Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , місце народження село Похмуджа Красносельського району, Вірменія, яка померла [INFO] у місті Донецьк Донецької області, Україна. У обґрунтування заяви заявник посилається на те, що [INFO] м. Донецьк померла його мати [PERSON] . Звернувшись до Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану для отримання свідоцтва про смерть матері, заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , у зв`язку з невідповідністю поданих документів чинному законодавству України. Для проведення державної реєстрації смерті матері заявника є об`єктивні перешкоди. Необхідність звернення до суду із цією заявою про встановлення факту смерті полягає в тому, що законом не передбачено іншого порядку встановлення (доведення) цього факту, тому задоволення судом цієї заяви надасть можливість здійснити державну реєстрацію смерті та отримати свідоцтво про смерть, видане державним органом України. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 січня 2024 року відкрито провадження по справі, призначено розгляд заяви в порядку окремого провадження на 31 січня 2024 року. Заявник до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, заяву просив задовольнити. Представник заінтересованої особи до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення, розгляду справи без його участі не надав. Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів за відсутності сторін. Розглянувши заяву та додані до неї документи, суд виходить з такого. Відповідно до відмови Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05.01.2024 № 19/32.17-04-05 заявнику [PERSON] відмовлено в державній реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] на тимчасово окупованій території України, оскільки наданий заявником документ свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 19.07.2022 Кіровським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції донецької народної республіки не є підставою для проведення державної реєстрації смерті. Як вбачається з матеріалів справи, заявник [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження заявника серії [NUMBER] , виданого повторно 11.01.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), згідно якого батьками заявника є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.07.2022, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , у віці 55 років, місце смерті: донецька народна республіка, м. Донецьк, Петрівський район. Заявником надано лікарське свідоцтво про смерть від 19.07.2022, згідно якого [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до копії ID паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 25.04.2019, орган видачі 1474, [PERSON] , [INFO] , громадянка України. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до 1 ст. 317 ЦПК заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Тобто у порядку ст. 317 ЦПК України мають розглядатися заяви про встановлення факту смерті на території Автономної Республіки Крим, на території населених пунктів Донецької та Луганської області, визначених Кабінетом Міністрів України. На даний час заявник не має можливості зареєструвати факт смерті матері. Частиною 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-який акт, виданий органами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у даній справі - встановлення факту смерті на окупованій території України, суд також бере до уваги практику Європейського суду України з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права (справи проти Туреччини, Молдови та Росії). Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» зазначив, що зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Також суд враховує, що стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». При цьому, за логікою вищезазначених рішень, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Тобто документи видані органами чи установами (зокрема медичним закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток, можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку, визначеному статтею 317 ЦПК України. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне вимоги заявника задовольнити. Дослідивши всі надані докази, які підтверджують факт смерті [PERSON] , суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст.\~317\~ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved