Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] через свого представника - адвоката Черній І.В. звернулись до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування. Згідно заявлених вимог позивачі просять суд: 1.визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] інформацію, яка поширена [PERSON] в програмі [INFO] , відеозапис якої був опублікований [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті відеохостингу «YouTube» (https://www.youtube.com) на YouTube-каналі «[INFO] під назвою «[INFO]» ([INFO]), а саме: «І в момент, коли треба було приймати жорсткі рішення реально, наприклад, там підозра [PERSON] 125 тисяч доларів хабар в кабінеті, на ... (...) Треба було сказати, окей, перезапускаємо всю команду, заводимо нових». «Да, ну зараз ви подивитесь, там ви можете навіть не пригадати, ну крім [PERSON], що був пійманий на хабарі, я ж кажу, ми його взнали після того, як його піймали на хабарі. До того навіть його не знали». 2.визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] інформацію, яка поширена [PERSON] [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті відеохостингу «YouTube» (' https://www.youtube.com ) на YouTube-каналі «[INFO]» у відеозаписі під назвою « [INFO] » ( [INFO] ), а саме: «Звісно, за [PERSON] помічені і дрібніші гріхи, як от невідповідність у деклараціях чи те, що він задекларував на пів мільйона менше, ніж заробив». 3.визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] інформацію, яка поширена [PERSON] [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті відеохостингу «YouTube» ( https://www.youtube.com ) на YouTube-каналі «[INFO]» у відеозаписі під назвою « [INFO] » ([INFO]), а саме: «Першого заступника мера Києва [PERSON] вже звинувачували в корупційній діяльності, і вся його робота дійсно викликає дійсно безліч питань, починаючи з прогалин у декларації і закінчуючи підставними компаніями, якими керує дружина його сина»; «Та що ж такого? А те, що з 19-го по липень 21-го компанія [PERSON] «Нідком» перемогла, увага, в 21 тендері на суму 565 мільйонів гривен.... По співпадінню дружина сина виграла тендерів на пів мільярда гривень». 4.зобов`язати [PERSON] не пізніше 5 (п`яти) днів з дня набрання рішенням законної спростувати недостовірну інформацію, шляхом розміщення на веб-сайті відеохостингу «YouTube» (https://www.youtube.com) на YouTube-каналі «[INFO]» ([INFO]) відеозапису (з налаштуванням конфіденційності у розділі «Видимість» - «Для всіх») під назвою «Спростування недостовірної інформації стосовно [PERSON] та [PERSON] » наступного змісту: « Мною , [PERSON] в програмі [INFO] , відеозапис якої був опублікований [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті відеохостингу «YouTube» на YouTube-каналі «[INFO] під назвою «[INFO]», було повідомлено недостовірну інформацію стосовно [PERSON] , а саме: « І в момент, коли треба було приймати жорсткі рішення реально, наприклад, там підозра [PERSON] 125 тисяч доларів хабар в кабінеті, на ... (...) Треба було сказати, окей, перезапускаемо всю команду, заводимо нових». «Да, ну зараз ви подивитесь, там ви можете навіть не пригадати, ну крім [PERSON], що був пійманий на хабарі, я ж кажу, ми його взнали після того, як його піймали на хабарі. До того навіть його не знали». Крім того, мною, [PERSON] , [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті відеохостингу «YouTube» на YouTube-каналі «[INFO]» у відеозаписі під назвою «[INFO] » було повідомлено недостовірну інформацію стосовно [PERSON] та [PERSON] , а саме: «Звісно, за [PERSON] помічені і дрібніші гріхи, як от невідповідність у деклараціях чи те, що він задекларував на пів мільйона менше, ніж заробив». «Першого заступника мера Києва [PERSON] вже звинувачували в корупційній діяльності, і вся його робота дійсно викликає дійсно безліч питань, починаючи з прогалин у декларації і закінчуючи підставними компаніями, якими керує дружина його сина»: «Та що ж такого? А те, що з 19-го по липень 21-го компанія [PERSON] «Нідком» перемогла, увага, в 21 тендері на суму 565 мільйонів гривен. ... По співпадінню дружина сина виграла тендерів на пів мільярда гривень». Повідомляю, що відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від «___» ___ ___ року у справі № ___ вказана інформація визнана судом недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності». Вимоги позову обґрунтовані тим, що [PERSON] з 21 грудня 2017 року є Першим заступником голови Київської міської державної адміністрації. Представник позивачів зазначає, що 14 квітня 2020 року працівниками Служби безпеки України в межах досудового розслідування кримінального провадження № 42019000000002294 від 30 жовтня 2019 року було проведено обшук в приміщенні Київської міської ради (м. Київ, вул. Хрещатик, 36). В подальшому, почала з`являтися інформація про можливу причетність Першого заступника голови Київської міської державної адміністрації [PERSON] до вчинення кримінального правопорушення, повідомлення про підозру та, навіть затримання останнього. [INFO] [PERSON] в своєму особистому профілі в соціальній мережі Facebook ( [INFO] ) повідомив, що він хабарі не отримував, його не затримували, підозру не оголошували та що у кримінальному провадженні №42019000000002294 він перебуває у процесуальному статусі свідка. При цьому, на підтвердження своїх слів, [PERSON] було опубліковано фотокопію повістки про виклик у вказаному кримінальному провадженні. В той же час, Київським міським головою [PERSON] 21 квітня 2020 року прийнято розпорядження №240 про відсторонення [PERSON] від виконання обов`язків першого заступника голови Київської міської державної адміністрації з 22 квітня 2020 року до моменту визначення процесуального статусу у кримінальному провадженні №42019000000002294 від 30 жовтня 2019 року. В подальшому, [PERSON] на своїй сторінці у мережі Facebook ([INFO]) оприлюднив лист за підписом начальника слідчого управління Служби безпеки України, з якого вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №42019000000002294 від 30 жовтня 2019 року завершене та матеріали провадження скеровано до суду з обвинувальним актом. Про підозру [PERSON] у вчиненні будь-якого злочину не повідомлялося, та він не є стороною вказаного кримінального провадження. 11 березня 2021 року розпорядженням Київського міського голови [PERSON] №111 [PERSON] допущено до виконання обов`язків за посадою першого заступника голови Київської міської державної адміністрації. Представник позивачів зазначає, що [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті відеохостингу «YouTube» (https://www.youtube.com) на YouTube-каналі «[INFO]» був опублікований відеозапис програми [INFO] під назвою «[INFO]» ([INFO]), в якому містяться висловлювання [PERSON] , які наносять шкоду честі, гідності та діловій репутації [PERSON] , а саме: «І в момент, коли треба було приймати жорсткі рішення реально, наприклад, там підозра [PERSON] 125 тисяч доларів хабар в кабінеті, на ... (...) Треба було сказати, окей, перезапускаемо всю команду, заводимо нових». «Да, ну зараз ви подивитесь, там ви можете навіть не пригадати, ну крім [PERSON], що був пійманий на хабарі, я ж кажу, ми його взнали після того, як його піймали на хабарі. До того навіть його не знали». [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті відеохостингу «YouTube» (https://www.youtube.com) на YouTube-каналі «[INFO]» був опублікований відеозапис під назвою «[INFO]» ([INFO]), в якому містяться висловлювання [PERSON] , які наносять шкоду честі, гідності та діловій репутації [PERSON] та [PERSON] , а саме: «Першого заступника мера Києва [PERSON] воює звинувачували в корупційній діяльності, і вся його робота дійсно викликає дійсно безліч питань, починаючи з прогалин у декларації і закінчуючи підставними компаніями, якими керує дружина його сипа». «Та що ж такого? А те, що з 19-го по липень 21-го компанія [PERSON] «Нідком» перемогла, увага, в 21 тендері на суму 565 мільйонів гривен… По співпадінню дружина сина виграла тендерів на мів мільярда гривень». «Звісно, за [PERSON] помічені і дрібніші гріхи, як от невідповідність у деклараціях чи те, що він задекларував на пів мільйона менше, ніж заробив». Позивач [PERSON] вважає, що поширена відповідачем в програмі [INFO] , відеозапис якої був опублікований [INFO] на YouTube-каналі «[INFO] під назвою «[INFO]» та позивачі вважають, що поширна відповідачем [INFO] на YouTube-каналі «[INFO]» у відеозаписі під назвою «[INFO] » інформація є недостовірною та такою, що наносить шкоду честі, гідності та діловій репутації позивачів внаслідок чого вказана інформація підлягає визнанню недостовірною та спростуванню. На думку представника позивачів, відповідач, поширивши недостовірну інформацію про [PERSON] за відсутності будь-яких належних та допустимих доказів, безпідставно звинувативши його у вчиненні кримінально-караних діянь, чим фактично перебрав на себе функцію здійснення правосуддя в Україні. Представник позивачів зазначає, що твердження, поширені відповідачем, що [PERSON] був підозрюваним у отриманні неправомірної вигоди (хабара)/був пійманим на отриманні неправомірної вигоди (хабара), спростовуються тим, що у кримінальному провадженні №42019000000002294 від 30 жовтня 2019 року обвинувачення було висунуто лише одній особі - [PERSON] , а отже така інформація є недостовірною. Крім того, зазначає, що не встановлено в Реєстрі кримінальних проваджень, в яких містяться відомості про притягнення [PERSON] , [INFO] за статями 366-2 (декларування недостовірної інформації), 368 (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою) КК України до кримінальної відповідальності як підозрюваного, обвинуваченого. В тому числі зазначає, що щодо [PERSON] відсутня довідка Національного агентства з питань запобігання корупції про результати проведення повної перевірки декларації за 2018 рік із висновком про наявність порушень під час подання декларації. Відтак, представник позивачів вважає, що інформація про те, що [PERSON] задекларував недостовірну інформацію в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік є такою, що не відповідає дійсності. На думку представника позивачів, поширена відповідачем інформація про те, що [PERSON] керує (керувала) підставними компаніями, не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки за наслідками опрацювання масиву даних Реєстру станом на 01 лютого 2022 року кримінальні провадження, які містять відомості про притягнення [PERSON] , [INFO] , до кримінальної відповідальності як підозрюваної, обвинуваченої, не встановлені. Інформація про те, що компанія [PERSON] «Нідком» перемогла в 21 тендері на суму 565 мільйонів гривень, на думку представника позивачів є також недостовірною, оскільки містить перекручені відомості. Представник позивачів зазначає, що недостовірна інформація стосовно [PERSON] та [PERSON] , поширена відповідачем, висловлена у формі твердження та не є оціночним судженням. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. (т.2 а.с.72-76) Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 15 грудня 2022 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. У відзиві зазначається, що відповідач не заперечує сам факт своїх висловлювань у програмах «[INFO] » та на YouTube-каналі «[INFO]». Проте, на переконання відповідача [PERSON] перекручуються обставини справи та висловлювання відповідача визначаються як такі, що стосуються його як фізичної особи. Відповідач зазначає, що він не висловлювався особисто про вказаного позивача, а робив це в контексті обіймання останнім посади першого заступника голови Київської міської державної адміністрації. При цьому, на думку відповідача, [PERSON] не надає аргументів стосовно порушення його прав як фізичної особи, отже права відповідача, як фізичної особи, не порушуються. За доводами відзиву, поширена відповідачем інформація знаходиться у відкритому доступі та може бути переглянута необмеженим колом осіб незалежно від її поширення відповідачем, позивачем не доведено чим саме порушуються особисті немайнові права позивачів, завдається шкода немайновим благам та яким саме благам, а також, як висловлювання відповідача перешкоджають позивачам повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, та яке саме право. Відповідач вказує, що оскільки [PERSON] з 21 грудня 2017 року є першим заступником голови Київської міської державної адміністрації, тобто публічною особою, відомим в суспільстві державним службовцем високого рівня, межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшими, оскільки його дії становлять суспільний інтерес. За доводами відзиву, [PERSON] констатує в позові проведення 14 квітня 2020 року обшуку в приміщенні Київської міської ради, що в ЗМІ з`являлась інформація про його можливу причетність до вчинення кримінального правопорушення, повідомлення про підозру та затримання останнього, що київським міським головою 21 квітня 2020 року позивача відсторонено від виконання обов`язків з 22 квітня 2020 року до моменту визначення його процесуального статусу в кримінальному провадженні. Крім того, інформація про причетність [PERSON] до вчинення кримінального правопорушення наявна в ЗМІ, що відображено в статтях, розміщених в інтернеті, які були опубліковані значно раніше ніж відео, в яких висвітлив цю інформацію відповідач, користуючись відкритими джерелами інформації. Отже, на переконання відповідача, є незрозумілим, яким чином констатація відповідачем інформації, наявної в ЗМІ, може зашкодити честі гідності та діловій репутації [PERSON] . Щодо пов`язаності ТОВ «НІДКОМ» з позивачами у відзиві вказується, що до 07 серпня 2021 року товариство будівельною діяльністю не займалось, 07 серпня 2018 року позивач [PERSON] стає одним із засновників цього товариства і до видів діяльності останнього додається діяльність з будівельних робіт. Крім того, посилаючись на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року у справі №756/4636/19, відповідач зазначає, що цим судовим рішенням було встановлено, що ТОВ «НІДКОМ» було відсутнє за податковою адресою, оригінали первинних документів товариства знаходяться у приміщенні, яке використовувалось підприємствами, які підозрювались у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України. Крім того, у відзиві зазначається про оскарження в судовому порядку результатів тендерних закупівель, переможцем яких визнано ТОВ «НІДКОМ», а також про розгляд постійною комісією КМР з питань дотримання законності, правопорядку та запобігання корупції звернення депутата КМР щодо можливих зловживань з бору керівництва, серед інших, ТОВ «НІДКОМ» під час організації та проведення тендерів на закупівлю будівельних робіт. За наведених обставин відповідач зазначає, що він не є першоджерелом інформації щодо сумнівної репутації ТОВ «НІДКОМ» і його перемог у тендерних закупівлях, а інформація про участь [PERSON] в якості засновника цього товариства є загальновідомою. (т.2 а.с.99-119) 13 січня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив позивачів [PERSON] , [PERSON] , подана представником позивачів - адвокатом Черній І.В., в якій позивачі просять задовольнити позовну заяву в повному обсязі. У відпвоіді наводяться доводи щодо аргументів відповідача про недоведеність порушення особистих немайнових прав та з цього приводу зазначається, що позивачами в позовній заяві наведене детальне обґрунтування та надані докази щодо порушення їх особистих немайнових прав, оскільки особисті майнові права особи порушуються внаслідок поширення про неї недостовірної інформації. Зазначається, що позивачами була набута певна позитивна соціальна оцінка в очах оточуючих, яка принижується поширенням про них недостовірної інформації, вказується, що позивачами доведено, що поширена відповідачем інформація є недостовірною, поширена у формі фактичних тверджень та є негативною, а її розповсюдження може створити для позивачів негативні наслідки, поставити під сумнів дотримання ними законодавства України та їх моральних якостей, при цьому відповідачем не доведено, що поширена ним інформація є достовірною. Відтак, сам факт висловлення відповідачем недостовірної інформації про позивачів свідчить про приниження їх честі та гідності, оскільки поширення таких відомостей змінює або може змінити ставлення оточення до позивачів. На переконання позивачів, відповідач у відзиві вказує, що поширена ним інформація є оціночним судженням, проте намагається довести той факт, що така інформація є достовірною, тим самим підтверджує, що поширена інформація є фактичним твердженням. Крім того, зазначається про належність, як доказу висновку експерта ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» №056/18 від 20 лютого 2022 року, оскільки останній містить інформацію щодо предмета доказування та є допустимим доказом у справі. Щодо аргументів відповідача про застосування більш широких меж критики до [PERSON] , як публічної особи, у відзиві зазначається, що саме лише перебування останнього на посаді першого заступника голови Київської міської державної адміністрації не дає права відповідачу посягати на права і свободи, честь і гідність позивача. Зазначається, що на час публікації статей, на які позивається відповідач у відзиві, дана інформація становила публічний інтерес щодо позивача, оскільки була опублікована в той період, коли тільки було відкрито кримінальне провадження та не було встановлено причетних до нього осіб, натомість відповідач, поширюючи інформацію достовірно знав, що [PERSON] не має жодного відношення до вчинення кримінального правопорушення, а також про існування обвинувального вироку щодо іншої особи. Зазначається, що особа, яка поширює інформацію про публічну особу, зобов`язана діяти добросовісно, бути впевненої в достовірності інформації, перевірити її джерело та мати надійну фактологічну базу для поширення такої інформації, а достовірність і точність подання інформації є основним з основоположних критеріїв під час вирішення даної категорії справ. При цьому у відзиві зазначається, що відповідач не навів належних доказів на підтвердження здійснення попередньої перевірки поширеної інформації та її достовірність та наявність фактичної основи на дату її поширення. Крім того, у відзиві наводяться доводи щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження доводів відповідача, викладених у відзиві, щодо надійності джерел, якими він керувався. Вказується на те, що відповідачем не доведено, що поширена ним інформація є достовірною, а позивачем доведено протилежне. Щодо аргументів відповідача з приводу пов`язаності позивачів з ТОВ «НІДКОМ» у відповіді зазначається, що позивачами не заперечується, що [PERSON] була одним із засновників цього товариства, однак вказаний позивач була засновником лише одного суб`єкта підприємницької діяльності, яка не є підставною компанією, а є учасником господарських відносин. Крім того, вона була засновником цього товариства ще до укладання шлюбу з [PERSON] . Крім того, ТОВ «НІДКОМ» за період з 2019 року по 28 травня 2020 рік визнана переможцем у 8 закупівлях на суму 287 154 950,54 грн, а не у 21 закупівлі на суму565 мільйонів гривень. Отже, за доводами відповіді, поширена відповідачем інформація про те, що [PERSON] керувала підставними компаніями та щодо кількості перемог у тендерах не відповідає дійсності. Зазначається, що наявність судових спорів, учасником яких є ТОВ «НІДКОМ» не має відношення до вирішення даної справи. (т.2 а.с.236-237, т.3 а.с.1-15) 30 січня 2023 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення, подані представником відповідача - адвокатом Рибачком А.О., в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову та зазначає про відсутність негативних наслідків від висловлювань відповідача, оскільки позитивна соціальна оцінка оточуючих та ділові і професійні якості [PERSON] ставились під сумнів в ряді публікацій в мережі інтернет, які існували навіть до відкриття кримінального провадження за фактом отримання хабаря, фактично з 2016 року позивач був фігурантом різних інтернет видань, які ставили під сумнів дотримання ним законодавства України та його моральних якостей. У запереченнях зазначається про значну кількість видань, які писали про можливу причетність [PERSON] до вчинення кримінального правопорушення щодо вимагання хабаря, а такий перелік інтернет ресурсів не є вичерпним. Отже, інформація що містилась в загальнодоступній інтернет мережі з 2016 року надала можливість створити певне суб`єктивне уявлення про особу позивача, його ділову репутацію у широкого кола осіб, однак [PERSON] не надає підтверджень спростування ним зазначеної інформації. Тому відповідач не вбачає, що яким чином сам факт його висловлювань як оціночних суджень, сформованих на підставі інформації, наявної в численних ЗМІ, може зашкодити честі, гідності та діловій репутації [PERSON] . Щодо наданого стороною позивачів висновку експерта від 20 лютого 2022 року в запереченнях зазначається, що предметом дослідження не була достовірність чи недостовірність інформації, зазначеної відповідачем в інтерв`ю. Крім того, експертом оцінювались параметри завдання шкоди юридичній особі, що ставить під сумнів об`єктивність проведеного дослідження та наводяться інші доводи, за якими висновок дослідження ставиться під сумнів. Також в запереченнях наводяться доводи з приводу того, що висловлювання відповідача стосувались виключно діяльності [PERSON] , як публічної особи та містили особисту думку відповідача щодо діяльності позивача на займаній ним посаді. Наголошується на тому, що оціночні судження відповідача гуртуються на великій кількості публікацій про діяльність [PERSON] починаючи з 2016 року, які останнім не спростовані. Також відповідач зазначає, що він не є офіційним представником ЗМІ та не поширює інформацію про нові, встановлені ним факти. Отже поширена відповідачем інформація була його власним оціночним судженням та оцінкою поширеної ЗМІ інформації щодо позивачів, оціночні судження відповідача ґрунтуються на його особистому трактуванні отриманої з інших джерел інформації, отже така оцінка є вираженням суб`єктивної думки відповідача, коментарем, та не є твердженням. (т.3 а.с.50-57) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - адвоката Рибачка А.О. про залучення до участі в справі товариства з обмеженою відповідальністю «Ісландія» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - адвоката Рибачка А.О. про залучення до участі в справі фізичну особу-підприємця [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, задоволено заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Рибачка А.О. про залучення до участі в справі Громадську організацію «Офіс Трансформації» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено до участі у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Громадську організацію «Офіс Трансформації». (т.3 а.с.84-85, 92-94) 23 березня 2023 року від представника третьої особи ГО «Офіс Трансформації» - адвоката Линдюка С.С. на електронну адресу суду надійшли пояснення третьої особи щодо позовної заяви, в яких третя особа просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В поясненнях зазначено, що між ГО «Офіс Трансформації» та ФОП [PERSON] укладено договір про надання послуг №2Р/9042021, в рамках якого останній передав третій особі за відкритими (загальнодоступними) даними дослідження діяльності першого заступника голови КМДА та оформлення такого дослідження документально в текстовому та графічному, візуальному форматі. За доводами пояснень, на основі наведених відомостей з розслідування, проведеного на замовлення ГО «Офіс Трансформації» вбачається, що висловлювання відповідача, які позивачі просять спростувати, мають збірний характер наявної у відкритих джерелах та засобах масової інформації, крім того відповідач не є першоджерелом озвученої щодо позивачів інформації, а також сумнівів у доброчесності ТОВ «НІДКОМ» у тендерних закупівлях, в яких останнє стало переможцем. (т.3 а.с. 96-100) 31 березня 2023 року представником позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокатом Лазаренко Е.О. направлена на електронну адресу суду відповідь на пояснення, в якій зазначається, що за дослідженням ФОП [PERSON] вбачається, що на момент публікації відеозаписів відповідачу було відомо, що інформація про те, що [PERSON] був підозрюваним у отриманні неправомірної вигоди, був пійманий на її отриманні, не відповідає дійсності, однак, не заважаючи на це, відповідач поширив недостовірну інформацію та висловив власне твердження щодо причетності позивача до кримінального правопорушення. Також зазначається, що вся зазначена в дослідженні інформація щодо доходів та витрат [PERSON] ґрунтується на припущеннях. Крім того, в дослідженні не наведені відомості, на підставі яких була підготовлена та зібрана інформація про доходи позивача, отже відповідач самостійно дійшов до відповідного висновку та не надав доказів на підтвердження зазначеного. Також зазначається, що в дослідженні аналізується діяльність ТОВ «НІДКОМ» за більш широкий період, коли [PERSON] вже на мала відношення до компанії, однак у позові було зазначено, що товариство визнано переможцем у 8 закупівлях на загальну суму 287 154 950,54 грн. При цьому в дослідженні зазначалось, що інформація є ймовірною. За доводами відповіді відповідач не лише не здійснив перевірку інформації, наданої ФОП [PERSON] , а спотворив її. Також у відповіді наводиться обґрунтування щодо недостовірності дослідження останнього та неможливості його використання як доказу та недобросовісності дій відповідача під час поширення інформації, яка не мала під собою достатньо фактичної основи. (т.3 а.с.223-231) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (т.4 а.с.5, 7-8) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.4 а.с.86, 87-89) Представники позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокати Зеленюк Д.В., Лазаренко Е.О., Черній І.В. в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представники Черній І.В. та Зеленюк Д.В. надали пояснення аналогічні доводам, викладеним у заявах по суті справи. Додатково адвокат Черній І.В. зазначила, що відповідачем не заперечується факт поширення інформації, пояснила, що у відеозаписах відповідача звучать прізвища позивачів, викладаються їх фотографії. Підкреслила, що вся інформація про спростування якої просять позивачі є недостовірною та є фактичними твердженнями. Зазначила, що [PERSON] мав процесуальний статус свідка, кримінальне провадження завершено, про підозру було повідомлено іншій особі, щодо якої постановлено вирок. Також зазначила, що декларація про доходи [PERSON] була подано згідно довідок про заробітну плату, а докази недостовірного декларування відсутні. Крім того пояснила, що [PERSON] була засновником лише однієї компанії - ТОВ «НІДКОМ» до 25 травня 2020 року, тобто до одруження, із часткою в товаристві 33%, засновником або директором інших компаній не була, а фіктивна діяльність є підставою для притягнення юридичної особи до відповідальності. За час її участі в товаристві останнє було визнано переможцем у 8 закупівлях на загальну суму 287 154 950,54 грн, а не в 21 тендері. Адвокат Зеленюк Д.В. додатково пояснив, що публічна особа має право на повагу до свого приватного життя, а право на свободу вираження думок не є абсолютним. Зазначив, що відповідач ідентифікує себе як журналіст, однак не діяв добросовісно - поширив недостовірну інформацію, в якій звинуватив [PERSON] у кримінально караних діяннях, не зважаючи на те, що останній повідомив у інтерв`ю, що йому підозра не вручалась. Крім того, достовірно знаючи про результат досудового розслідування, відповідач дозволив собі висловлювання, які містять недостовірну інформацію, посилаючись у тому числі й на вирок суду. Додатково пояснив, що рішення про відсторонення позивача [PERSON] було управлінським - до закінчення розслідування. Відповідач [PERSON] та його представники - адвокати Ореховський М.Л., Шеїн К.О. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, надали пояснення аналогічні доводам, викладеним у заявах по суті справи. Додатково адвокатОреховський М.Л. пояснив, що державник службовець своєю поведінкою не має викликати підозру у громадськості, суспільство має розширені права коли йдеться про діяльність посадовців. Зазначив, що кримінальним кодексом не передбачена відповідальність як за отримання хабаря, так і за фіктивність компаній. Крім того, пояснив, що ТОВ «НІДКОМ» приймало участь у закупівлях КМР, а [PERSON] була учасником товариства. Зазначив, що у суспільства виникає осуд, коли у посадовця проводять обшук, адже є сумнів у доброчесності чиновника. Вважає, що відстороненням позивача від посади голова КМР висловив свою підозру, крім того в ЗМІ була інформація, що під час обшуку знайшли 125 000,00 доларів США, а на засіданні КМР обговорювалось питання про зловживання з приводу закупівель ТОВ «НІДКОМ». Також представник навів доводи щодо прав відповідача висловити свої підозри не в розумінні КПК України та зазначив, що висловлювання відповідача є оціночними судженнями, переліченням обставин, які викликають питання. Адвокати Шеїн К.О. додатково пояснила, що [PERSON] є першим заступником голови КМР, було проведено обшук та в ЗМІ з`явилась інформація про можливе вчинення кримінального правопорушення, наявно багато статей про [PERSON] , проте позивачі не звертались з позовами до ЗМІ, які раніше оприлюднювали інформацію про них. Зазначила, що саме коли [PERSON] стала учасником ТОВ «НІДКОМ», до діяльності товариства додалась щодо організації будівництва тощо, ухвалою суду встановлено, що товариство відсутнє за юридичною адресою, питання щодо діяльності компанії були предметом обговорення на засіданні КМР, отже інформація є загально доступною, а відповідач не є її першоджерелом. Підкреслила, що [PERSON] з 2016 року є фігурантом численних публікацій в ЗМІ, тому, на думку представника, порушити його ділову репутацію неможливо. Зазначила, що особа має дбати про свою репутацію, а відповідачем було поширено ту інформацію, яка вже раніше була багаторазово поширена. При цьому, відповідач діяв добросовісно, оскільки замовив дослідження по збиранню інформації. Вважає, що оскільки було багато статей, у відповідача не могло виникнути сумнівів у розповсюдженій до нього інформації. Відповідач [PERSON] зазначив, що він тривалий час бореться з корупцією в КМДА, до 2020 року був внештатним радником голови КМР, та вирішив допомагати громаді вирішувати проблеми, завдяки громадськості відбувається боротьба з корупцією. Впевнений, що публічні висловлювання допомагають громаді. Також пояснив, що вся інформація про позивачів була опублікована сотні разів в поважних ЗМІ, однак позивачі не звертались з позовами до інших осіб. Була проведена глибока робота, яка завершилась ефіром, основаним на наявній первинній інформації. Представник третьої особи ГО «Офіс Трансформації» - адвокат Линдюк С.С. в судовому засіданні надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у письмових поясненнях третьої особи та додатково зазначив, що позивачі виокремили окремі слова із контексту, не мають претензій до інших ЗМІ. Зазначив, що ТОВ «НІДКОМ» перемогло в численних тендерах, отримало великі підряди від КМР, [PERSON] продала свою частку за 1 000,00 грн. Крім того, [PERSON] як представник третьої особи ГО «Офіс Трансформації» зазначив, що ГО робить для громади те, що не може робити КМР - експертно допомагає місту, в тому числі проводить розслідування, показує наскільки ефективно використовуються кошти громади, проводить аудит, веде відкриту та прозору діяльність для покращення іміджу міста, співпрацює з правоохоронними органами. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] є головою Медвинської територіальної громади Білоцерківського району Київської області, що не підлягає доказуванню згідно частин 1, 3 статті 81 ЦПК України. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом із тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 березня 2020 року в справі № 523/9870/18-ц (провадження № 61-20095св19). Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК). Відповідно до статті 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова Пленуму) визначено, що відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. В п. 15 Постанови Пленуму роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації є сукупність наступних обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Висновок про те, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є саме сукупність наведених у вказаній Постанові Пленуму обставин, викладено в постановах Верховний Суд від 10 червня 2020 року у справі № 404/3230/16-ц, від 03 жовтня 2023 року у справі № 756/4720/20. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (п.19 Постанови Пленуму). Згідно положень частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом позовної заяви, позивачі просять: визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] інформацію, яка поширена [PERSON] в програмі [INFO] , відеозапис якої був опублікований [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті відеохостингу «YouTube» (https://www.youtube.com) на YouTube-каналі «[INFO] під назвою «[INFO]» ([INFO]), а саме: «І в момент, коли треба було приймати жорсткі рішення реально, наприклад, там підозра [PERSON] 125 тисяч доларів хабар в кабінеті, на ... (...) Треба було сказати, окей, перезапускаємо всю команду, заводимо нових». «Да, ну зараз ви подивитесь, там ви можете навіть не пригадати, ну крім [PERSON], що був пійманий на хабарі, я ж кажу, ми його взнали після того, як його піймали на хабарі. До того навіть його не знали»; визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] інформацію, яка поширена [PERSON] [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті відеохостингу «YouTube» (' https://www.youtube.com ) на YouTube-каналі «[INFO]» у відеозаписі під назвою « [INFO] » ( [INFO] ), а саме: «Звісно, за [PERSON] помічені і дрібніші гріхи, як от невідповідність у деклараціях чи те, що він задекларував на пів мільйона менше, ніж заробив»; визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] інформацію, яка поширена [PERSON] [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті відеохостингу «YouTube» (https://www.youtube.com) на YouTube-каналі «[INFO]» у відеозаписі під назвою « [INFO] » ([INFO]), а саме: «Першого заступника мера Києва [PERSON] вже звинувачували в корупційній діяльності, і вся його робота дійсно викликає дійсно безліч питань, починаючи з прогалин у декларації і закінчуючи підставними компаніями, якими керує дружина його сина»; «Та що ж такого? А те, що з 19-го по липень 21-го компанія [PERSON] «Нідком» перемогла, увага, в 21 тендері на суму 565 мільйонів гривен.... По співпадінню дружина сина виграла тендерів на пів мільярда гривень». Та зобов`язати відповідача спростувати цю інформацію. За змістом статті 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Висвітлення відповідачем в мережі Інтернет інформації, викладеної в прохальній частині позовної заяви не заперечується стороною відповідача. При цьому судом було досліджено відеозаписи, долучені до позовної заяви та встановлено, що така інформація була розповсюджена в мережі Інтернет, вона в цілому відображена позивачами в позовній заяві дослівно але з дрібними неточностями в зазначенні слів, що не впливає на зміст, суть та смислове наповнення цієї інформації. За матеріалами справи вбачається і не заперечується сторонами, що позивач [PERSON] з 21 грудня 2017 року є першим заступником голови Київської міської державної адміністрації (т.1 а.с.51-58), якого розпорядженням Київського міського голови від 21 квітня 2020 року №240 було відсторонено від виконання обов`язків за посадою з 22 квітня 2020 року до моменту визначення процесуального статусу у кримінальному провадженні № 42019000000002294 від 30 жовтня 2019 року (т.1 а.с.59) та розпорядженням Київського міського голови від 11 березня 2021 року №111 допущено до виконання обов`язків за посадою першого заступника голови Київської міської державної адміністрації (т.1 а.с.65) враховуючи лист СУ ГУ СБУ у м.Києві та Київській області від 05 березня 2021 року №51/12-1607, згідно якого про підозру [PERSON] у вчиненні будь-якого злочину не повідомлялось, права та інтереси останнього у будь-який передбачений законом спосіб під час досудового розслідування не обмежуються, він не є стороною або учасником кримінального провадження № 42019000000002294 від 30 жовтня 2019 року в розумінні норм діючого КПК України (т.1 а.с.64). Також за матеріалами справи вбачається, що [PERSON] двічі в червні та липні 2020 року викликався до слідчого для участі у допиті в кримінальному провадженні № 42019000000002294 в якості свідка (т.1 а.с.60-63) Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року у справі №761/6368/21 (кримінальне провадження № 42019000000002294 від 30 жовтня 2019 року) затверджено угоду про визнання винуватості та визнано [PERSON] винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України. (т.3 а.с.31-33). Також в матеріалах справи наявна декларація про доходи [PERSON] за 2018 рік (т.1 а.с.73-83) та довідка про доходи останнього за 2018 рік (т.1 а.с.84). Сторонами не заперечується, що позивач [PERSON] є невісткою [PERSON] . За наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 25 травня 2019 року (т.1 а.с.38). [PERSON] була учасником ТОВ «НІДКОМ» (частка 33%) по 25 травня 2020 року, за договором купівлі продажу відчужила належну їй частку в статутному капіталі товариства [PERSON] за ціною 1 000,00 грн. (т.1 а.с.108-111) У період з травня 2019 року по травень 2020 року ТОВ «НІДКОМ» було визнано переможцем у 8 тендерах на загальну суму 287 154 950,54 грн (т.1 а.с.117-244). Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] є керівником ГО «Офіс Трансформації». 09 квітня 2021 року між ГО «Офіс Трансформації» та ФОП [PERSON] укладено договір про надання послуг №2Р/9042021 (т.3 а.с.103-110), 31 липня 2021 року сторонами цього договору підписано Акт №3 до вказаного договору, за змістом якого виконавець надав замовнику послуги згідно завдання, визначеного додатком 3 від 01 липня 2021 року до договору в повному обсязі, за відкритими (загальнодоступними) даними дослідження діяльності першого заступника голови КМДА та оформлення такого дослідження документально в текстовому та графічному, візуальному форматі (т.3 а.с.111), відповідне дослідження також подано до суду третьою особою (т.3 а.с.112-124). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що « [INFO] » є брендовою назвою, свідок є власником торгової марки та займається збиранням інформації з реєстрів, медіа, соцмереж, систематизацією інформації для клієнтів. Свідок показав, що два з половиною - три роки тому для ГО «Офіс Трансформації» була зібрана інформація з відкритих джерел, точність та достовірність якої залежить від різних факторів. Свідок пам`ятає, що у відкритих джерелах була інформація про обшуки, точно згадати не може. По тендерам інформація була взята з «Прозоро», сума виграних тендерів вказана, були досліджені виграні тендери з моменту реєстрації юридичної особи до моменту проведення дослідження. Також зазначив, що лише збирає інформацію і систематизує, наводить блоки на підставі джерел інформації, викладає систематизовані факти, оцінкою доказів не займається. Збирається вся інформація, як негативна так і позитивна. Негативною потрібно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 521/3841/21. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). У цій статті Закону зазначено, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях «Газета «Україна-центр» проти України», «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу. У рішенні від 07 лютого 2012 року «Аксель Спрінгер проти Німеччини» ЄСПЛ вказав, що приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується. У справах «Лінгенс проти Австрії» (1986 року); «Обершлік проти Австрії» (1991 року), у яких йшлось про публічну критику політиків, ЄСПЛ дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Згідно аналізу вказаних рішень ЄСПЛ вважає порушенням статті 10 Конвенції з прав людини задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації, оскільки ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. У разі, якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2023 року у справі № 523/19505/21 викладено висновок про те, що «вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням». Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2023 року у справі № 759/16306/21-ц. У статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства». Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (рішення у справах «Лінгенс проти Австрії», «Карпюк та інші проти України»). Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-центр» проти України»). ЄСПЛ вказує, що у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення у справі «Українська Прес-Група» проти України»). У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 758/12586/15 зазначено, що « право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Конвенції захищає погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Колегія суддів зауважує, що чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а публічні особи мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики. Хоча виступ [PERSON] в програмі «[INFO]» на телеканалі «1+1» і містив провокативні вислови, однак ці висловлювання не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки вони є оцінкою дій і не містять ствердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а лише дають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями. Посилання суду апеляційної інстанції на те, що відповідач звинуватив позивача у скоєнні конкретних злочинів, не мають під собою жодних підстав, оскільки останній висловлював свою думку стосовно певного кола політичних діячів, використовуючи провокативну риторику та інші характерні для оціночних суджень мовно-стилістичні засоби, і до цього висловлювання не можуть застосовуватись критерії кримінальних звинувачень. Висловлювання [PERSON] є оціночним судженням, оскільки відображають власні думки відповідача, його особисте сприйняття діяльності певного кола осіб і не можуть бути витлумачені як повідомлення конкретних фактів з життя позивача». У постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 761/38583/19 вказано, що «відсутність зареєстрованих кримінальних проваджень щодо факту надання позивачем вказівок організувати акцію поблизу Адміністрації Президента України та її фінансування не свідчить про недостовірність поширеної інформації, а лише свідчить про те, що за цією інформацією не порушено кримінальних проваджень. Посилання позивача та висновки апеляційного суду щодо порушення принципу презумпції невинуватості є безпідставними, з огляду на таке. … ЄСПЛ констатує, що має проводитись вагоме розрізнення між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила. Слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин». Отже, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. На підтвердження того, що висвітлена відповідачем в мережі Інтернет інформація, викладена в прохальній частині позовної заяви, є фактичними твердженнями та порушує особисті немайнові права позивачів, останніми подано до суду висновок експерта №056/18 від 20 лютого 2022 року, який виконано експертом ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» Ажнюком Б.М. (т.2 а.с.2-42). Надаючи оцінку вказаному висновку в розрізі доводів сторін, суд зазначає наступне. В аспекті ч. 6 ст. 102 ЦПК України при складанні висновку експерта не вимагається обов`язкове присвоєння експерту кваліфікації судового експерта. [PERSON] у відповідності до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія АД № 688353 є керівником ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України», має вищу освіту за спеціальністю «англійська мова і література» (диплом з відзнакою), диплом доктора філологічних наук зі спеціальності «українська мова, загальне мовознавство», атестат професора 12ПР № 010215 зі спеціальності «загальне мовознавство» (копії долучені до висновку експерта). За змістом заключної частин висновку експерта, наведена в ній інформація: може бути принизливою для честі, гідності та ділової репутації позивачів і завдавати шкоди їх діловій репутації. Отже у висновку експерта йдеться саме про ділову репутацію кожного з позивачів. Крім того, наведені експертом висновки є суто лінгвістичними, а висловлювання не оцінювались експертом з урахуванням положень цивільного законодавства, яким регулюється захист честі, гідності та ділової репутації, практики Верховного Суду та ЄСПЛ. При цьому статтею 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. З цієї ж точки зору судом, разом з іншими доказами, оцінюється й висновок філолога кандидата філологічних наук, доцента кафедри журналістики Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника від 06 квітня 2023 [PERSON] , яка за змістом висновку не була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (т.4 а.с.17-22). У цьому висновку надані визначення словам «хабар», «піймати» та словосполученню «піймати на хабарі», зазначено, що останнє, серед іншого, може означати викриття кого-небудь на отриманні хабаря та стверджується, що у відеозапису «[INFO]» присутній оцінний зміст щодо особи, про яку вжиті ці слова, ці поняття набувають додаткових емоційних відтінків і стають лексикою, в якій виражена критична оцінка суб`єкта до даного роду діяльності об`єкта. Крім того у висновку вказано, що у реченні «Звісно, за [PERSON] помічені і дрібніші гріхи, як от невідповідність у деклараціях чи те, що він задекларував на пів мільйона менше, ніж заробив» використана іронія у формі применшення задля підкреслення великого масштабу вчиненої дії, а в реченні «Та що ж такого? А те, що з 19-го по липень 21-го компанія [PERSON] «Нідком» перемогла, увага, в 21 тендері на суму 565 мільйонів гривен. ... По співпадінню дружина сина виграла тендерів на пів мільярда гривень» демонструється форма вдалої наївності на противагу наведеним фактам. Отже, цей висновок не містить оцінки висловлювань відповідача з точки зору того, чи є вони фактичними тверденнями чи оціночними судженнями, а також чи можуть вони порушувати особисті немайнові права, такі як честь, гідність та ділова репутація. Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так стосовно висловлювання «Звісно, за [PERSON] помічені і дрібніші гріхи, як от невідповідність у деклараціях чи те, що він задекларував на пів мільйона менше, ніж заробив», суд зазначає наступне. Межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу. Позивач [PERSON] є публічною особою - першим заступником голови Київської міської державної адміністрації, тому має бути відкритим для суворої критики і пильного нагляду громадськості, а межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою. В наведеному вище висловлюванні не стверджується про порушення позивачем [PERSON] норм чинного законодавства, а його правдивість не піддається доведенню. Вказана вище поширена відповідачем інформація могла непокоїти позивача, а форма її викладу могла бути розцінена ним як дошкульна та провокативна, однак незважаючи на форму викладу інформації, поширені відповідачем висловлювання не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, що виключає можливість визнання їх недостовірними. У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 761/28992/15-ц зазначено, що «суди виходили із того, що висвітлення відповідачами в мережі Internet інформації про неправдивість відомостей в декларації позивача про доходи, висловлювання «Аферистка» щодо [PERSON], посилання на її перебування «в московському СІЗО» не порушують немайнові права позивача та не характеризують її як злісного порушника законів. Вказані висловлювання є оціночним судженням, оскільки не містять конкретних даних щодо оцінки дій [PERSON] в контексті вчинення конкретних правопорушень або злочинних дій у слові «аферистка», а володіння нерухомістю за кордоном та перебування у «московському СІЗО» не є такими, що порочать честь і гідність позивача. Колегія суддів погоджується із висновками судів про те, що вислів «аферистка» не містить посилань на вчинення [PERSON] конкретного кримінально караного діяння та за правовою оцінкою є суб`єктивною думкою відповідачів, яку не можна перевірити щодо відповідності дійсності та спростувати». Побудова конструкцій спірного виразу «Звісно, за [PERSON] помічені і дрібніші гріхи, як от невідповідність у деклараціях чи те, що він задекларував на пів мільйона менше, ніж заробив» свідчить про те, що зазначена інформація є власною думкою, оціночним судженням, оскільки автор висловив лише власні переконання та погляди щодо дій позивача, без прив`язки до конкретних даним. Відповідач висловив свою думку стосовно певних дій позивача, використовуючи провокативну риторику та інші характерні для оціночних суджень мовно-стилістичні засоби. Таким чином, зазначені оспорювані висловлювання відносно особи позивача [PERSON] є оціночними судженнями, оскільки відображають власні думки відповідача. Тому відсутні визначені законом підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в цій частині. Стосовно висловлювань: «Першого заступника мера Києва [PERSON] вже звинувачували в корупційній діяльності, і вся його робота дійсно викликає дійсно безліч питань, починаючи з прогалин у декларації і закінчуючи підставними компаніями, якими керує дружина його сина»; «Та що ж такого? А те, що з 19-го по липень 21-го компанія [PERSON] «Нідком» перемогла, увага, в 21 тендері на суму 565 мільйонів гривен.... По співпадінню дружина сина виграла тендерів на пів мільярда гривень», суд зазначає наступне. В цій частині вимог за захистом своїх прав звернулась позивач [PERSON] і визначила їх такими, що порушують саме її немайнові права. Проте частина вказаної спірної інформації стосується не [PERSON] а [PERSON] , що виключає юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації. За матеріалами справи не доведено, що ця інформація була спрямована на приниження честі, гідності та ділової репутації [PERSON] . При цьому побудова конструкцій спірного виразу «Першого заступника мера Києва [PERSON] вже звинувачували в корупційній діяльності, і вся його робота дійсно викликає дійсно безліч питань, починаючи з прогалин у декларації і закінчуючи підставними компаніями, якими керує дружина його сина» свідчить про те, що зазначена інформація є власною думкою відповідача, його критичними зауваженнями та припущеннями, правдивість яких не може бути піддана перевірці, отже є оціночними судженнями. Що стосується висловлювання «Та що ж такого? А те, що з 19-го по липень 21-го компанія [PERSON] «Нідком» перемогла, увага, в 21 тендері на суму 565 мільйонів гривен.... По співпадінню дружина сина виграла тендерів на пів мільярда гривень», слід зазначити, що відсутні підстави вважати, що вказаний вираз несе в собі негативну інформацію щодо особи позивача [PERSON] , є таким, що завдає шкоди її честі та гідності, а тим більше діловій репутації вказаного позивача. Крім того, сама конструкція спірного виразу побудована з використанням провокативної риторики та інших характерних для оціночних суджень мовно-стилістичних засобів. Таким чином, зазначені оспорювані висловлювання відносно особи позивача [PERSON] є оціночними судженнями, особливо з урахуванням того, що за доводами сторони позивачів ТОВ «НІДКОМ», за період часу в який [PERSON] була учасником цього товариства, стало переможцем у 8 закупівлях на загальну суму 287 154 950,54 грн. Таким чином, хоча виступ відповідача на YouTube-каналі «[INFO]» і містив провокативні вислови, однак ці висловлювання не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки вони є оцінкою дій і не містять ствердження про порушення позивачем [PERSON] законодавства чи моральних принципів, а лише дають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями. Посилання сторони позивача на те, що відповідач звинуватив [PERSON] у скоєнні конкретних злочинів, не мають під собою жодних підстав, оскільки [PERSON] висловлював свою думку використовуючи провокативну риторику та інші характерні для оціночних суджень мовно-стилістичні засоби, і до цих висловлювань не можуть застосовуватись критерії кримінальних звинувачень. З огляду на викладене вимоги позивача [PERSON] суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Що ж стосується висловлювань відповідача «І в момент, коли потрібно було приймати жорсткі рішення реально, наприклад, там підозра [PERSON] 125 тисяч доларів хабар в кабінеті …»; «Да, ну зараз ви подивитесь, там ви можете навіть не пригадати, ну крім [PERSON], що був пійманий на хабарі,… я ж кажу, ми його взнали після того, як його піймали на хабарі.», суд погоджується з доводами сторони позивача [PERSON] про те, що вказана інформація є недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права вказаного позивача, виходячи з наступного. За сталою практикою ЄСПЛ констатує, що має проводитись вагоме розрізнення між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила. Слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 зазначено, що «доводи відповідача про те, що зазначена вище інформація, яку просить спростувати позивач, має характер оціночних суджень, Велика Палата Верховного Суду вважає безпідставними, оскільки ця інформація стосується конкретних подій, конкретної особи (позивача) та подається як установлений факт, тобто обставина виявлення під час обшуку та використання підприємством заборонених наркотичних речовин, на які відсутні дозволи, а також факт уведення карантинних обмежень буцімто через проведений обшук повідомляється чітко, точно та є констатацією факту з боку кореспондентів телеканалу». Подібних за змістом правових висновків, Верховний Суд дійшов у постановах від 11 грудня 2019 року у справі № 757/46387/15-ц, від 06 березня 2019 року у справі № 760/2753/17, від 07 листопада 2019 року у справі № 344/3331/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 483/1556/16-ц. У постанові Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі № 758/16245/17 зазначено, що «посилання заявника про те, що апеляційний суд не визначив характер оспорюваної інформації та не з`ясував, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням, спростовуються змістом постанови суду апеляційної інстанції, який зазначив, що оспорювана інформація не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо, не є припущенням чи критикою діяльності позивача, її можна перевірити на достовірність, тому така не є оціночними судженнями». При вирішенні позовних вимог в цій частині суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян, проте це не надає особі, яка поширює інформацію, права подавати недостовірну інформацію, яка є фактичним твердженням про вчинення посадовою особою кримінального правопорушення, адже пропорційність втручання залежить від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. За матеріалами справи встановлено та вбачається з листа СУ ГУ СБУ у м.Києві та Київській області від 05 березня 2021 року №51/12-1607, про підозру [PERSON] у вчиненні будь-якого злочину не повідомлялось, права та інтереси останнього у будь-який передбачений законом спосіб під час досудового розслідування не обмежуються, він не є стороною або учасником кримінального провадження № 42019000000002294 від 30 жовтня 2019 року в розумінні норм діючого КПК України. Також за матеріалами справи вбачається, що [PERSON] двічі в червні та липні 2020 року викликався до слідчого для участі у допиті в кримінальному провадженні № 42019000000002294 в якості свідка, а вирок у вказаному кримінальному провадженні постановлений щодо [PERSON] . Право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість. Зокрема, в пункті 45 рішення ЄСПЛ у справі № 69939/10 «Ojala and Etukeno Oy v Finland» зазначено, що стаття 10 Конвенції надає гарантії поширення інформації з питань суспільного інтересу за умови, що такі дії є добросовісними і мають на меті надання точної і достовірної інформації згідно з журналістською етикою. При цьому судом установлено та відображено в дослідженні ФОП [PERSON] , отриманому відповідачем та третьою особою за актом від 21 липня 2021 року, що в березні 2021 року [PERSON] оприлюднив лист від начальника СБУ із зазначенням, що [PERSON] не є стороною або учасником кримінального провадження (т.3 а.с.113). [PERSON] у судовому засіданні також не заперечувалась його обізнаність про оприлюднення позивачем цього листа до виступу відповідача в програмі [INFO] , опублікованій [INFO]. Таким чином, надаючи оцінку висловлюванням відповідача: «І в момент, коли потрібно було приймати жорсткі рішення реально, наприклад, там підозра [PERSON] 125 тисяч доларів хабар в кабінеті …»; «Да, ну зараз ви подивитесь, там ви можете навіть не пригадати, ну крім [PERSON], що був пійманий на хабарі,… я ж кажу, ми його взнали після того, як його піймали на хабарі.», слід констатувати, що відповідач [PERSON] публічно звинуватив конкретну особу - позивача [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), відповідальність за яке передбачена Кримінальним кодексом України, ця інформація подається як установлений факт, не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо, не є припущенням чи критикою діяльності позивача, її можна перевірити на достовірність, тому вона не є оціночними судженнями, при цьому відповідач був достеменно обізнаний про те, що позивач не був стороною кримінального провадження (підозрюваним, обвинувачуваним), отже дії відповідача були не добросовісними, а інформація, заявлена в даній частині вимог на спростування, поширена відповідачем, була спрямована на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача [PERSON] . Що стосується доводів сторони відповідача про те, що на веб-ресурсах було багато публікацій щодо проведення в кабінеті [PERSON] обшуку, що останнього піймали на хабарі в розмірі 125 000,00 доларів США, що тому повідомлено про підозру тощо, суд зазначає, що за наявними в матеріалах справи публікаціями (т.2 а.с.130-144), вони датовані квітнем 2020 року, що також відображено й у висновку експерта за результатами проведення комп`ютерно-технічного дослідження від 22 березня 2023 року №23/4 КТ-20, складеного судовим експертом [PERSON], згідно якого наведена в ньому інформація була опублікована у 2018 році, у 2019 році та в квітні 2020 року (т.3 а.с.132-172), отже більше ніж за рік до виступу відповідача в програмі #Антиподи [PERSON] , опублікованій [INFO], тоді як розповсюдження позивачем листа СБУ мало місце в березні 2021 року і станом на час вказаного вище виступу відповідач був обізнаний з наведеною в цьому листі інформацією. Лише одна, з наявних в матеріалах справи, публікація датована 24 червням 2021 року, в якій цитується повідомлення блогера [PERSON] (т.2 а.с.145-176), що жодним чином не впливає на доведеність [PERSON] позовних вимог в цій частині. З огляду на викладене суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача [PERSON] в частині визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] інформації, яка поширена [PERSON] в програмі [INFO] , відеозапис якої був опублікований [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті відеохостингу «YouTube» (https://www.youtube.com) на YouTube-каналі «[INFO] під назвою «[INFO]» ([INFO]), а саме: «І в момент, коли потрібно було приймати жорсткі рішення реально, наприклад, там підозра [PERSON] 125 тисяч доларів хабар в кабінеті …»; «Да, ну зараз ви подивитесь, там ви можете навіть не пригадати, ну крім [PERSON], що був пійманий на хабарі,… я ж кажу, ми його взнали після того, як його піймали на хабарі.» та зобов`язання [PERSON] не пізніше п`яти днів з дня набрання цим рішенням законної спростувати недостовірну інформацію, шляхом розміщення на веб-сайті відеохостингу «YouTube» (https://www.youtube.com) на YouTube-каналі «[INFO]» ([INFO]) відповідного відеозапису, оскільки вказані вимоги за матеріалами справи є доведеними, а фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у засобах масової інформації, має право на спростування недостовірної інформації отже такий спосіб захисту встановлений законом. Разом з тим, що стосується висловлювань відповідача: «… Треба було сказати, окей, перезапускаемо всю команду, заводимо нових» та «… До того навіть його не знали», то ці вислови жодним чином не порушують права позивача, викладені у формі міркувань відповідача та не містять фактичних тверджень, отже в цій частині висловлювань вимоги позивача [PERSON] задоволенню не підлягають. Щодо інших доводів учасників справи, викладених у заявах по суті справи, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 323,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial