Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідачів. 07.10.2023 року засобом поштового зв`язку КС «Хосен» звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2018 року солідарно стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь КС «Хосен» заборгованість за кредитним договором №109*30 від 27.06.2017 року та договором поруки №164 від 27.06.2017 року у розмірі 18494,83 грн., а також судові витрати в сумі 1762 грн. Рішення суду не виконано у встановлені законодавством строки. Враховуючи викладене, позивач просить суд: -стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у вигляді інфляційних витрат за час прострочення за період з 13.10.2020 по 23.02.2022 в сумі 3123,83 грн.; -стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у якості 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за час прострочення за період з 13.10.2020 по 23.02.2022 в сумі 758,21 грн. -стягнути з відповідачів сплачений позивачем судовий збір в розмірі по 1342,00 грн. з кожного. Відповідачі відзиву на позов не надали. Заяви ( клопотання) учасників справи. 30.10.2023 року представником позивача подано до суду клопотання на виконання ухвали суду від 26.10.2023 року. 30.01.2024 представником позивача подано до суду клопотання про проведення заочного розгляду справи. Інші процесуальні дії у справі. 24.10.2023 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області справу передано для розгляду судді Голяні О.В. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.10.2023 року позовну заяву КС «Хосен» залишено без руху. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2023 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони по справі та їх представники в судове засідання не з`явились. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (статті 128 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК)), в судове засідання не з`явились без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам\~статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК) у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідачі контрозрахунку не надали. Фактичні обставини, встановлені судом Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2018 року у справі №308/7305/18 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором за кредитним договором №109*30 від 27.06.2017 року та договором поруки №164 від 27.06.2017 року у розмірі 21\~618,66 грн., а також судовий збір у розмірі по 881,00 грн. з кожного. Вказане заочне рішення суду набрало законної сили 17.01.2019. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист на виконання рішення суду. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] та [PERSON] за період з 13.10.2020 року по 23.02.2022 року перед банком складає 758,21 грн. 3% річних; 3123,83 грн. інфляційні витрати. При цьому в розрахунку зазначено, що залишок заборгованості на початок періоду нарахування становить 18\~494,83 грн., суму заборгованості вказано з 13.10.2020 по 23.02.2022 року включно. Оцінка Суду. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. За змістом положень статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з положеннями ч.1ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ізст.610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст.\~611\~цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1ст.625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст.\~625\~ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей526,599,611,625\~ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. У постанові від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625\~ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Таким чином суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі\~статтею 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, суд вважає, що позивачем були понесені судові витрати зі сплати судового збору, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача по 1\~342,00 грн. судового збору з кожного. З цих підстав,

Outcome: approved