Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] та просив стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» безпідставно отримані кошти у розмірі 5000 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., та судовий збір у розмірі 3 757, 60 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.07.2023 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області у справі № 509/1573/23 визнано виконавчий напис № 16626 виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. від 05.04.2021 року згідно якого з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» стягнуто заборгованість у розмірі 23 712, 48 грн. таким, що не підлягає виконанню. Однак приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим О.В. уже було відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаного виконавчого напису. Приватним виконавцем було накладено арешт на кошти позивача, а він особа пенсійного віку, тому крім пенсійних виплат жодних надходжень у нього немає, а всі кошти стягувалися в рахунок погашення заборгованості. З метою захисту своїх прав позивач звертався за юридичною допомогою до адвоката, та подати позов до суду, що призвело до матеріальних витрат з його сторони. Такі витрати він визначає в розмірі 5 000 тис грн. Також вказує, що з квітня 2021 і по липень 2023 років представники відповідача систематично вдень та вночі дзвонили на його мобільний телефон з погрозами та вимаганнями сплати коштів. Такі дзвінки з боку відповідача були і до близьких та родичів позивача. На фоні постійних стресів у позивача погіршилося здоров`я, і він неодноразово перебував на амбулаторному лікуванні в КНП «Овідіопольська лікарня» з діагнозом гіпертонічна хвороба, стенокардія напруги. Моральну шкоду оцінює у 10 000 грн., яку просить стягнути з відповідача. також просить стягнути судовий збір на його користь. 08.12.2023 року відкрито провадження у справі та в порядку ст.ст. 274, 279 ЦПК України призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Відповідач не забезпечив явку представника в судовому засіданні, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду 27.12.2023 року надіслано відзив на позовну заяву, проте докази того що відзив було направлено позивачу відсутні, зі слів позивача відзив він не отримував та не знайомився з ним, в зв`язку з чим він позбавлений підготувати відповідь на відзив. В зв`язку з чим поданий відзив судом не досліджується в судовому засіданні. Дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення позивача, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Стаття 22 ЦК України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Положеннями ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з положеннями ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як слідує з матеріалів справи, та не спростовується позивачем, між ним та ПАТ «Дельта банк» було укладено кредитний договір. В подальшому між банком та товариством були укладені цивільно-правові договори про відступлення права вимоги, саме ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» отримали право вимоги. В наступному вони звернулися до приватного нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису щодо стягнення розміру заборгованості, та подали такий документ на виконання до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Велькова О.В. Позивачем було оскаржено даний виконавчий документ, та рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області у справі № 509/1573/23 визнано виконавчий напис № 16626 виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. від 05.04.2021 року згідно якого з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» стягнуто заборгованість у розмірі 23 712, 48 грн. таким, що не підлягає виконанню. Проте позивач зазначає що його рахунки, в тому числі й для пенсійних виплат були арештовані, з них стягувалися кошти які надходили, що зумовило його звернення до юриста з метою оскарження таких рішень. Зазначає що ним було потрачено 5 000,00 грн., та така шкода є матеріальною та має бути стягнута з відповідача. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 901 ЦК України передбачає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. З наданих позивачем документів, вбачається, що відповідач використовували дані про позивача, на які він надавав згоду у кредитному договорі. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» діяло в межах наданих йому повноважень, що підтверджується договором про надання послуг. Таким чином, відповідачами не було порушено прав позивача. Щодо суми у розмірі 5000 грн., суд зазначає що відомостей щодо утримання з рахунків відповідача грошових коштів не надано, тому дана вимога не підлягає до задоволення. Не підлягають також задоволенню, через безпідставність, і позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на користь позивача завданої йому моральної шкоди в сумі 10000 грн. Так, загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року № 1) надав роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Жодним чином позивач не підтвердив що саме в результаті переживань через наявну заборгованість за кредитними договорами, які він в свій час оформляв самостійно у нього погіршився стан здоров`я, а саме розвилися гіпертонічна хвороба, стенокардія напруги. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом та у задоволенні його позовних вимог відмовлено у повному обсязі, то суд приходить до переконання, що судові витрати по сплаті судового збору необхідно віднести на рахунок держави. А тому вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь судового збору у розмірі 3 757, 60 грн. не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed