Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

24 січня 2024 року надійшла заява [PERSON] , в якій він просить ухвалити додаткове рішення та стягнути з [PERSON] на свою користь понесені ним витрати на правничу допомогу у сумі 8000 гривень. Заяву обґрунтовує тим, що дана цивільна справа розглянута та судом прийнято рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа: АТ КБ «Приватбанк» про повернення сплачених коштів відповідно до договору про надання послуг, стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат в порядку ЗУ «Про захист прав споживача». Разом з тим у позовній заяві позивачем зазначалось, що остаточний розмір судових витрат буде наданий в процесі розгляду справи по суті відповідно до ст.141 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Статтею 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Таким чином, суд проводить розгляд заяви про розподіл судових витрат у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Вивчивши матеріали справи, зміст рішення суду від 16 січня 2024 року, суд виходить з наступного. Як вбачається із змісту рішення суду від 16 січня 2024 року при ухваленні даного рішення судом вирішено питання судових витрат на підставі поданих доказів та стягнуто із відповідача на користь позивача документально підтверджені понесені судові витрати у виді судового збору, питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу не вирішувалось. Разом з тим, у позовній заяві стороною позивача було зроблено заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. на підставі доказів, що будуть подані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду. Поштою, 20 січня 2024 року, [PERSON] направив до Смілянського міськрайонного суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації понесених стороною позивача витрат на правничу допомогу, до якої долучено договір про надання правничої допомоги №04/01/23 від 04 січня 2023 року, акт приймання-передачі послуг (надання правничої допомоги) за договором №04/01/23 від 04 січня 2023 року на суму 8000 грн. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Із змісту ст.137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання про необхідність ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, яким заяву позивача [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved