Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в Сокирянський районний суд із вказаною вище заявою. Обґрунтовуючи подану заяву вказував, що з [PERSON] він перебував у шлюбі, зареєстрованому 26.06.2019 року за актовим записом № 1109. Оскільки сімейні стосунки між ними не складались, починаючи з 2021 року вони припинили спільне проживання, а пізніше, 18.01.2022 року шлюб між ними було розірвано. Проте, після розірвання шлюбу, маючи на меті зберегти сім`ю, він ще деякий час продовжував проживати спільно з [PERSON] у фактичних шлюбних стосунках як чоловік та дружина. Під час шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . З грудня 2023 року вони остаточно припинили шлюбні стосунки, перестали спільно проживати та вести спільне господарство, а [PERSON] , як мати дитини, самоусунулась від виховання їхнього спільного сина, поклавши обов`язок з його виховання та утримання на нього. З часу припинення шлюбних стосунків він з сином проживає окремо в [ADDRESS] , а [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Після припинення сімейних стосунків, за погодженням з [PERSON] , вони визначились з місцем проживання їхнього спільного сина [PERSON] по місцю його реєстрації та проживання, про що 04.01.2024 року уклали нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Вказував, що встановлення даного факту має для нього важливе юридичне значення, оскільки підтвердить статус «одинокого батька» і дасть йому можливість оформити документи щодо соціальної допомоги на дітей, які виховуються тільки одним із батьків, змінити місце проживання дитини та після закінчення воєнного стану виїхати з ним за кордон, без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом із дитиною, користуватись гарантіями у сфері трудових відносин, реалізувати право одинокого батька на першочергове отримання житла. Чинним законодавством України не конкретизовано перелік пільг, право на отримання яких надається одинокому батьку, однак він користується тими ж правами, що і одинока матір. Так, стаття 184 Кодексу законів про працю України встановлює заборону у відмові одинокій матері в прийнятті на роботу, зниження заробітної плати та у звільненні за ініціативою роботодавця до досягнення дитиною 14-літнього віку. Якщо роботодавець відмовляє у прийнятті на роботу, то в такому разі він повинен надати письмові пояснення, а жінка, якій відмовлено у роботі, має право звернутись до суду. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» одинокій матері, батьку надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів (без урахування святкових і неробочих днів). Невикористану за попередні роки додаткову відпустку одинока мати може взяти в будь-який ч ас, або ж у разі звільнення вона буде компенсована грошима. Крім того, їм даються щорічні відпустки у зручний для них час. Статтею 45 ЖК Української РСР передбачено право на першочергове отримання житла одинокими матерями, які потребують поліпшення житлових умов. Згідно з ст.18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одинокі матері мають право на фінансову підтримку дитини в розмірі, встановленому ст.18-3 цього ж закону. В порядку передбаченому п. «а» підпункту 169.1.3 ст. 169 Податкового кодексу України, одинокій матері надається податкова соціальна пільга у розмірі, що дорівнює 150% суми звичайної податкової соціальної пільги у розрахунку на кожну дитину віком до 18 років. Порядок встановлення правового статусу «одинокого батька», не врегульовано законодавством, однак Верховний Суд вбачає можливим застосовування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого є у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Таким чином для набуття статусу «одинокий батько», необхідні дві умови: 1) не перебування у шлюбі; 2) виховання та утримання дитини самим батьком, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Враховуючи викладене, заявник просив встановити факт самостійного виховання ним сина [PERSON] . Заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] до суду не з`явилися, натомість подали заяви про здійснення розгляду справи без їхньої участі. Окрім цього, в заяві від 30.01.2024 року заінтересована особа [PERSON] зазначила, що підтверджує викладені в заяві обставини та не заперечує щодо її задоволення. У відповідності до вимог ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 26.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Солом`янським районним у м. Києві ВДРАЦС за актовим записом №1109. Під час шлюбу у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] . 18.01.2022 року шлюб між сторонами було розірвано. 04.01.2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Шамброю В.А. Згідно п.1.3. вказаного Договору, місцем проживання дитини [PERSON] сторони визначили місце проживання батька. Згідно витягу з реєстру територіальної громади малолітній [PERSON] зареєстрований разом з батьком [PERSON] в [ADDRESS] . Згідно акту обстеження сім`ї від 18.01.20214 року, складеного комісією, в складі депутата [PERSON] , та сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , разом з своїм малолітнім сином [PERSON] зареєстровані та спільно проживають у квартирі батьків. [PERSON] самостійно виховує та утримує свого малолітнього сина, [PERSON] . Згідно п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема перебування фізичної особи на утриманні. Окрім цього, згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У спірних правовідносинах суд виступає у ролі арбітра, який уповноважений всебічно сприяти розгляду справи та, за результатом такого розгляду, постановити рішення. При цьому, одним з головних аспектів здійснення цивільного судочинства є принцип диспозитивності, за яким суд зобов`язаний розглянути справу в межах заявлених позивачем вимог та не уповноважений виходити за їх межі. Тобто, цивільний процесуальний закон не передбачає право суду, під час розгляду справи по суті, ініціювати на власний розсуд розгляд позовних вимог, відмінних від заявлених позивачем, та не вправі змінювати їх формулювання, викладене в прохальній частині позову. З досліджених судом доказів встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом із своїм батьком [PERSON] , який здійснює його самостійне виховання та утримання, а тому, із врахуванням обґрунтування необхідності встановлення даного юридичного факту, суд вважає за необхідне задовольнити подану заяву.

Outcome: approved