Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернувся до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] , обґрунтовуючи свій позов тим, що надає послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) відповідачам за адресою: [ADDRESS] , але відповідачі в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії за період з 01.10.2013 по 30.04.2023 у сумі 35398,93 грн. Указану суму заборгованості, а також плату за абонентське обслуговування у сумі 8,34 грн., 3% річних у сумі 3410,92 грн. та інфляційні втрати у сумі 11443,55 грн., позивач просить стягнути на свою користь солідарно з відповідачів. Ухвалою суду від 16 жовтня 2023 року у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] відмовлено у зв`язку із смертю останнього. Ухвалою суду від 16 жовтня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] , розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи у судове засідання не з`явились, поряд з тим скористались своїми процесуальними правами щодо подачі заяв по суті справи відповідно до положень ст. 174 ЦПК України. Так, у відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Дербін Д. О. повністю заперечив проти задоволення позовних вимог. Звертає увагу суду, що відповідно до акту про підтвердження проживання громадян від 27 жовтня 2023 року, затвердженого виконавчим комітетом Гречаноподівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, підтверджено той факт, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (помер [INFO] ) дійсно з 15 вересня 2014 року були зареєстровані та постійно проживали без зміни місця проживання до 05 серпня 2019 року за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, фактично не мешкали та не користувалися в даний період квартирою [ADDRESS] . Крім того, звертає увагу на той факт, що 15 липня 2022 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в справі № 214/1994/22, прийнято рішення про стягнення заборгованості за послугу за житлово-комунальні послуги про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Криворізька теплоцентраль. За розрахунком позивача сума заборгованості за період з 01.11.2021 року по 30.11.2021 року становить 28648, 30 грн., плата за абонентське обслуговування з 01.11.2021 року по 30.11.2021 року 7,01 грн., інфляційні витрати 11269,46 грн. та 3 % річних у розмірі 3370,18 грн., а загалом 43294, 95 грн. Таким, чином позивач звертався до суду зі спором між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, тому наявні підстави для залишення позову без розгляду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Не згодний з нарахованими сумами інфляційних витрат та 3% річних. При цьому посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану, якою установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог також посилається на порушенням строку позовної давності, оскільки нарахування заборгованості відбувається за розрахунком позивача ще з жовтня 2013 року, а саму позовну заяву подано до суду 09.11.2023 року (а. с. 29 - 33). У відповіді на відзив представник позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає що відповідач по справі є індивідуальним споживачем послуги з централізованого опалення, що надаються позивачем, оскільки відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що рішення суду, на яке посилається Відповідач по справі № 214/1994/22 було скасовано Дніпровським апеляційним судом у звязку із мертю відповідача [PERSON] за апеляційною скаргою [PERSON] . Щодо правомірності нарахування інфляційних витрат та 3% річних вказує, що дані суми були нараховані за період до січня 2022 року, тоді як постанова Кабінету Міністрів України року № 206, на яку посилається представник відповідача була прийнята 05 березня 2022 року. Важає, що при зверненні до суду з даним позовом строк позовної давності не сплинув, посилаючись на запровадження на території України карантинних обмежень щодо протидії поширенню коронавірусної хвороби (а. с. 46 - 47). Суд, з`ясувавши позиції сторін щодо спірних правовідносин, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як встановлено судом, відповідачу [PERSON] відповідно до витягу КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15287423 від 19.07.2007 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частина квартини [ADDRESS] (а. с. 5). Доказів того, що [PERSON] відчужила належному їй частку на квартиру, суду не надано, та, відповідно, інформацію отриману із КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» останньою не спростовано. За відомостями реєстру Криворізької міської територіальної громади [PERSON] має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою з 05.08.2019 (а. с. 16). Обов`язок власників утримувати своє майно закріплений в ст. 322 ЦК України, яка визначає, що «власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.» З системного аналізу вище вказаної норми слідує, що відповідач [PERSON] хоч і не була зареєстрована в кв. [ADDRESS] весь період часу, за який заявлено вимогу про стягнення заборгованості (з 01.10.2013 по 30.04.2023), однак зобов`язана сплачувати нараховані платежі за послуги з надання опалення, як співвласник вище вказаного нерухомого майна. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг з постачання теплової енергії, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. № 2633-IV (далі Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (далі Правила). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частини шостої статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктами 31, 32 Правил установлено, що вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а для багатоквартирних будинків, обладнаних системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії. Плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Згідно пунктів 35-37 Правил, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається теплова енергія до житла відповідача, однак зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином. Так, згідно з наданим до суду розрахунком, сума боргу по оплаті за постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] за період з 01.10.2013 по 30.04.2023 становить 35398,23 грн., плата за абонентське обслуговування складає 8,34 грн. Доказів на спростовування зазначеного відповідачем не надано. Разом з тим, беручи до уваги той факт, що сума боргу за послугу з постачання теплової енергії позивачем розрахована на двох співвласників нерухомого майна, суд вважає, що за таких обставин з відповідача [PERSON] підлягає стягненню половина боргу за централізоване опалення за період з 01.10.2013 по 30.04.2023 у розмірі 17699,47 грн. та плата за абонентське обслуговування у розмірі 4,17 грн. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання та отримання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Беручи до уваги зазначене, правовідносини і зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13; постанова Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 369/88/17, провадження № 61-4924св18). Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з наданим до суду розрахунком, сума боргу за інфляційними витратами становить 11443,55 грн, 3% річних 3410,92 грн. За умов зазначеного вище нормативного регулювання спірних правовідносин, що склалися між сторонами, беручи до уваги той факт, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню борг за централізоване опалення за період з 01.10.2013 по 30.04.2023 у розмірі 17699,47 грн. та плата за абонентське обслуговування у розмірі 4,17 грн., відтак остання повинна нести пропорційну відповідальність стосовно суми основного боргу за зобов`язаннями по сплаті інфляційних витрат та 3% річних, яка становить: інфляційні витрати 5721,78 грн., 3% річних 1705,46 грн. При цьому суд критично ставиться до посилань представника відповідача у відзиві на позовну заяву щодо застосування наслідків пропуску строків позовної давності з наступних підстав. Відповідно до статті 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Частинами другою, третьою статті 264 ЦК визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за постання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що споживачі періодично вносили платежі на погашення загальної заборгованості за опалення. Зокрема відповідач [PERSON] у грудні 2022 року після сперті інших співвласників квартири здійснила оплату за отримані послуги у грудні 2022 року у розмірі 350,00 грн., у січні 2023 року 180,00 грн., у лютому 2023 року 300,00 грн., що свідчить про визнання відповідачем свого обов`язку щодо сплати наданих послуг. Таким чином, враховуючи наявність письмових доказів, які підтверджують факт оплати відповідачачем за надані послуги, зокрема останній раз у лютому 2023 року, що свідчить про переривання строку позовної давності, в зв`язку з чим, строк позовної давності станом на момент подання позову до суду 21 вересня 2023 року позивачем не пропущено. Крім того, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву на підстави залишення позову без розгляду через ухвалення судом рішення по справі № 214/1994/22 від 15.07.2022 року, оскільки останнє ухвалене судом з іншим суб`єктним складом учасників справи та в подальшому скасоване судом апеляційної інстанції із закриттям провадження у справі (а. с. 36 38, 39 - 41). Суд зауважує, що відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (длалі постанова № 206) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Пунктом 2 вказаної постанови КМУ передбачено, що постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Як убачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості за інфляційними витратами та 3% річних, такі нарахування були здійснені до дати застосування положень постанови № 206 (24.02.2022); після 24.02.2022 нарахування 3% річних та інфляційних витрат на суму боргу позивачем не здійснювалось, що узгоджується з нормами п. 2 постанови № 206, тому посилання представника відповідача на неправомірність нарахування на суму боргу 3% річних та інфляційних витрат не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Положеннями частини першої статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом ухвалення рішення про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості, що виникла за адресою: [ADDRESS] за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.10.2013 по 30.04.2023 у сумі 17699,47 грн., плати за абонентське обслуговування у розмірі 4,17 грн., інфляційних витрат у сумі 5721,78 грн. та 3% річних 1705,46 грн. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2684,00 грн., сплачений ним при подачі позову. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд вважає можливим відшкодувати позивачу за рахунок відповідача понесені витрати зі сплати судового збору у сумі 1342,00 грн., що є пропорційним розміром у відношенні задоволених позовних вимог.

Outcome: approved