Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулось до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь: - суму заборгованості в розмірі 56\~928,22 грн., яка складається з: 18\~720 грн заборгованість за тілом кредиту, 2\~670,23 грн заборгованість за відсотками, 26\~889,48 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями, 1\~777,44 грн 3% річних за користування кредитом, 6\~871,07 грн заборгованість за інфляційними втратами; - суму сплаченого судового збору в розмірі 2\~684 грн.; - витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14.08.2017 між ПАТ «Ідея Банк», правонаступником якого на підставі договору факторингу №12/90 від 03.12.2020 є ТОВ «ФК «Профіт Капітал», було укладено кредитний договір №Z41.773.70089. У відповідності до умов цього кредитного договору, банк надав відповідачу кредит на поточні потреби в сумі 18\~720 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а відповідач зобов`язався одержати кредит і повернути його разом із процентними платежами і комісіями згідно із умовами договору. За користування кредитом відповідач повинен був сплачувати проценти в розмірі 0,01% річних від залишкової суми кредиту. За обслуговування кредиту банком, відповідач повинен був сплатити плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі відповідно до графіку платежів. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 18\~720 грн., а відповідач своїх зобов`язань не виконав, у зв`язку із чим виникла дана заборгованість. Також позивач зазначає про своє право здійснення нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, а тому, заборгованість за 3% річних за користування кредитом становить 1\~777,44 грн., заборгованість за інфляційними втратами становить 6\~871,07 грн. Отже, загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем, станом на 23.022022, становить 56\~928,22 грн. У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення такого повідомлявся належним чином. Безпосередньо у позовній заяві представник позивача зазначив, що просить розгляд справи проводити без його участі та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився хоча про місце, дату і час проведення такого повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с. 71, 75). ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 03.10.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Судові засідання призначені 03.11.2023, 15.11.2023, 04.12.2023, 18.12.2023 було відкладене у зв`язку з відсутністю доказів про належне повідомлення відповідача [PERSON] про місце, дату і час судового засідання. Ухвалою суду постановлено провести заочний розгляд даної справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги предмет спору, його значення для сторін, враховуючи, що відповідач був повідомленим у встановленому законом порядку про місце, дату і час судового засідання, однак в таке не з`явився, представник позивача щодо ухвалення заочного рішення не заперечив, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З урахуванням того, що розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 268 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що 14.08.2017 відповідач [PERSON] підписав заяву анкету, заяву про акцепт публічної оферти (а.с. 12, 13) та цього ж дня між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №Z41.773.70089 (а.с. 6-9). У відповідності до умов цього договору, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 18\~720 грн. За користування кредитом позичальник сплачує річну фіксовану процентну ставку в розмірі 0,01 % річних від залишку суми кредиту. За обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує щомісячно плату. Позичальник повертає кредит разом із процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 14 днів/числа кожного місяця, у відповідності до графіку щомісячних платежів. Відповідно до паспорта споживчого кредиту (а.с. 10, зворотна сторона), процентна ставка становить 0,01 %, тип процентної ставки змінювана. Загальні витрати за кредитом та орієнтовна загальна вартість кредиту становить 17\~928,28 грн. У додатку 1 до паспорта споживчого кредиту (а.с. 11) визначено графік щомісячних платежів за кредитним договором. Згідно із ордерами розпорядженнями №1, №9 від 14.08.2017 (а.с. 14) відповідач [PERSON] отримав кошти у кредит на підставі кредитного договору. Також відповідачем 14.08.2017 було укладено договір добровільного страхування життя (а.с. 15). Відповідно до довідки розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] за даним кредитним договором, наданої директором департаменту кредитного адміністрування АТ «Ідея Банк» (а.с. 17), загальна заборгованість становить 48\~279,71 грн. 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу №12/90 (а.с. 25-27), за яким, АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги, які визначені в реєстрі боржників (а.с. 28-29), серед яких є і відповідач [PERSON] . Представником позивача також було здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму 8\~648,51 грн., за період з грудня 2020 року по лютий 2022 року (а.с. 18). 13 липня 2023 року на адресу відповідача [PERSON] представником позивача було надіслано досудову вимогу (а.с. 19, зворотна сторона), яка відповідачем залишена без реагування. Між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору. ІV. Оцінка суду: дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані стороною позивача на обґрунтування своєї позиції, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим до виконання сторонами. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Так, в судовому засіданні встановлено, що 14.08.2017 між ПАТ «Ідея Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Профіт Капітал», було укладено кредитний договір. Відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим виникла заборгованість на загальну суму 56\~928,22 грн. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною 4 статті 263 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 18.03.2020 у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016, справа №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02.10.2019 у справі №740/4328/14. Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п. 17 і 23 ст. 1). Отже, послугою з надання кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 у справі №6-2071цс16. З урахуванням вимог ст. 549 - 552, 1046, 1048, 1050 ЦК України, можна зробити висновок, що наслідками укладення кредитного договору є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи те, що відповідачу [PERSON] встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. А тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 21\~390,23 грн., яка складається із: 18\~720 грн заборгованість за тілом кредиту та 2\~670,23 грн заборгованість за відсотками. Щодо стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке. Згідно з ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16.05.2018 в справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30.03.2016, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначає, що суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних (чи інший розмір, визначений договором) визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних за основу має братися саме прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Такий правовий висновок, викладений, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. Поряд з цим, суд звертає увагу, що 15.03.2022 був прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022. Вказаним законом доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. До розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Оскільки представником позивача здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 03.12.2020 по лютий 2022 року, відтак, позивач має право на отримання вказаних сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Таким чином, із відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» слід стягнути 30\~038,74 грн., яка складається із: 18\~720 грн заборгованість за тілом кредиту, 2\~670,23 грн заборгованість за відсотками, 1\~777,44 грн 3% річних та 6\~871,07 грн заборгованість за інфляційними втратами. V. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вимогами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2\~684 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №10727 від 05.09.2023 (а.с. 5), а тому, беручи до уваги, що суд прийшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача 30\~038,74 грн боргу, то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з нього на користь позивача 1\~416,24 грн (30\~038,74 грн х 2\~684 грн / 56\~928,22 грн) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. Також, позивачем понесено витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 7\~000 на підтвердження чого надано: договір про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021, укладеного між клієнтом ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» (а.с. 33-35); акт №1 прийому передачі за договором про надання правової допомоги (а.с. 39); платіжну інструкцію від 14.09.2023 №265 про оплату правової допомоги (а.с. 41). Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. В той же час, відповідачем [PERSON] не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені ним також і обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала б задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату послуг адвоката, є доведеним, обґрунтованим та співмірний, зокрема, із складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання. Однак суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3\~693,62 грн (30\~038,74 грн х 7 000 грн / 56\~928,22 грн), тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі вищевикладеного, ст. 1, 3, 509, 625, 626, 628, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. 12, 141, 178, 211, 247 ЦПК України, та

Outcome: partial