Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Павлоградська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, загальною площею 50,0 кв.м, житловою площею 25,9 кв.м, яка знаходиться у [ADDRESS] , укладений та зареєстрований 22 березня 1996 року на Павлоградській товарній біржі, реєстраційний номер 3/71-НД, між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 22 березня 1996 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, загальною площею 50,0 кв.м, житловою площею 25,9 кв.м, яка знаходиться у [ADDRESS] . Цей договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений та зареєстрований на Павлоградській товарній біржі 22 березня 1996 року, реєстраційний номер 3/71-НД. Сторонами було виконано всі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, тобто [PERSON] прийняла майно та сплатила [PERSON] за нього належну за договором грошову суму. Відповідач, у свою чергу, втратив інтерес до цього правочину, та не бажає посвідчувати зазначений договір нотаріально. Відповідно до ч. 1 ст.\~274\~ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву від 29.01.2024 року про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, не повідомила суд про причини не явки, хоча була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала. У судове засідання представник третьої особи не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи, причини неявки суду не відомі. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 22 березня 1996 року між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] (яка в подальшому змінила прізвище на [PERSON] , відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 09 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Юр`ївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області) [PERSON] , з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, загальною площею 50,0 кв.м, житловою площею 25,9 кв.м, яка знаходиться у [ADDRESS] . Цей договір купівлі-продажу нерухомого майна був складений та зареєстрований на Павлоградській товарній біржі 22 березня 1996 року, реєстраційний номер 3/71-НД. У відповідності до статті 5 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі ЦК України), що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спірний договір купівлі-продажу укладений та зареєстрований на Павлоградській товарній біржі 22 березня 1996 року, то при вирішенні спору підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК Української РСР), Закон України «Про власність», Закон України «Про товарну біржу». Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до статті 42 ЦК Української РСР, угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Водночас, положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній і у належній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. п. 1, 4 Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Павлоградській товарній біржі 22 березня 1996 року, продавець [PERSON] , з однієї сторони, продала, а [PERSON] купила двокімнатну квартиру, загальною площею 50,0 кв.м, житловою площею 25,9 кв.м, яка знаходиться у [ADDRESS] , за 400\~000\~000 (чотириста мільйонів) карбованців. Пунктом 5 даного договору засвідчено, що дана квартира до цього часу нікому не продана, не подарована, у спорі та під арештом не перебуває. Таким чином, сторони відповідно до вимог ст. 224 ЦК УРСР, яка діяла на час укладання вказаного договору, виконали вказану норму матеріального права та вимоги ч. 2 ст. 47 ЦК України, яка діяла на час укладання договору, сторони повністю виконали угоду і в цьому випадку суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Крім того, як вбачається із відмітки на вищезазначеному договорі, за [PERSON] , 25.03.1996 року Павлоградським БТІ зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч. 2 ст. 48 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved