За рішенням суду з усіх видів доходу відповідача повинні утримуватися аліменти на її користь на утримання їхнього спільного сина, але відповідач не приймає участі у матеріальному його утриманні, рівно як і не бере жодної участі у його вихованні, спілкуванні з ним. Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15.11.2023 року цивільну справу передано на розгляд до Дружківського міського суду Донецької області. 04.12.2023 року вказана справа надійшла до Дружківського міського суду Донецької області. Справу розподілено судді Шевченко Л.В. Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 07.12.2023 року відкрив спрощене позовне провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте 03.01.2024 року подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки він суд не сповістив. У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, заочно у відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, проти чого позивачка не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Бахмутським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області 18.05.2017 року (арк. с. 4-5). З довідки від 24.10.2022 року № 1228-7001770526 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, вбачається, що фактичне місце проживання/перебування [PERSON] : [ADDRESS] (арк. с. 6). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Артемівським МВ УМВС України у Донецькій області 05.05.2004 року (арк. с. 7-8). Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 31 грудня 2010 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 568. [PERSON] після одруження змінила прізвище на « [PERSON] » (арк. с. 9). Від шлюбу сторони мають дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Батько [PERSON] , мати [PERSON] (арк. с. 10); Відповідно до довідки від 24.10.2022 року № 1228-7001770572 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, вбачається, що фактичне місце проживання/перебування [PERSON] : [ADDRESS] (арк. с. 10). Сімейне життя не склалося, сторони подружніх стосунків не підтримують, домашнього господарства разом не ведуть. Позивачка переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України (надалі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України\~(надалі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їхніх дітей. У відповідності з ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоч одного із них, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, що узгоджується з правовим висновком в постанові Верховного Суду від 11.06.2019 року № 605/434/18. З огляду на вищенаведені правові норми та подані до суду докази, суд ураховує що між подружжям відсутні взаємодопомога та підтримка, що є правовою основою шлюбу, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам [PERSON] , що від відповідача заперечень на позов не надійшло та вважає, що шлюб між позивачкою та відповідачем слід розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України\~ у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України\~ документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка не зверталася до суду з заявою про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору на її користь. На підставі викладеного та

Outcome: approved