Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

У грудні 2021 року до Крюківського районного суду м. Кременчука надійшла позовна заява АТ «Полтаваобленерго» (в особі Кременчуцької об`єднаної філії) до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті вартості за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. На обґрунтування позову позивач вказував, що відповідач є споживачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] по о/р № 127268. Зазначав, що надавалися відповідачу такі послуги у повному обсязі у відповідності до якісних показників згідно вимог нормативно-технічних документів, а відповідач, в свою чергу, зобов`язана щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця розрахуватися з позивачем за спожиті послуги з теплопостачання. Однак відповідач всупереч п. 18 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21 липня 2005 р. за № 630, не виконувала обов`язки та не оплачувала своєчасно і у повному обсязі вартість наданих позивачем послуг. Станом на 18 жовтня 2021 року відповідач має заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожиті в період з листопада 2015 року по травень 2019 року у розмірі - 42 267,83 грн., із них: - за послугу централізованого опалення - 36 057,45 грн.; - за послугу централізованого постачання гарячої води - 6 210,38 грн. У результаті несвоєчасної сплати зв комунальні послуги позивачем були нараховані інфляційні втрати, що склали 2653,86 грн., а також були нараховані 3% річних в розмірі 1192,31 грн. Загалом сума боргу склала 46 114,00 грн. Позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь борг по оплаті вартості за надані послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі - 42 267,83 грн., із них: - за послугу централізованого опалення - 36 057,45 грн.; - за послугу централізованого постачання гарячої води - 6210,38 грн., а також суму встановленого індексу інфляції - 2653,86 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі - 1192,31 грн. та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою судді Мурашової Н.В. (Крюківський районний суд м. Кременчука) від 31 січня 2022 року позовну заяву було передано до Автозаводського районного суду м. Кременчука за підсудністю (а.с. 40-41). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 березня 2022 року визначено головуючого суддю Нестеренка С.Г. по розгляду справи (а.с. 45). Ухвалою судді від 09 березня 2022 року відкрито провадження у справі, залучено учасників, призначено справу до розгляду (а.с. 46). Ухвалою суду від 24 травня 2022 року постановлено про заочний розгляд справи (а.с. 61). Заочним рішенням суду від 24 травня 202 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Полтаваобленерго» (в особі Кременчуцької об`єднаної філії) заборгованість по оплаті вартості за надану послугу з централізованого постачання теплової енергії, станом на 18 жовтня 2021 року, за період з листопада 2015 року по квітень 2019 року у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 42267,83 грн., інфляційне збільшення по наданим послугам на суму 2653,86 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості по оплаті вартості за послуги на суму 1192,31 грн. та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн. (а.с. 62-64). Ухвалою суду від 25 травня 2023 року визнано опискою в рішенні Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 травня 2022 року у першому абзаці вступної частини рішення прізвище, ім`я та по-батькові іншої особи (а.с. 65). 04 серпня 2022 року до суду звернувся представник [PERSON] - [PERSON] із заявою про перегляд заочного рішення суду від 24 травня 2022 року (а.с. 71-72). Вказував, що [PERSON] стала власником квартири лише з 06 листопада 2020 року, послугами позивача вона не користувалася в період з листопада 2015 року по травень 2019 року. Просив поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, скасувати дане рішення і призначити справу до розгляду у загальному порядку. Ухвалою суду від 08 серпня 2022 року прийнято заяву про перегляд заочного рішення суду, відкрито провадження за заявою про перегляд заочного рішення суду, залучено сторін, призначено справу до розгляду (а.с. 80). Ухвалою суду від 22 серпня 2022 року скасоване заочне рішення суду від 24 травня 2022 року, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 87). 27 жовтня 2022 року до суду від позивача АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії надійшло клопотання про заміну первісного відповідача [PERSON] належним відповідачем [PERSON] (а.с. 95). Ухвалою суду від 09 листопада 2022 року здійснено заміну відповідача [PERSON] належним відповідачем [PERSON] (а.с. 98). Ухвалою суду від 19 січня 2023 року постановлено про заочний розгляд справи (а.с. 117). Заочним рішенням суду від 19 січня 2023 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії заборгованість по оплаті вартості за надану послугу з централізованого постачання теплової енергії, станом на 18 жовтня 2021 року, за період з листопада 2015 року по квітень 2019 року у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 42 267,83 грн., інфляційне збільшення по наданим послугам на суму 2653,86 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості по оплаті вартості за послуги на суму 1192,31 грн. та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн. (а.с. 118-120). 11 серпня 2023 року до суду звернулася [PERSON] із заявою про перегляд заочного рішення суду від 19 січня 2023 року, вказувала, що вона була власником квартири з 23.07.2020 року по 05.11.2020 року, оскільки позовні вимоги заявлені за період з листопада 2015 року по квітень 2019, у який власником квартири вона не була, на неї безпідставно покладено обов`язок сплати заборгованості. Просила визнати поважною причину пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, поновити строк, задовольнити заяву про перегляд заочного рішення суду, скасувати його, призначити справу до розгляду у загальному порядку (а.с. 129-130). Ухвалою суду від 15 серпня 2023 року прийнято заяву про перегляд заочного рішення суду, відкрито провадження у справі, залучено сторін, призначено справу до розгляду (а.с. 135). Ухвалою суду від 28 серпня 2023 року поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 19 січня 2023 року, скасовано заочне рішення суду від 19 січня 2023 року, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 143-144). 22 вересня 2023 року до суду від позивача ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів та заміну відповідача [PERSON] на [PERSON] (а.с. 152). 19 жовтня 2023 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 155-156). Вказувала, що позов не визнає у повному обсязі, власником квартири вона була з 23.07.2020 року по 05.11.2020 року. Просила відмовити у задоволенні позову до неї у повному обсязі, понесені нею судові витрати у розмірі 536,80 грн. стягнути на її користь з позивача. Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року частково задоволено клопотання представника позивача, залучено співвідповідачем [PERSON] (а.с. 161). 20 листопада 2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 177-183) та заява про застосування строку позовної давності (а.с. 187-189). Вказала, що позовні вимоги відповідач не визнає, вважає їх надуманими. Позовні вимоги заявлені з пропуском 3-річного строку позовної давності. Між позивачем та відповідачем не укладено договір про надання послуг з теплопостачання та гарячої води, не надано доказів фактичного надання послуг саме позивачем. Не визнає заборгованість за період з 01.11.2015 року по 29.11.2018 року. Заявила про застосування строку позовної давності. Звернула увагу, що на період воєнного стану нарахування 3% річних та інфляційних втрат заборонено на будь-яку заборгованість. Крім того, на думку представника, інфляційні втрати та 3% річних нараховані неправильно. Просила відмовити у задоволенні позову про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] 21 листопада 2023 року до суду від позивача ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії надійшла відповідь на відзив (а.с. 197-201). Заперечували щодо застосування строку позовної давності. Вказали, що відповідно до змін, внесених до Постанови КМУ від 11.03.2020 року за № 21, дію карантину, спричиненого коронавірусом SARS-CoV-2 було продовжено до 30.06.2023 року, а отже строки, визначені ст. 257 ЦК України продовжені на строк його дії. Такі строки у даній справі слід обраховувати, починаючи з лютого 2017 року. Щодо розрахунку боргу за послуги з теплопостачання та розрахунку індексу інфляції та 3% річних здійснено станом на 18.11.2021 року, тобто до введення в дію Постанови КМУ від 05.03.2022 року. Розрахунок 3% річних та індексу інфляції на думку позивача є вірним та розрахованим згідно чинного законодавства. Щодо наявності договірних відносин, вказали, що відповідно до ст. ст. 19 та 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері ЖКП здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості такі послуги, а обов`язок споживача оплачувати такі послуги, якщо вони ними користувалися. Просили позов задовольнити у повному обсязі. У судове засідання представник позивача АТ «Полтаваобленерго» не прибув, представник позивача - Кравченко Я.Ю. позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені у ньому та відповіді на відзив, розглянути справу за відсутності представника позивача, про що надав письмову заяву. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не прибули повторно з невідомих суду причин. Були належним чином кожний окремо повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання також не прибула з невідомих суду причин. Належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Не повідомила суд про причини неявки. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено поняття та порядок надання послуги з постачання теплової енергії, зокрема: 1. Одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. 2. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. 3. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. 4. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. 5. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. 6. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Порядок надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення визначено Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. за N 630 (з наступними змінами та доповненнями). Згідно п. 1 Правил централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. У п. 3 Правил встановлено, що послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини третьої статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно ч. 3 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якість комунальної послуги повинна відповідати вимогам, встановленим цим Законом, іншими актами законодавства та договором. Обов`язок забезпечення відповідності якості комунальної послуги встановленим вимогам покладається на виконавця такої послуги. Обов`язок забезпечення відповідності якості послуги з управління встановленим вимогам та договору покладається на управителя багатоквартирного будинку. Захист прав споживачів житлово-комунальних послуг здійснюється уповноваженим центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів. Як визначено у п. 6 Правил послуги з централізованого опалення повинні відповідати - нормативній температурі повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу) за умови їх утеплення споживачами та вжиття власником (балансоутримувачем) будинку та/або виконавцем заходів до утеплення місць загального користування будинку. Відповідно п. 11 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: -у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); -у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; -у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. За наявності витоків із загально будинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку або не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено. У п. 12 Правил визначено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: - у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); - у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; -у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. Згідно п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем. Після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування. У відповідності до п. 18 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (в редакції станом на час обчисленого боргу) споживачі, яким надаються послуги з теплопостачання у вигляді гарячого водопостачання та опалення повинні не пізніше не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Судом достовірно встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки № 347477185 від 21.09.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири [ADDRESS] з 30 січня 2019 року по 23 липня 2020 року був [PERSON] (а.с. 153-154). Право власності за ним на дану квартиру було зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 30 січня 2019 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. 23 липня 2020 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Доценком А.М., придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . 06 листопада 2020 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Доценком А.М., придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 73-74). Таким чином, з 30 січня 2019 року по 23 липня 2020 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] був власником спірної квартири, який отримував від Кременчуцької об`єднаної філії АТ «Полтаваобленерго» послуги із теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого водопостачання гарячої води до квартири [ADDRESS] по особовому рахунку за № [NUMBER] , такі послуги надавалися позивачем до 24 квітня 2019 року включно. Кременчуцька об`єднана філія АТ «Полтаваобленерго» надавала власнику квартири послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого водопостачання гарячої води у відповідності до якісних показників згідно з вимогами нормативно - технічних документів також у період з листопада 2015 року і до 30 січня 2019 року (до прийняття спадщини [PERSON] ) Із прийняттям спадщини, [PERSON] успадкував також всі обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, відповідно до ст. 1218 ЦК України. Спадкування, тобто перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Відповідач [PERSON] , як споживач послуг АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії, всупереч вимогам ст. 16, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 1, 3, 6, 11, 12, 18 Правил не оплачував вартість наданих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість по оплаті вартості наданої позивачем послуги з централізованого постачання теплової енергії та централізованого водопостачання гарячої води. Станом на 18 жовтня 2021 року позивачем обчислено розмір боргу відповідача [PERSON] по оплаті вартості наданих позивачем послуг з централізованого постачання теплової енергії та централізованого водопостачання гарячої води за період з 01 листопада 2015 року по 24 квітня 2019 року (де 24 квітня 2019 року - останній день надання відповідних послуг позивачем споживачам у м. Кременчук) у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на загальну суму 42 267,83 грн., інфляційне збільшення по наданим послугам на суму 2653,86 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості по оплаті вартості за послуг на суму 1192,31 грн. На час розгляду справи судом, заборгованість за надані позивачем послуги, не сплачена. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у поданому відзиві на позов заявила про відсутність доказів того, що саме позивач надавав послуги з теплопостачання та постачання гарячої води відповідачам у спірний період, про відсутність договору, укладеного позивачем з відповідачем [PERSON] про надання послуг з теплопостачання, постачання гарячої води та водовідведення, посилаючись на вимоги Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Як свідчать матеріали справи, житловий будинок [ADDRESS] , в якому знаходилась квартира відповідача [PERSON] у спірний період, підключений до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, відтак комунальні послуги надавалися до помешкання відповідача і споживалися ним у спірний період. Доказів зворотного відповідачем [PERSON] та його представником суду надано не було. Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень цивільного законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України. Тобто, зазначені положення законодавства встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Як постає із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини по наданню з однієї сторони та споживанню з іншої сторони, комунальних послуг по централізованому постачанню теплової енергії у вигляді опалення та постачання гарячої води, які підпадають під регулювання Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила). У відповідності до п. 18 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» споживач, якому надаються послуги з теплопостачання у вигляді гарячого водопостачання та опалення повинен не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), сплатити за надані послуги, якщо договором не встановлено інший строк. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» також встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. При цьому відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 цього ж Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо фактично користувався такими послугами. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року при розгляді справи № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19. Ні відповідач [PERSON] , ні його представник [PERSON] у поданому відзиві не заперечували факт користування цим відповідачем наданими позивачем послугами з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у спірний період, доказів зворотного суду надано не було. Відповідно до розрахунку позивача, за період з листопада 2015 року по квітень 2019 року включно, станом на 18 жовтня 2021 року, заборгованість відповідача [PERSON] за надані позивачем послуги становить 42 267,83 грн., із них: - за послугу «централізоване опалення» - 36 057,45 грн.; - за послугу «централізоване постачання гарячої води» - 6 210,38 грн. (а.с. 6). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у поданому відзиві на позовну заяву заперечувала щодо правильності нарахування позивачем суми заборгованості. Контррозрахунку суми боргу за період з листопада 2015 року по квітень 2019 року суду не надала, надала контррозрахунок боргу з 30.11.2018 року по квітень 2019 року (а.с. 191). Заявила про застосування судом строку позовної давності. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому термін дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України. При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 року» № 540-IX було внесено зміни до законодавчих актів та зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон України набрав чинності 02.04.2020 року, до суду позивач звернувся 29 листопада 2021 року, під час дії карантину, який був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на підставі Постанови КМУ від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Внаслідок дії цього Закону України усі вимоги, за якими припинився (сплив) трирічний строк загальної позовної давності під час дії карантину були продовжені. Крім того, згідно п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У спірних правовідносинах обов`язок споживача - відповідача у справі сплатити за надані позивачем послуги визначений ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - щомісяця, а тому заборгованість, яка існувала в межах трирічного строку позовної давності на день набрання чинності згаданого Закону України № 540-IX, 02.04.2020 року, тобто по зобов`язанням зі строком виконання з 02.04.2017 року, вважається такою, що позовна давність щодо них не спливла. З огляду на те, що у позивача з відповідачем [PERSON] виникли фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Відповідного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у п. 48 постанови від 07 липня 2020 року, у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19). Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, заборгованість відповідача [PERSON] згідно наданого позивачем розрахунку має враховуватися за період з березня 2017 року по квітень 2019 року. Суд погоджується із наданим розрахунком позивача в частині боргу позивача за послуги із централізованого опалення та послуги із централізованого постачання гарячої води, що виник за період із 01 лютого 2017 року по 24 квітня 2019 року включно, який станом на 18 жовтня 2021 року сумарно складає - 31082,29 грн., з яких: - за послугу централізованого опалення - 26202,93 грн.; - за послугу централізованого постачання гарячої води - 4879,36 грн. Зазначений період боргу взято до обліку з врахуванням обставин, які були встановлені судом, в межах строку позовної давності, а також з врахуванням того, що нездійснений платіж вартості послуг за лютий 2017 року став боргом з 21 березня 2017 року. При цьому, суд не погоджується із контррозрахунком представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , якою борг було обраховано з 30.11.2018 року по квітень 2019 року на загальну суму - 12 714,80 грн. (а.с. 191), оскільки строк було обчислено без врахування обставин, що виникли в Україні внаслідок коронавірусної епідемії та порядку застосування строків позовної давності. Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат згідно ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. У позовній заяві позивач вказав, що крім повернення боргу за надані ним послуги, відповідач має сплатити позивачу 3% річних і інфляційні втрати та надав розрахунок, згідно з яким нарахував 3% річних і інфляційні втрати, та вказав період нарахування із жовтня 2018 року по вересень 2021 року включно (а.с. 7). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у поданому відзиві взагалі заперечувала щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на постанову КМУ № 206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», в якій визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (п. 45)). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, дійшла висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (п. 43 постанови). Посилання представника відповідача на постанову КМУ № 206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», як на підставу для заборони нарахування інфляційних втрат та 3% річних, суд вважає безпідставними. За змістом частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, не є штрафними санкціями. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). Крім того, як вбачається із розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, такі зроблені позивачем за період із жовтня 2018 року по вересень 2021 року, тобто за період до введення в Україні воєнного стану. Також, суд звертає увагу та те, що Постановою КМУ № 390 від 21.04.2023 року, внесено зміни до Постанови КМУ № 296 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», якою доповнено останню пунктом 1-1. Так, за пунктом 1-1 забороняється юридичним особами, яким належить на праві власності або іншому речовому праві житлове та/або нежитлове приміщення, будинок, в яких розміщуються та є кінцевими споживачами комунальних послуг внутрішньо переміщені особи, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Відповідач [PERSON] не є внутрішньо переміщеною особою, якій нараховувалися неустойки (штрафи, пені), інфляційні нарахування, проценти річних на існуючу заборгованість за житлово-комунальну послуги, утворену після 24 лютого 2022 року. З огляду на те, що відповідач [PERSON] , як встановлено судом, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми. Позивачем було розраховано суму встановленого індексу інфляції та 3% річних на борг, що виник із жовтня 2018 року по квітень 2019 року, період нарахування індексу інфляції з грудня 2018 року по вересень 2021 року . За розрахунком позивача, сума встановленого індексу інфляції становить - 2653,86 грн., 3% річних від простроченої суми становить - 1192,31 грн. (а.с. 7-8) Суд, на сайті ligazakon.net, у розділі «calculator» за адресою: https://ips.ligazakon.net/calculator/ff, (розділ Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій) обрахував суми інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. За період з 01.12.2018 року по 30.09.2021 року на суму боргу у 245, 94 грн., розмір інфляційних втрат складає - 45,27 грн., розмір 3% річних складає - 20,90 грн. За період з 01.01.2019 року по 30.09.2021 року на суму боргу у 2626,36 грн., інфляційних втрат складає - 458,77 грн., розмір 3% річних складає - 216,51 грн. За період з 01.02.2019 року по 30.09.2021 року на суму боргу у 2633,49 грн., інфляційних втрат складає - 429,38 грн., розмір 3% річних складає - 210,39 грн. За період з 01.03.2019 року по 30.09.2021 року на суму боргу у 2951,68 грн., інфляційних втрат складає - 464,18 грн., розмір 3% річних складає - 229,02 грн. За період з 01.04.2019 року по 30.09.2021 року на суму боргу у 2614,22 грн., інфляційних втрат складає - 384,13 грн., розмір 3% річних складає - 196,17 грн. За період з 01.05.2019 року по 30.09.2021 року на суму боргу у 3124,89 грн., інфляційних втрат складає - 423,68 грн., розмір 3% річних складає - 226,79 грн. За період з 01.06.2019 року по 30.09.2021 року на суму боргу у 1302,98 грн., інфляційних втрат складає - 166,38 грн., розмір 3% річних складає - 91,24 грн. За розрахунком суду, за період нарахувань з 01.12.2018 року по 30.09.2021 року, сума встановленого індексу інфляції становить - 2371,79 грн., 3% річних від простроченої суми становить - 1191,02 грн. Відповідач [PERSON] та його представник не надали суду власного контррозрахунку розміру інфляційних втрат та 3% річних. Отже, суд бере за основу власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Суд на підставі наведених та встановлених обставин дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість по оплаті вартості за надані послуги із централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що виникла за період із 01 лютого 2017 року по 24 квітня 2019 року включно, яка станом на 18 жовтня 2021 року складає - 31082,29 грн., з яких: - за послугу централізованого опалення - 26202,93 грн.; - за послугу централізованого постачання гарячої води - 4879,36 грн., інфляційні втрати у розмірі 2371,79 грн., 3% річних у розмірі 1191,02 грн. У задоволенні позову в іншій частині до цього відповідача, а саме в частині вимог про стягнення боргу за період з 01 листопада 2015 року по 31 січня 2017 року включно за послугу з централізованого опалення в розмірі 9854,52 грн. (36057,45 грн. - 26202,93 грн.) та за послугу з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1331,02 грн. (6210,38 грн. - 4879,36 грн.), інфляційні втрати у розмірі 282,07 грн. (2653,86 грн. - 2371,79 грн.), 3% річних у розмірі 1,29 грн. (1192,31 грн. - 1191,02 грн.) слід відмовити за безпідставності. Крім того, слід відмовити АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії у задоволенні позову до [PERSON] , оскільки у заявлений позивачем період виникнення боргу, а саме з листопада 2015 року по квітень 2019 року, зазначена вище квартира не перебувала у власності цього відповідача Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 75% ((34645,10 грн. : 46114 грн.) х 100%) в розмірі 1702,50 грн. (75 % від 2270,00 грн.), в частині стягнення сплаченого судового збору у розмірі 567,50 грн. (2270 грн. - 1702,50 грн.) слід відмовити. Відповідачем [PERSON] було заявлено вимогу про стягнення з позивача на її користь понесені нею судові витрати у розмірі 536,80 грн. за подачу заяви про перегляд заочного рішення суду (а.с. 155-156). У зв`язку із відмовою у задоволенні позову до [PERSON] судовий збір у розмірі 536,80 грн. слід стягнути з позивача на користь цього відповідача. Сторони станом на день розгляду справи не подали заяву щодо відшкодування інших судових витрат з остаточно визначеними їх розмірами.

Outcome: partial