Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Представник позивача - адвокат Волосянко Р. О. 15.01.2024 надіслав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення в цій цивільній справі, посилаючись на те, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10.01.20243 повністю задоволено позов [PERSON] про стягнення з відповідачки [PERSON] на його користь 3000,00 євро боргу за договором позики та 1205,01 грн судових витрат. Крім того, позивач поніс судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн, сума гонорару адвоката встановлена у фіксованому розмірі. Просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідачки на користь позивача 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача -адвокат Волосянко Р. О. у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив провести судове засідання з ухвалення додаткового рішення без участі сторони позивача. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, не повідомила суду про причини нез`явлення. Дослідивши матеріали справи, суд уважає, що заява про ухвалення в справі додаткового рішення підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Установлено, що рішенням від 10.01.2024, повний текст якого складений 15.01.2024, Тисменицький районний суд Івано-Франківської області повністю задоволив позов [PERSON] , стягнув із [PERSON] на його користь 3000,00 євро боргу за договором позики та 1205,01 грн судових витрат. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно вимог ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу(п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до частин першої - п`ятої ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Заява адвоката позивача від 15.01.2024 про ухвалення додаткового рішення містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат, до закінчення судових дебатів у справі. Європейський суд з прав людини висловив правову позицію, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах), задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яких доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення ЄСПЛ від 10 січня 2010 року у справі «Дубовик проти України», рішення ЄСПЛ від 18 лютого 2010 року у справі «Гуриненко проти України»). Положення частин першої та другої статті 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, яка виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв'язку з розглядом. Суд ураховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, відповідно до якого ЦПК України передбачає такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка міститься в постанові від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, якщо розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованій сумі, він не залежить від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, а отже є визначеним. Суд установив, що сторона позивача надала засвідчені копії договору № 20/07-2023 про надання правової допомоги від 05.07.2023 (а.с.34-35), додаткової угоди № 1 від 05.07.2023 до договору про надання правової допомоги від 05.07.2023, якою встановлена фіксована сума вартості послуг (гонорару) адвоката у 7000 грн (а.с.36), акта приймання-передачі наданих послуг (професійної правничої допомоги) від 12.01.2024 загальною вартістю 7000 грн (а.с.37), платіжної інструкції від 27.07.2023 на суму 3000 грн (а.с.45). З урахуванням вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно якого інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, з огляду на те, що понесені позивачем у рамках розгляду цієї цивільної справи витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн є реальними і обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, суд стягує з відповідачки на користь позивача вказану суму витрат на професійну правничу допомогу. На підставі наведеного,

Outcome: approved