Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн., посилаючись на те, що відповідач 20 серпня 2023 року приблизно о 02 год. 05 хв. по [ADDRESS], вчинив позивачу опір як працівнику правоохоронного органу, тримав за формений одяг під час виконання ним службових обов`язків. Крім того, додав, що під час затримання [PERSON] наніс рукою удар в область обличчя [PERSON] , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження. Зазначає, що правопорушення, вчинене [PERSON] завдало [PERSON] моральної шкоди, що полягає у приниженні честі та гідності останнього та його ділової репутації, як інспектора УПП у м. Києві. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 02.02.2024 року відповідач направив відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, вважав його необґрунтованим, посилаючись на наступне. Вироком Дарницького районного суду м.Києва від 28.09.2023 року його було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України. При цьому зауважив, що в судовому засіданні він визнав вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, щиро розкаявся. Водночас зауважив, що ним дійсно був здійснений опір працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, проте він не наносив [PERSON] жодних тілесних ушкоджень, що підтверджено досудовим розслідуванням. Крім того звернув увагу, що позивач, маючи гарантії від держави на грошові компенсації мав би усвідомлювати ризики, які супроводжують здійснення його службових повноважень. Стверджував, що позивачем не наведено належного обґрунтування суми нанесеної йому моральної шкоди. Натомість хотів повідомити, що на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На теперішній час він перебуває на військовій службі та розмір його заробітної плати не є співрозмірним із заявленим розміром моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Додатково наголосив, що не наносив [PERSON] жодних тілесних ушкоджень Заслухавши вступні слова позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, вироком Дарницького районного суду м. Києва від 28.09.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 грн. Судом встановлено, що 20 серпня 2023 року приблизно о 02 год. 05 хв. працівники управління патрульної поліції у м. Києві, у складі екіпажу «Рубін-215»: інспектора УПП у м. Києві [PERSON]. та [PERSON] , прибули за викликом про порушення тиші, за адресою: [ADDRESS] , де виявили групу людей, серед яких був [PERSON] . З метою встановлення осіб для складання адміністративних протоколів, були перевірені документи, однак [PERSON] в категоричній формі відмовився виконувати законні вимоги працівників поліції і документи не надав, у зв`язку з чим було прийнято рішення про затримання останнього та доставки до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві. На прохання інспектора УПП [PERSON]. прослідувати до службового автомобіля [PERSON] став чинити опір, тримати працівника поліції за формений одяг та висловлюватися нецензурною лайкою в їх бік. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частинами 2, 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) - шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ним і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В судовому засіданні позивач наполягав на позовних вимогах та просив суд стягнути з відповідача на його користь 50 000 грн. моральної шкоди. Дана сума є дещо завищеною. Наданими суду документами позивачем не було доведено обсягу моральних та фізичних страждань, який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірі 50 000 грн. Тому з урахуванням викладених обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням глибини душевних страждань позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає до уваги твердження позивача про завдання йому тілесних ушкоджень, оскільки обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог не знайшли свого підтвердження підчас розгляду справи в суді та спростовуються матеріалами справи. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме про стягнення саме з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 3 000 грн.

Outcome: partial