Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

У вересні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з таким позовом, в якому вказувало, що 23 серпня 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) уклало з [PERSON] кредитний договір №NKVZG104042797, відповідно до якого банк надав останньому на придбання квартири та сплату страхових платежів кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у загальному розмірі 29 920 доларів США (25 600 доларів США - на придбання квартири; 4 320 доларів США - для сплати страхових платежів) на строк до 22 серпня 2022 року, а позичальник зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит, сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1 % на місяць від суми залишку заборгованості за кредитом (при порушенні зобов`язань - у підвищеному розмірі), а також щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від розміру кредиту. Період сплати - з 18 по 25 число кожного місяця. Обов`язковий щомісячний платіж становить 361,19 долар США. У разі порушення позичальником умов договору останній зобов`язався сплачувати кредитодавцю неустойку (пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожен день прострочення; штраф у розмірі 250 грн + 5 % від суми позову), а банк отримує право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту. У порядку забезпечення виконання умов кредитного договору 23 серпня 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» уклало з [PERSON] договір поруки №NKVZG104042797, за яким остання поручилася за вчасне та повне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань та зобов`язалася нести з [PERSON] солідарну відповідальність перед позивачем за порушення ним умов кредитного договору №NKVZG104042797 від 23 серпня 2007 року. У договорі поруки також визначено, що вона припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту. 26 березня 2022 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) уклало з [PERSON] додаткову угоду до кредитного договору, у якій погоджено збільшення розміру наданого банком кредиту для сплати страхових платежів до 12 888,99 доларів США, збільшення загальної процентної ставки за користування кредитом до 1,17 % на місяць від суми залишку заборгованості за кредитом, зменшено розмір обов`язкового щомісячного платежу до 100,24 доларів США, а також узгоджено можливість нарахування банком додаткової неустойки у виді штрафу за порушення позичальником зобов`язань (у розмірі 100 % від розміру неналежно сплачених відсотків або винагород), збільшено термін, за яким заборгованість вважається простроченою, а також строк позовної давності. В іншій частині умови договору залишено без змін. Проте позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 15 серпня 2023 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 18 155,15 доларів США, в тому числі: - заборгованість за кредитом - 11 796,24 доларів США; - заборгованість за відсотками - 4 710,84 доларів США; - заборгованість за комісією за користування кредитом - 1 638,40 доларів США; - нарахована пеня за порушення умов договору - 9,67 доларів США. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку. 01 лютого 2024 року від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором до 16 859,30 доларів США, в тому числі: заборгованості за кредитом - 11 146,24 доларів США; заборгованості за відсотками - 4 710,84 доларів США; заборгованості за комісією за користування кредитом - 1 002,23 долари США. У судовому засіданні представник позивача Литвин С.В. уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи за місцем їх реєстрації, причини неявки суду не повідомили. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Заслухавши пояснення представника позивача Литвина С.В. , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема суд встановив, що 23 серпня 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) уклало з [PERSON] кредитний договір №NKVZG104042797, відповідно до якого банк надав останньому на придбання квартири та сплату страхових платежів кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у загальному розмірі 29 920 доларів США (25 600 доларів США - на придбання квартири; 4 320 доларів США - для сплати страхових платежів) на строк до 22 серпня 2022 року, а позичальник зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит, сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1 % на місяць від суми залишку заборгованості за кредитом (при порушенні зобов`язань - у підвищеному розмірі), а також щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від розміру кредиту. Період сплати - з 18 по 25 число кожного місяця. Обов`язковий щомісячний платіж становить 361,19 долар США. У разі порушення позичальником умов договору останній зобов`язався сплачувати кредитодавцю неустойку (пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожен день прострочення; штраф у розмірі 250 грн + 5 % від суми позову), а банк отримує право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту. У порядку забезпечення виконання умов кредитного договору 23 серпня 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» уклало з [PERSON] договір поруки №NKVZG104042797, за яким остання поручилася за вчасне та повне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань та зобов`язалася нести з [PERSON] солідарну відповідальність перед позивачем за порушення ним умов кредитного договору №NKVZG104042797 від 23 серпня 2007 року. У договорі поруки також визначено, що вона припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту. 