Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Зубрицький О.О., з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якій просив: - визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) № 54/ОС від 25.01.2023 року виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про звільнення [PERSON] за угодою сторін, тобто відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з посади бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду; - поновити [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на посаду бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»; - допустити негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»; - стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40075815, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 11, буд. 5) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 25.01.2023 року і по день ухвалення рішення суду. Позов мотивований тим, що [PERSON] наказом виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 21.07.2020 року № 473/O прийнято на посаду бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду. Під час перебування на вказаній посаді, [PERSON] сумлінно виконував свої службові обов`язки, постійно підвищував рівень своїх знань та навичок, поточнi завдання, що ставились керівництвом, виконував якісно та у строк. [PERSON] ніколи трудову та технологічну дисципліну не порушував. Водночас, 25.01.2023 року [PERSON] був викликаний до заступника директора регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Петренко О.І. Останній під час спілкування розмовляв на підвищених тонах, почав пред`являти йому безпідставні претензії, щодо виробничих питань, ображати його своїми висловлюваннями та у подальшому залякувати фізичною розправою та притягненням його до кримінальної відповідальності. Така поведінка з боку [PERSON] для [PERSON] була несподівана, оскільки будь-яких підстав для цього не існувало. В свою чергу, [PERSON] намагався привести аргументи, про відсутність підстав пред`являти йому будь-які претензії, пов`язані з його роботою, але [PERSON] вони не приймались, він не бажав розбиратись, проводити відповідні перевірки та службові розслідування, а ще більше дратувався та вчиняв на нього тиск у вигляді різноманітних залякувань. У ході зазначеної розмови, [PERSON] почав схиляти [PERSON] на те, що йому потрібно добровільно звільнитись із займаної посади, а у разі, якщо він відмовиться, то він реалізує усі висловлювані ним стосовно нього погрози. Отже, в результаті застосування з боку [PERSON] стосовно [PERSON] примусу, психологічного тиску та погроз, він написав та подав заяву про звільнення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) з посади бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса- Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». В результаті вказаних незаконних дій, вчинених з боку [PERSON] стосовно [PERSON] , він отримав психологічну травму в результаті якої, перебував тривалий час у важкій депресії, з якої вийшов за допомогою відповідних спеціалістів. У подальшому, з метою поновлення своїх порушених прав, перебуваючи у здоровому глузді, [PERSON] подав 17.02.2023 року заяву про відкликання своєї заяви від 25.01.2023 про звільнення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) з посади бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Натомість, зазначена заява проігнорована, оскільки будь-якої відповіді на неї не отримано. Посилаючись на те, що станом на 25.01.2023 року [PERSON] не мав наміру звільнятись із займаної посади з власної ініціативи та угодою із роботодавцем, заяву про звільнення [PERSON] написав та подав проти своєї волі, в момент написання вищевказаної заяви про звільнення, між [PERSON] та роботодавцем не було досягнуто домовленості про звільнення, а тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом. В матеріалах справи наявний відзив в якому представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Відзив мотивований тим, що 25.01.2023 року позивачем на ім`я начальника «Локомотивного депо Одеса- Сортувальна» подано заяву про звільнення з роботи за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України). Зазначена заява написана позивачем власноручно, має дату написання, в ній визначено бажану дату звільнення, крім того заява містить резолюцію начальника Локомотивного депо Одеса-Сортувальна "ТЧК/Наказ", що свідчить про досягнення домовленості між відповідачем та позивачем про звільнення саме у строк, який просить позивач - 25.01.2023 року. При цьому, заяву про відкликання заяви про звільнення позивачем датовано 17.02.2023 року, а саме через 22 дні після звільнення. Представник зазначила, що оскільки на момент видання наказу про звільнення, мiж позивачем та вiдповiдачем досягнуто домовленості про звільнення за угодою сторiн, погоджено дату такого звільнення, а оскаржуваний наказ містить саме ту дату звільнення, про яку домовились сторони, то позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, представник відповідача вказала, що 25.01.2023 року позивач ознайомився з наказом № 54/ОС, про що свідчить підпис позивача, жодних зауважень, заперечень щодо підстав звільнення та дати звільнення позивачем не зазначено, що свідчить про його згоду з таким наказом та відповідне волевиявлення на звільнення. Щодо твердження позивача про вчинення на нього психологічного тиску під час написання заяви про звільнення за угодою сторін, представник відповідача вказала, що останнє є необгрунтованим та недоведеним, з огляду на : - особисте написання позивачем заяви на звільнення: - відсутність будь-яких скарг щодо вчинення тиску на ім`я начальника Локомотивного депо Одеса-Сортувальна, який приймає відповідне рішення про звільнення, як після написання заяви до видання наказу про звільнення, так і на наступний день: - відсутність будь-яких зауважень, заперечень, скарг під час ознайомлення з наказом про звільнення № 54/0C; - відсутність заяви до правоохоронних органів про вчинення тиску. Крім того, представник відповідача зазначила, що оскільки звільнення позивача здійснено з дотриманням норм чинного законодавства, на підставі особисто написаної ним заяви, у строк, про який досягнуто домовленості мiж позивачем та відповідачем, отже вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є необґрунтованою та безпідставною.( а.с.54-57). В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» Миргородова О.Ю. та [PERSON] в судове засідання 01.02.2024 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить підпис (а.с.132), причини неявки суду не повідомила, з заявами про відкладення розгляду справи до суду не зверталися. \~Відповідно до положень ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. \~ \~ \~ \~Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, допитавши свідків, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. За приписом ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] наказом виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 21.07.2020 року № 473/O прийнято на посаду бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду. 25.01.2023 року [PERSON] на ім`я начальника «Локомотивного депо Одеса- Сортувальна» подано власноручно написану заяву про звільнення з роботи за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) (а.с. 59). Згідно копії наказу (розпорядження) № 54/ОС від 25.01.2023 року про припинення трудового договору (контракту), [PERSON] звільнено 25 січня 2023 року з посади бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», на підставі заяви [PERSON] , за угодою сторін, за статтею ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Копію наказу [PERSON] отримав 25.01.2023 року (а.с.20). 17 лютого 2023 року [PERSON] на адресу відповідача направлено заяву про відкликання заяви від 25.01.2023 року про звільнення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) з посади бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.21-23). Згідно довідки від 13 березня 2023 року , звільненому бригадиру ВП «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» [PERSON] були виплачені розрахункові кошти в повному обсязі в день звільнення 25.01.2023року, платіжне доручення №55624 від 25.01.2023р. (ас.с.71). В судовому засіданні, за клопотанням сторони позивача, допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що 25 січня 2023 року втрьох : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , були викликані до заступника директора регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Петренко О.І., де останній наказав писати заяву про звільнення за угодою сторін. При цьому, повідомив, що дав команду службі безпеки не випускати їх з приміщення «Укрзалізниці» до тих пір, поки вони не напишуть вказану заяву. Потім їм принесли зразки заяв, які [PERSON] з [PERSON] переписали в окремому кабінеті, а [PERSON] в кабінеті заступника директора. В свою чергу працівник, який забирав їх заяви про звільнення, одразу надав їм накази для ознайомлення під підпис. Через годину вони отримали розрахункові кошти при звільненні. Відповідно до ст.43 Конституції кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. За приписами ч.1 ст.21 КЗпП, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізособа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін (п.1 ст.36 КЗпП). У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.92 №9 роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу та працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника. Тобто основними умовами угоди про припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення трудового договору та строк з якого договір припиняється. Визначення дати звільнення за згодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.36 КЗпП. Відсутність належного волевиявлення не дає підстави вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявності угоди про припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП (за угодою сторін). Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей. Отже, припинення трудового договору за угодою сторін відрізняється від розірвання такого договору з ініціативи працівника або адміністрації насамперед волевиявленням обох сторін та домовленістю про його припинення. У постанові від 15.07.2020 р. у справі № 733/498/17 (провадження №61-7851св18) Верховний Суд зробив правовий висновок, що пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1\~статті 36\~Кодексу законів\~про працю\~України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини 1\~статті 36 Кодексу законів про працю України\~і раніше домовлена дата звільнення. Таким чином, трудове законодавство не передбачає обов`язкової письмової форми угоди сторін про припинення трудового договору. Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~(за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП\~можуть бути укладені як в письмовій так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої\~статті 36 КЗпП\~і раніше домовлена дата звільнення. Вказаний висновок було зроблено у постанові Верховного Суду від 24.03.2020 р. у справі №553/629/18 (провадження № 61-48739св18). Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1,\~5\~ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, Верховним Судом у постанові від 28.01.2021 у справі № 910/17743/18. Так, доводи позивача ґрунтуються на тому, що заява про звільнення з посади бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» була написана ним при відсутності власного внутрішнього волевиявлення на звільнення, без досягнення домовленості про звільнення між сторонами, під впливом психологічного тиску з боку представника відповідача. \~На підтвердження викладеного у позовній заяві позивач подав до суду\~ загальний протокол про результати обстеження від 14.03.2023 року (а.с.119-126), з якого зокрема вбачається, що в момент підпису заяви [PERSON] перебував в стані дезорієнтації. Вказаний письмовий доказ суд приймає до уваги, як такий, що містить інформацію щодо предмета доказування та підтверджує викладені в позові обставини. Здійснення психологічного тиску з боку відповідача на рішення позивача про звільнення за угодою сторін, яке виразилось у намірі [PERSON] застосувати фізичну силу шляхом надання розпорядження службі безпеки не випускати позивача з приміщення «Укрзалізниці» до тих пір поки позивач не напише заяву про звільнення за угодою сторін, підтверджується і показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . Показання допитаних свідків узгоджуються між собою та з іншими доказами, не викликають сумніву, є послідовними та вважаються судом достовірними доказами, тому суд приймає їх до уваги. Про відсутність угоди між сторонами свідчить і той факт, що позивач відкликав свою заяву. Представник відповідача у відзиві стверджує про відсутність будь-якого примусу чи психологічного тиску з боку відповідача на рішення позивача про звільнення за угодою сторін, адже таке є проявом власного волевиявлення та здійснено за бажанням позивача на підставі власноручно написаної заяви з досягненням домовленості про звільнення між сторонами. Одночасно, стороною відповідача не додано до суду жодного доказу в порядку ст.ст.\~76-80, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~на підтвердження наявності обставин, на яких ґрунтуються заперечення\~відповідача, зокрема і відсутність будь-якого примусу чи психологічного тиску з боку відповідача на позивача при написанні заяви про звільнення за угодою сторін. В свою чергу, твердження сторони відповідача в цій частині спростовуються зібраними по справі доказами. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що позивачем під час розгляду справи доведено факт психологічного тиску для підписання заяви про звільнення за угодою сторін, суд дійшов висновку, що звільнення позивача з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП, відбулося без дотримання вимог трудового законодавства, що є підставою для визнання незаконним та скасування наказу (розпорядження) № 54/ОС від 25.01.2023 року виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про звільнення [PERSON] за угодою сторін, тобто відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України з посади бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, як така, що підлягає задоволенню є вимога позивача про поновлення його на посаду бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Украєька залізниця», що є похідною вимогою від визнання незаконним та скасування наказу про звільнення. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. ( ч.7 ст. 235 КЗпП України). Відповідно до п.4 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Періодом незаконного звільнення позивача є період починаючи з дати звільнення [PERSON] -25.01.2023 року по день його поновлення на роботі\~01.02.2024 року. Частиною 2\~статті 235 КЗпП України\~встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Судом враховується висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 08.02.2022 року по справі №755/12623/19 відповідно до якого, середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, неотриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці. Згідно з частиною другою статті 233\~КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Також, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу як складової належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Також, позивач не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, якщо такі вимоги не розглянуті у справі про поновлення на роботі. На підставі викладеного суд доходить до висновку, що [PERSON] має право на середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню за період з 25.01.2023 року по 01.02.2024 року включно ( 267 днів). Статтею 27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100\~передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата,\~працівник\~не\~працював,\~середня\~заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. 25.01.2023 року позивача звільнено з роботи. У довідці №74-1-15/65 від 03.03.2023 року про середню заробітну плату вбачається, що середньомісячна заробітна плата [PERSON] відповідачем у довідці визначена в сумі 10\~521,28 грн., середньогодинна 58,78 грн., середньодобова -478,24 грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу [PERSON] за період з 26.01.2023 року по 01.02.2024 року включно становить в сумі 127\~211,84 грн., з розрахунку 478,24 грн. х 266 робочих дні. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, в повному обсязі, так як обґрунтовані та доведені. Згідно з ст. 141 ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.\~ Враховуючи, що вимоги позивача задоволено у повному обсязі, при цьому позивач при поданні позову до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 073,90 грн.

Outcome: approved