Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

У жовтні 2023 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] в особі представника адвоката Заярної Марини Анатоліївни до територіальної громади в особі Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщини на житловий будинок із господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Ще при житті, а саме: 27.05.2011 [PERSON] склала заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Мар`ївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, реєстровий №92, в якому заповіла позивачці належний їй жилий будинок [ADDRESS] , а також все належне їй на час смерті майно. [PERSON] , як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину після смерті [PERSON] , звернувшись із відповідною заявою до Запорізької районної державної нотаріальної контори. Частину спадкового майна позивачкою вже було оформлено. Проте, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на жилий будинок нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із чим позивачка звернулася до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 13.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, витребувано належним чином засвідчену копію спадкової справи. Ухвалою суду від 01.12.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Заярна М.А. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. (а.с.103-104,106) Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.98). Представник відповідача, який про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.105), у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі, а отже фактично визнають позовні вимоги (а.с.98). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 520/2011 вбачається, що спадщину, відкриту після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , за заповітом прийняла [PERSON] , про що нею складено заяву, зареєстровану 28.11.2022 за №1457 (а.с.31). У матеріалах спадкової справи міститься заповіт від 27 травня 2011 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Мар`ївської сільської ради Запорізького району Запорізької області Максимчук Т.Ф., зареєстрований в реєстрі за №92, відповідно до якого [PERSON] , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, без погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального на випадок своєї смерті зробила таке заповідальне розпорядження: належний їй жилий будинок [ADDRESS] , а також все її майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилося та в чому б воно не заключалося [PERSON] заповіла односельчанці [PERSON] , [INFO] , місце народження: с. Смоляне Запорізького району Запорізької області (а.с.41). 05.11.2013\~року [PERSON] \~державним нотаріусом\~Запорізької районної\~державної нотаріальної\~контори Кравцовою\~Л.М.\~були видані\~свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~заповітом.\~Спадщина,\~на яку\~видані свідоцтва\~складається з:\~земельної ділянки\~№ [NUMBER] ,\~розташованої \~на території\~Мар`ївської сільської\~ради Запорізького\~району Запорізької\~області,\~площею 5,28\~гектарів; земельної ділянки, яка розташована на території Мар`ївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, площею 7,3976 гектарів, із кадастровим номером 2322185700:03:002:0068 (а.с.68, 70/зворот). Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Запорізької районної нотаріальної контори Кравцової Л.М. від 08 вересня 2023 року вихідний №\~1110/02-31, позивачці відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , а саме на жилий будинок [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на жилий будинок (а.с.74). Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до норм ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як встановлено положеннями ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи вищевикладене та матеріали спадкової справи №520/2011, суд дійшов висновку, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка в установленому законом порядку прийняла спадщину. Згідно з копією договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 11.10.1980 року, остання набула у власність жилий будинок, розташований у с. Смоляне Запорізького району. Вказаний договір посвідчено секретарем Мар`ївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, реєстровий №46(а.с.12-13). Згідно із технічним паспортом за алресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок із господарськими спорудами, а саме: житловий будинок літ. «А», сараї літ. «Б,Г», погріб з шийкою літ. «пг», вольєр літ. «В», навіси літ. «Д, Е, Ж», яма зливна №1 (а.с.14-16). Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов`язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації. При вирішені спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Згідно з ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов`язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації. У той же час, згідно з приписами ч. 3 ст. 3 вказаного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. На час укладення договору купівлі-продажу [PERSON] , а саме, 11.10.1980 діяли 8 ст. норми 128 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. До передачі речей прирівнюється передача розпорядчого документу на речі. При цьому ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР 1963 року передбачала реєстрацію жилого будинку у виконавчому комітеті місцевої ради, але не визначала, що власник набуває право власності виключно після реєстрацій договору у виконавчому комітеті сільської ради. Право власності на спірний житловий будинок з господарськими спорудами набуто спадкодавицею на підставі нотаріально посвідченого секретарем Мар`ївської сільської ради Запорізького району Запорізької області договору купівлі-продажу, який зареєстрований в книзі записів нотаріальних дій за №46 від 11.09.1980 року, що відповідає вимогам ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, в редакції на час укладення вказаного договору. Згідно із п.62 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УССР» від 31.10.1975 року і п. 45 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій викон комами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих» від 19.01.1976, ст. 14 Закону УРСР «Про державний нотарiат», де зазначено, що у населених пунктах, де немає нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих вчиняють нотаріальні дії, крім іншого, посвідчують угоди (договори, довіреності та інше). Згідно з п. 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої наказом МЮ УРСР 191.01.1976 року №l/5 нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, міських рад депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голоси або секретар. Згідно з п. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Пунктом 3 цієї ж статті передбачено, що якщо цивільні правовідносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У відповідності до п. 5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмеження» від 01.07.2004 року, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи викладене,

Outcome: approved