26 березня 2022 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) уклало з [PERSON] додаткову угоду до кредитного договору, у якій погоджено збільшення розміру наданого банком кредиту для сплати страхових платежів до 12 888,99 доларів США, збільшення загальної процентної ставки за користування кредитом до 1,17 % на місяць від суми залишку заборгованості за кредитом, зменшено розмір обов`язкового щомісячного платежу до 100,24 доларів США, а також узгоджено можливість нарахування банком додаткової неустойки у виді штрафу за порушення позичальником зобов`язань (у розмірі 100 % від розміру неналежно сплачених відсотків або винагород), збільшено термін, за яким заборгованість вважається простроченою, а також строк позовної давності. В іншій частині умови договору залишено без змін. Проте позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 08 січня 2024 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 16 859,30 доларів США, в тому числі: - заборгованість за кредитом - 11 146,24 доларів США; - заборгованість за відсотками - 4 710,84 доларів США; - заборгованість за комісією за користування кредитом - 1 002,23 долари США (що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з рахунку позичальника). Суд погоджується з таким розрахунком, оскільки він здійснений у повній відповідності з умовами кредитного договору. При цьому на час укладення правочину ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не містила заборони кредитодавцю встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, та не визначала відповідні умови нікчемними. Усі нарахування (в тому числі проценти, комісію) здійснено позивачем у межах узгодженого сторонами строку кредитування (з 23 серпня 2007 року до 22 серпня 2022 року). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України (в редакції на час укладення правочину) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Згідно ч.ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово (зокрема у постановах від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц) зазначала, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить, а тому у разі заявлення таких вимог сума боргу підлягає стягненню у валюті договору з визначенням еквіваленту в національній валюті України. За встановленого, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. В силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» (з урахуванням зменшення розміру позовних вимог) також підлягають стягненню 7 398,25 грн судового збору. Що стосується вимог до поручителя, то суд виходить з наступного. Положення ст. 546 ЦК України (в редакції на час укладення договору) вказують на те, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 553, ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України (в редакції Закону, що діяла на момент виникнення відповідних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов`язується зі зміною забезпеченого зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №755/18438/16-ц, постановах Верховного суду від 06 грудня 2018 року у справі №569/9873/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі №592/3228/16-ц, від 22 вересня 2021 року у справі № 489/6127/15-ц та інших зроблено правові висновки про те, що відповідно до статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто, закон пов`язує припинення договору поруки, на підставі частини першої статті 559 ЦК України, зі зміною основного зобов`язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов`язання, забезпеченого порукою. Так, зміна умов зобов`язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов`язанням. Виходячи з результату аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за наявності двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов`язання; ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає у разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки або зміни ануїтетного платежу (зміни схеми погашення кредиту) в бік збільшення тощо. Таким чином, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним. При цьому, згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов`язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни. Як раніше встановив суд, 26 березня 2022 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав з позичальником [PERSON] додаткову угоду до кредитного договору, якою сторони внесли зміни до основного договору, узгодивши між собою умови, що свідчать про збільшення обсягу відповідальності позичальника, а тому й поручителя (зокрема узгоджено: умови про збільшення загальної процентної ставки за користування кредитом до 1,17 % на місяць; узгоджено можливість додаткового нарахування банком неустойки у виді штрафу за порушення позичальником зобов`язань (у розмірі 100 % від розміру неналежно сплачених відсотків або винагород); збільшено строк позовної давності тощо). Договір поруки не містить умов щодо автоматичної згоди поручителя на збільшення обсягу його відповідальності у разі внесення змін до основного договору. Також з пояснень представника позивача в судовому засіданні та матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» не отримував особисту згоду [PERSON] на збільшення обсягу її відповідальності, як поручителя. За встановленого, порука [PERSON] на підставі договору поруки від 23 серпня 2007 року припинила свою дію у зв`язку зі збільшенням обсягу її відповідальності без згоди поручителя, а тому вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до цієї відповідачки є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: approved