Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказав, що він в період з 14.03.2019\~року по\~09.07.2020\~року працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське». 09.07.2020 року його було звільнено з підприємства та при звільненні підприємство не провело з ним повний остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати, як це передбачено ст. 116 КЗпП України, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі. Після звільнення відповідач не виплатив йому заробітну плату повністю, не зважаючи на письмову заяву позивача від 13.11.2020 року. Судовим наказом Димитровського міського суду Донецької області від 13.06.2023 року на користь позивача було стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 110862,51 грн. Фактичний розрахунок за цим рішенням було проведено тільки в процесі примусового виконання рішення суду лише 30.06.2023 року. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 31.08.2023 року з відповідача на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час затримку розрахунку при звільнені за період з 13.06.2023 по 30.06.2023 в сумі 14392,65 грн без утримання податку та інших обов`язкових платежів. Відповідно до довідки відповідача середньоденна заробітна плата позивача, яка розрахована згідно із постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 за два останні місяці роботи перед звільненням, складає 959 грн 51 коп. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 07.11.2023 року було стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини заробітку в сумі 54987,81 грн. За цим рішенням остаточний розрахунок було проведено 28.12.2023 року. Оскільки було стягнуто середній заробіток за період з 13.06.2023 по 30.06.2023 року, та за урахуванням ст.117 КЗПП України, вважає, що середній заробіток підлягає стягненню за період з 01.07.2023 року по 13.12.2023 року. За цей період кількість робочих днів становить 115 днів, тобто середній заробіток для стягнення складе 115 х 959,51 = 110343,65 грн. Виходячи з викладеного, просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2023 року по 13.12.2023 року в сумі 110343,65 грн та сплачений ним судовий збір. Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає їх такими, що порушують права та законні інтереси відповідача, з наступних підстав. Судовим наказом Димитровського міського суду Донецької від 13.06.2023 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 110862,51 грн. В серпні 2023 року позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судовим рішенням від 31.08.2023 року з ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримку розрахунку при звільнені за період з 13.06.2023 по 30.06.2023 в сумі 14392,65 грн без утримання податку та інших обов`язкових платежів. Далі позивач, для власного збагачення за рахунок відповідача, в жовтні 2023 року звернувся до суду про стягнення з ТОВ «Краснолиманське» компенсації втрати частини заробітку та судовим рішенням від 07.11.2023 року стягнуто з ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача компенсацію втрати частини заробітку в сумі 54987,81 грн. Отже, загальна сума отримана позивачем від ТОВ «Краснолиманське» складає 69380,46 грн. Зазначена сума не є заробітною платою, а є його додатковим заробітком за рахунок ТОВ «Краснолиманське». Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Позивач звернувся з даним позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку лише 15.12.2023 року в системі «Електронний суд». Законом України №2352-ІХ ІХ (набрав чинність 19.07.2022 року) внесені зміни, зокрема, у частину першу статті 117 КЗпП України, яку викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців». Таким чином, обов`язок роботодавця виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку передбачався включно до дня, що передує дню набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», а починаючи з 19 липня 2022 року період, за який з роботодавця може бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку, обмежений строком у шість місяців. У справі № 6-уп/98 Конституційний Суд України зазначає, що з прийняттям нормативно-правового акту в новій редакції втрачають чинність норми акту в попередній редакції. Отже, на теперішній час Закон України № 2352-ІХ є чинним та обов`язковим до виконання. Позивач мав можливість та право звернутися до суду ще в 2020 році, за захистом своїх порушених прав, але навмисно затягував час для збільшення сум які має намір отримати від відповідача. З чого вбачається, що дії позивача не направленні на судовий захист порушених його права, а на пряме, безпідставне збагачення в судовому порядку, а останній являється інструментом такого збагачення. З огляду\~на компенсаційний\~характер заходів\~відповідальності у\~цивільному праві,\~виходячи з\~принципів розумності,\~справедливості та\~пропорційності,\~суд за\~певних умов\~може зменшити\~розмір відшкодування,\~передбаченого ст.\~117\~КЗпП України,\~враховуючи розмір\~простроченої заборгованості\~роботодавця щодо\~виплати працівнику\~при звільненні\~всіх належних\~сум,\~передбачених на\~день звільнення\~трудовим законодавством,\~колективним договором,\~угодою чи\~трудовим договором,\~ймовірний розмір\~пов`язаних\~із затримкою\~розрахунку при\~звільненні майнових\~втрат працівника,\~інші обставини\~справи,\~встановлені судом,\~зокрема,\~дії працівника\~та роботодавця\~у спірних\~правовідносинах,\~співмірність ймовірного\~розміру пов`язаних\~із затримкою\~розрахунку при\~звільненні майнових\~втрат працівника\~та заявлених\~позивачем до\~стягнення сум\~середнього заробітку\~за несвоєчасний\~розрахунок при\~звільненні.\~Аналогічні висновки\~викладені у\~постановах Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~26.06.2019\~у справі\~№ 761/9584/15-ц,\~від 18.03.2020\~у справі\~№ 711/4010/13-ц,\~від 13.05.2020\~у справі\~№ 810/451/17,\~від 26.02.2020\~у справі\~№ 821/1083/17.\~З урахуванням\~викладеного просять\~суд при\~вирішенні даної\~справи застосувати\~принцип розумної\~співмірності та\~пропорційності,\~як то\~наголошують численні\~постанови Верховного\~суду України.\~Застосування принципу\~співмірності при\~вирішенні трудових\~спорів спричинене\~тим,\~що недобросовісними\~(недобромисними)\~можуть бути\~не тільки\~роботодавці,\~але й\~працівники. Звертають увагу суду, що у даній справі дії самого позивача направлені на безпідставне збагачення в судовому порядку, а останній являється інструментом такого збагачення. Вважає, що дії та більш як три роки (майже чотири) бездіяльність позивача спрямованні на безпідставне збагачення в судовому порядку, бездіяльність була спрямована на розтягування та збільшення строку для стягнення середнього заробітку, а отже можна вважати, що позивач зловживає правами. З урахуванням\~викладеного \~просять \~суд \~при \~вирішенні \~даної \~справи \~застосувати принцип\~ розумної\~ співмірності\~ та\~ пропорційності,\~ як\~ то\~ наголошують\~ численні\~постанови Верховного\~суду України. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, судового збору, розглянути справу без участі представника та винести рішення по суті справи у відповідності до норм чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач з 14.03.2019 року по 09.07.2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та 09.07.2020 року його було звільнено за ст.38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням (а.с.12-19). Згідно довідки відповідача від 24.02.2021 року заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на дату складання довідки становила 110862,51 грн (а.с.20). Згідно довідки відповідача від 11.07.2023 року середньоденна заробітна плата позивача становить 959,51 грн (а.с.21). Судовим наказом Димитровського міського суду Донецької області від 13.06.2023 року, з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 110862,51 грн (а.с.22). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 31.08.2023 року по справі № 226/1101/23 з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.06.2023 року по 30.06.2023 року в сумі 14392,65 грн без утриманням податків та інших обов`язкових платежів (а.с.23-26). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 07.11.2023 року по справі № 226/1813/23 з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] було стягнуто компенсацію втрати частини заробітку в сумі 54987,81 грн. (а.с. 27-33). Згідно позову виплату заборгованості по заробітній платі в сумі 110862,51 грн було проведено 30.06.2023 року, що не заперечується відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку,\~але не\~більш як\~за шість\~місяців (в редакції Закону\~№ 2352-IX від 01.07.2022). Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.07.2023 року по 13.12.2023 року в розмірі 110343,65 грн, із розрахунку: 959,51 грн. х 115 робочих днів за вказаний період = 110343,65 грн. Суд погоджується з розрахунком позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за вказаний період. \~ Проте, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), з урахуванням\~конкретних обставин справи,\~які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Тому,\~з урахуванням\~постанови Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~26.06.2019\~року по\~справі №\~761/9584/15-ц\~(провадження\~№ 14-623цс18),\~приймаючи до\~уваги розмір\~простроченої заборгованості\~роботодавця щодо\~виплати працівнику\~при звільненні\~всіх належних\~сум (заборгованість\~по заробітній\~платі складала\~110862,51\~грн.),\~період затримки\~виплати цієї\~заборгованості (який складає більше трьох років), вже стягнутий та виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.06.2023 року по 30.06.2023 року у сумі 14392,65 грн, дії позивача і відповідача та інші обставини справи, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат за період з 01.07.2023 по 13.12.2023 в сумі 90000,00 грн. Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності підстав для задоволенню позову, зазначені у відзиві, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 882,75 грн. за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (з застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір»), тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 720,00 грн. (90000 грн. х 882,75 грн. : 110343,65 грн. = 720,00 грн.). На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial