Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

09 січня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором в сумі 9510,00 грн. В обґрунтування позову вказувала, що виконавчий напис є незаконним, оскільки вимога не є безспірною, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки кредитний договір нотаріально не був посвідчений, а відтак за захистом порушеного права звернулася до суду. Ухвалою суду від 10 січня 2024 року до участі у справі як третю особу залучено приватного виконавця Папроцького А.А. Учасники справи в судове засідання не викликалися. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідач 15 січня 2024 року отримав копію позовної заяви з доданими до неї документами, копії ухвали Зарічненського районного суду Рівненської області від 10 жовтня 2023 року про відкриття провадження у справі та ухвали про забезпечення позову (а.с. 60), відзиву на позов не подав, витребуваних документів суду не надіслав. Третя особа окрім витребуваних судом документів письмових пояснень суду не подала. Дослідивши письмові докази у справі, суд уважає, що позов [PERSON] слід задовольнити, виходячи з таких підстав. З виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М., вчиненого 08 грудня 2021 року та зареєстрованого в реєстрі за № 24441 видно, що ним звернуто стягнення з позивача [PERSON] , на користь ТОВ «Споживчий центр» невиплачені в строк грошові кошти на підставі Кредитного договору № 19.02.2019-010000872 від 19.02.2019 року, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , строк платежу за яким настав 06 березня 2019 року за період з 06 березня 2019 року по 01 грудня 2021 року суму у розмірі: -7000,00 грн - прострочений основний борг; -1960,00 грн - прострочені проценти; -550,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 9510,00 грн. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Відповідно до п. 2 вищевказаного Переліку, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Зокрема є чинним п. 1 зазначеного переліку, який передбачає стягнення заборгованості у безспірному порядку за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). У цьому разі для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, на момент вчинення виконавчого напису 08 грудня 2021 року у нотаріуса були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Верховний Суд у своїй Постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальник а не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. В матеріалах справи відсутні докази того, що кредитний договір № 19.02.2019-010000872 від 19.02.2019 року, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] посвідчений нотаріально. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов його вчинення, зокрема неподання належних документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника за нотаріально посвідченим кредитним договором. До цього ж, в матеріалах справи є наказ Міністерства юстиції України № 3832/5 від 12 вересня 2022 року, яким за неодноразові порушення нотаріусом законодавства, яке завдало шкоди фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій та неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики, анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю на ім`я [PERSON] , яка вчиняв оспорюваний напис. Документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с. 1, 23) підлягають розподілу за правилами ч. 1 ст. 142 ЦПК України, та повернути позивачці з бюджету 302,80 грн переплаченої суми судового збору за заявою про забезпечення позову.

Outcome: approved