Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] та виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , , шляхом зобов`язання відповідача-1 [PERSON] привести приміщення загального користування сходової площадки в попередній стан. Позовна заява мотивована тим, що позивачка є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що відповідачем-1 [PERSON] , яка є власником суміжної квартири [ADDRESS] , в 2022 році без належних дозвільних документів було проведено самовільну реконструкцію власної квартири з розширенням за рахунок сходової площадки загального користування та шляхом добудови на ній загальною площею 4.5 кв.м. У судове засідання позивачка не з`явилася, однак подала клопотання, в якому просила розглянути справу без участі позивачки. Позовну заяву підтримує та просить її задовольнити. Відповідач-1 [PERSON] , в судове засідання не з`явилась повторно, про розгляд справи повідомлялась своєчасно та належним чином, шляхом надсилання повістки на поштову адресу та створенням оголошення на сайті Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. Відзив у встановлений строк до суду не подала. Відповідач-2 Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, в судове засідання не з`явився повторно,про розгляд\~справи повідомлявся\~своєчасно та\~ належним чином, шляхом надсилання повістки на поштову адресу, відзив у встановлений строк до суду не подав. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 16142674 від 03.10.2007, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] . Як вбачається з відповіді на запит від 21.10.2022 року щодо надання інформації про реєстрацію дозвільних документів гр.. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] дозвільні документи гр. [PERSON] на об`єкт будівництва по [ADDRESS] не реєструвались. З доданого висновку експерта Павлич О.В., від 19.07.2023 року вбачається, що на сходовій площадці біля квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] наявне приміщення, яке прибудоване до конструкцій стіни будинку [ADDRESS] , площею забудови 4,5 м.кв, та розмірами 1,72х2,61 м. і висотою 2,9 м.. Таке приміщення влаштоване із блоків, поштукатурене та пофарбоване, об лаштоване віконним та дверними прорізами. Конструкція приміщення розташована безпосередньо на конструкції сходової площадки, чим створено додаткове навантаження на сходову площадку, утруднено зручність та безпеку пересування, можливість переміщення предметів обладнання відповідних приміщень квартир. Оцінивши належним чином докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень статті 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Так, у частині першій статті 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист власності» передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». З огляду на вказане, право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. З положеннями частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції кореспондуються і приписи статті 321 ЦК України, якими, зокрема регламентовано, що право власності є непорушним. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яким вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, частиною першої якої передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 150 Житлового кодексу Української РСР регламентує право громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користування ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, а також право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому положеннями статті 158 цього ж кодексу визначено письмову форму договору найму жилого приміщення, що укладається між наймачем, який користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності. Водночас такий договір потребує наступної реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тобто, цивільне законодавство визначає усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном як спосіб захисту речових прав, який може бути реалізований шляхом подання негаторного позову. Характерною ознакою такого позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, шляхом усунення перешкод у користуванні належною [PERSON] квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які здійснюються [PERSON] . Враховуючи висновок суду про повне задоволення позову, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача-1 [PERSON] належить стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 1073,60 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved