Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про зняття арешту з нерухомого майна. Свої вимоги мотивували тим, що [PERSON] як єдиний спадкоємець після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , звернувся до Першої вінницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Об`єктом спадкового майна є квартира [ADDRESS] , яка на праві власності належала його батьку [PERSON] та матері [PERSON] . Мати [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь сина, написавши відповідну заяву. Однак, оформити спадкове майно є неможливим, оскільки 05 березня 1996 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 10-42 на вищевказану квартиру був накладений арешт на підставі ухвали б/н Ленінського районного суду м. Вінниці. Вказаний арешт був накладений на майно засудженого [PERSON] , [INFO] , що проживав за адресою: [ADDRESS] , який був сином власників цієї квартири. Однак, за життя останній не мав майна, яке належало йому на праві власності, а лише проживав разом з батьками в цій квартирі. Позивачі зазначають, що накладення арешту на цю квартиру є безпідставним та помилковим, оскільки [PERSON] та [PERSON] набули права власності лише 07 травня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07 травня 1999 року та листом КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» № 4856 від 01 серпня 2023 року. Вказані обставини також підтверджуються повідомленням Ленінського районного суду м. Вінниці від 05 січня 1996 року № И-5-Л зі змісту якого слідує, що Вінницькою державною нотаріальною конторою було заборонено проводити будь-які операції по майну [PERSON] , [INFO] , що проживав за адресою: [ADDRESS] . Крім того зазначають, у державній виконавчій службі не перебувають та не перебували виконавчі провадження відносно боржника [PERSON] . Позивачі також вказують, що на даний час відсутні будь-які законні підстави для обтяження майна, тому арешт цієї квартири є таким, що порушує права [PERSON] як спадкоємця при оформлені спадщини та права [PERSON] як співвласника вказаного майна. За вказаних обставин просять скасувати арешт, накладений на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на житло за № [NUMBER] від 07 травня 1999 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Першу вінницьку державну нотаріальну контору. Користуючись своїм правом, Головне управління ДПС у Вінницькій області подало відзив на позовну заяву та просило розгляд справи провести у відсутність їх представника, а в задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що Головне управління ДПС у Вінницькій області не є належним відповідачем у цій справі, оскільки станом на 15 листопада 2023 року за громадянами [PERSON] та [PERSON] відсутня заборгованість з податків, зборів, платежів, недоїмки з єдиного внеску, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи. Крім того, обтяження та заборони на відчуження майна згідно ДРОРМ та Реєстру майнових прав ГУ ДПС у Вінницькій області теж не накладались. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2023 року замінено відповідача Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області на Державну податкову службу України. 15 грудня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позов Державної податкової служби України в якому останні просили відмовити в задоволенні позову з підстав, які є аналогічними викладеним у відзиві на позов Головного управління ДПС у Вінницькій області. Позивачі [PERSON] та [PERSON] надали відповідь на відзив в якому зазначили, що вони при визначені кола відповідачів керувались ч. 2 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року, яка визначає, що у випадку коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідача до участі у справі у встановленому законом порядку залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. З огляду на викладене первісним відповідачем у цій справі вони визначили Головне управління ДПС у Вінницькій області. Однак згідно відомостей з ЄДРПОУ, первісний відповідач зареєстрований як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України. Враховуючи те, що філія як відокремлений підрозділ не є юридичною особою та не наділена цивільною процесуальною дієздатністю, а тому не може бути стороною у цивільному процесі. У зв`язку з цим Державна податкова служба України є належним відповідачем в даній справі. Відповідач своїм правом на подання заперечення на відповідь на відзив не скористався. Третя особа своїм правом, передбаченим положеннями ст. 181 ЦПК України, на подання письмових пояснень не скористалися. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2024 року витребувано з архіву Вінницького міського суду Вінницької області ухвалу Ленінського районного суду м. Вінниці від 1996 року про накладення арешту на спірну квартиру, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачі у судове засідання не з`явилися, однак подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просили її задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав відзив на позовну заяву. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Першої вінницької державної нотаріальної контори надійшла заява в якій просять розгляд справи провести у відсутності представника нотаріальної контори, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 07 травня 1999 року згідно рішення останнього від 07 травня 1999 року №482(а.с.26). Вулиця Стахурського в м.Вінниці перейменована на вулицю Андрія Первозванного (рішення 2 сесії 7 скликання Вінницької міської ради від 25 грудня 2015 року за № 71, про що викладено в повідомленні КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» від 01 серпня 2023 року № 4856, а.с.27). [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстровано шлюбі, що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] (а.с.17). Від шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та позивача [PERSON] , [INFO] , вказані обставини сторонами не заперечуються. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14 жовтня 2009 року (а.с.23). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12 січня 2022 року (а.с.22). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне померлому майно. За життя останній заповіту не склав, а тому спадкування здійснювалось за законом. Спадкоємцями за законом першої черги після його смерті є: його дружина [PERSON] та син [PERSON] , який звернувся до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини, [PERSON] відмовилися від належної її частки спадщини на користь сина [PERSON] (а.с. 24). З відомостей, які містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна слідує, що на квартиру [ADDRESS] накладений арешт, реєстровий номер 5299200, який зареєстрований 13 липня 2007 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н Ленінського районного суду м. Вінниці, архівний номер 5750VINNITSA1, архівна дата 07 травня 1998 року, дата виникнення 05 березня 1996 року №реєстру 10-42, внутрішній № 2401042826ЕF33325525 (а.с.28). З довідки Державного нотаріального архіву Вінницької області від 15 серпня 2023 року № 1562/01-14 слідує, що на підставі повідомлення Ленінського районного суду м. Вінниці від 05 січня 1996 року за вих. № И-5-Л щодо [PERSON] , [INFO] , що проживав за адресою: [ADDRESS] , Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 05 березня 1996 року за реєстровим № 10-42 накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відмітки про зняття арешту по фонду Першої вінницької державної нотаріальної контори, не виявлено(а.с.29). За змістом довідки Ленінського районного суду м. Вінниці від 05 січня 1996 року № И-5-Л слідує, що [PERSON] , [INFO] , був засуджений за ч. 2 ст. 144, ч. 1 ст. 142, ч.2 ст. 196-1 КК Української РСР 1960 року з конфіскацією всього належного йому майна в дохід держави (а.с.30). За даними архіву ліквідованого Ленінського районного суду м. Вінниці в період з 1995 по 1997 рік справ по обвинуваченню [PERSON] не зареєстровано. З листа Першого ВДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03 жовтня 2023 року № 135730 слідує, що при перевірці АСВП, журналу обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцю, виконавчі провадження, де [PERSON] є боржником у Першому ВДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконанні не перебувають та не перебували. Крім того, дослідити матеріали виконавчого провадження в рамках якого направлено повідомлення на адресу Першої вінницької державної нотаріальної контори, за номером И-5-Л, не є можливим, оскільки строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання якого становить один рік (а.с.31). [PERSON] та [PERSON] не мають заборгованості з податків, зборів, платежів, недоїмки з єдиного внеску, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи (а.с.97-100). Позивачі, звертаючись до суду, вказують на порушення права [PERSON] як спадкоємця при оформлені спадщини та права [PERSON] як співвласника вказаного майна. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Відповідно до ст.1297 ЦК України , спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України ). Частиною 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Тобто накладення арешту на майно боржника в процедурі виконавчого провадження застосовується державним виконавцем як виконавча дія спрямована на забезпечення реального виконання рішення та є одним із заходів реалізації наданих державному виконавцю Законом України "Про виконавче провадження" прав в процедурі виконавчого провадження спрямованих на реальне виконання рішення. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», усіх інших випадках, ніж передбачених ч. 4 цієї статті, арешт може бути знятий за рішенням суду. Верховний Суд України в п. 16 Постанови Пленуму від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» звернув увагу на те, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками, але володіють ним на законних підставах. Як установлено судом, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 07 травня 1999 року згідно рішення останнього від 07 травня 1999 року №482. Арешт на спірну квартиру накладений як на майно належне [PERSON] , [INFO] , який був засуджений за ч. 2 ст. 144, ч. 1 ст. 142, ч.2 ст. 196-1 КК Української РСР 1960 року з конфіскацією всього належного йому майна в дохід держави. Однак спірна квартира не належала [PERSON] . Відомостей, які б свідчили, що [PERSON] на праві власності належало нерухоме майно, в тому числі й ця квартира, матеріали справи не містять. Виконавчі провадження щодо [PERSON] відсутні, останній помер. Відомості про виконання вироку щодо [PERSON] в частині додаткового покарання у вигляді конфіскації, про який повідомляється в довідці Ленінського районного суду м. Вінниці від 05 січня 1996 року № И-5-Л, чи його невиконання відсутні. Слід також відмітити, що відповідно до ч. 2 ст. 80 КК України строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду. Відповідно до ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин. В той же час арешт на квартиру, яка належить [PERSON] та [PERSON] , не знятий. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , спадкоємцем якого є позивач [PERSON] . Останній у зв`язку з накладенням арешту на майно як спадкоємець має перешкоди в оформленні права на спадщину, а [PERSON] - як власник такого майна. При цьому обставин за яких слід накласти арешт на вказану квартиру не існувало та не існує. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав перебування спірної квартири під арештом, оскільки такий арешт порушує права позивачів, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо заперечень відповідача про його неналежність, то суд відмічає, що позивач визначив відповідачем Державну податкову службу України. Як слідує із Постанови Великої палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі № 450/1411/16 у випадках, коли арешт майна проводиться для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, підлягає вирішенню питання щодо відповідної участі у справі відповідного територіального органу Державної фіскальної служби України. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 299/2931/17 (провадження № 61-35013св18) також вказано, що «позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України». Аналогічні висновки також висловлені Верховним Судом у постанові від 16 березня 2021 року в справі №476/112/19. За таких обставин, зважаючи на реорганізацію фіскальної служби, позивачем вірно визначено відповідача - Державну податкову службу України, а доводи останнього є необґрунтованими. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved