Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

12 жовтня 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Також, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є рідною тіткою неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Мати дитини померла [INFO] . Після смерті матері [PERSON] разом зі старшим братом залишились проживати з батьком. Проте, батько належної уваги дітям не приділяв. Після 24 лютого 2022 року позивач, як рідна тітка дітей, забрала їх до себе та евакуювала з міста Чернігова. Після повернення в місто син [PERSON] повернувся жити до батька, а [PERSON] залишилась жити з позивачкою в її родині. Пізніше син [PERSON] теж повернувся жити до тітки. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дочки, а саме: не приймає участі у вихованні та утриманні, не цікавиться станом її здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, а саме не заперечував проти стягнення з нього аліментів. Проте, щодо позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дочки [PERSON] заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що він працює, має мало вільного часу, поважає вибір доньки проживати разом з тіткою. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та при розгляді справи просила врахувати інтереси неповнолітньої дитини. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 березня 2009 року, батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 09 квітня 2021 року (а.с. 7). Як убачається з характеристики Красилівської гімназії Бахмацької міської ради, [PERSON] , [INFO] , в період з 01.09.2019 по 18.06.2021 навчалася в Красилівській гімназії; проживала разом з матір`ю та старшим братом. Після смерті матері [PERSON] переїхала жити до міста Чернігова. У зв`язку з ситуацією, що склалася в Україні, [PERSON] знову навчалась в гімназії з 01.04.2022 по 03.06.2022; проживала разом з тіткою, яка приділяла належну увагу вихованню [PERSON] (а.с. 12). Згідно довідки № 01-30/431 від 20.09.2023, [PERSON] навчається в Комунальному закладі «Чернігівський ліцей» з 31.08.2021; батько дитини контакту із закладом не підтримує, з педагогами не спілкується. [PERSON] проживає у тітки [PERSON] , яка займається вихованням дитини (а.с. 11). Відповідно до копії витягу з реєстру територіальної громади № 2023/007268406 від 11.09.2023, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Як пояснила в судовому засіданні позивач, після смерті її сестри - [PERSON] , що настала [INFO] , неповнолітня [PERSON] проживала разом з батьком та старшим братом [PERSON] . Проте, батько належної уваги вихованню та забезпеченню дітей не приділяв, а тому обов`язок піклування за дітьми взяла на себе позивач, яка є їх рідною тіткою. На фоні смерті матері, неналежного піклування батька про дітей, повномасштабного вторгнення, [PERSON] мала проблеми зі здоров`ям. Внаслідок чого була необхідність звертатись до лікаря психолога. Відповідач жодної участі у вихованні дочки не приймає, взагалі не цікавиться її життям, жодних коштів на її навчання не надає. Відповідач у судовому засіданні заперечив доводи позивача про те, що він не піклується про дітей. Зокрема, відповідач зазначив, що після смерті матері дітей, він забрав їх проживати до себе у житло, в якому проживає також його мати, бабуся дітей. До повномасштабного вторгнення діти проживали в його сім`ї. Наприкінці березня 2022 року позивач вивезла дітей у безпечне місце, а саме у с. Красилівка Ніжинського р-н (колишній Бахмацький р-н), де вони раніше і проживали з матір`ю. Влітку діти повернулися в м. Чернігів і дочка виявила бажання проживати з тіткою, проти чого відповідач заперечень немає. Разом з тим відповідач пояснив, що кошти на утримання дітей надає, зокрема, купував одяг і на прохання дітей надає їм кошти, спілкується з ними і бажає піклуватися про них. Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради своїм висновком, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 36 від 26 січня 2024 року, вважає за недоцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , оскільки фактів, які б достовірно свідчили про те, що батько зовсім не турбується про дочку, не приділяє їй ніякої уваги, не було наведено. Як зазначено у висновку, батько [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини висловив незгоду з позбавленням його батьківських прав, оскільки він спілкується з дочкою, цікавиться її життям, віддає на потреби дитини пенсію по втраті годувальника, з повагою ставиться до її вибору місця проживання, але не проти того, щоб [PERSON] проживала разом з ним. Також комісією встановлено, що з початком повномасштабних воєнних дій на території України, дитина, разом з тіткою по лінії матері - [PERSON] , проживала в селі Красилівка, а після повернення влітку 2022 року в місто залишилася проживати у неї, відмовившись проживати з батьком. На даний час неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає в родині [PERSON] в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Для дитини створені належні умови для життя та всебічного розвитку. Під час бесіди [PERSON] повідомила, що її вихованням та матеріальним забезпеченням займається тітка. Батько, за словами дитини, не цікавиться її життям та успіхами у навчанні близько трьох років, матеріально не підтримує. Відповідно до інформації, наданої Комунальним некомерційним підприємством «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради, декларація про медичне обслуговування [PERSON] , [INFO] , укладено з матір`ю дитини. Догляд за станом здоров`я [PERSON] здійснює тітка - [PERSON] , приводить на профілактичні огляди, рекомендації лікаря виконує. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини (ст. 12 Конвенції про права дитини, ст. 171 СК України, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Вирішення сімейних спорів у практиці Верховного Суду 6 Верховний Суд Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. У судовому засіданні в присутності педагога заслухано думку дитини, при цьому її тітка та батько за їх згодою видалені із залу судового засідання, з метою об`єктивного з`ясування думки дитини. Неповнолітня [PERSON] суду пояснила, що належного піклування від батька не отримує, бажає проживати з тіткою і погоджується з позовом про необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, так як батько, будучи законним представником, не приймає участі в її житті, у зв`язку із чим у неї були труднощі в отриманні першого паспорту (батько через зайнятість на роботі тривалий час не міг прибути до Центру надання адміністративних послуг). Також, через зайнятість батька, виникають труднощі в отриманні довідок для надання їх до учбового закладу для отримання пільг по безкоштовному харчуванню, тощо. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України). Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Отже, суд має виходити з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою - третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Враховуючи зібрані у справі докази, з`ясувавши думку дитини та ставлення батька до дочки, суд вважає передчасним застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим у позбавленні батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітньої дочки [PERSON] слід відмовити та попередити останнього про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на Управління (службу) у справах дітей Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини другої статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною п`ятою статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. У висновку про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дочки встановлено, що на даний час неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає в родині [PERSON] в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вимоги закону, а також визнання відповідачем позову в цій частині, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Крім того, на підставі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: partial