Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини з батьком та припинення стягнення аліментів, посилаючись на те, що 16.11.2015 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 16.07.2013 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з відповідачем. Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 11.01.2018 року на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , у розмірі частини заробітку, але не більше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу відповідач проживала із співмешканцем та донькою [PERSON] , кошти, які отримувала в рахунок сплати аліментів витрачала на власні потреби та на нового чоловіка. Придбання одягу, продуктів харчування та різних потреб, які необхідні для гармонійного розвитку та проживання дитини, кошти, відповідачем надаються в недостатній кількості, про даний факт неодноразово скаржилася донька позивачу. Через ганебне ставлення матері та невиконання своїх материнських обов`язків по утриманню та вихованню доньки, вона на даний час проживає разом з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] (мати позивача). Донька бажає проживати разом з батьком, де створені належні умови для проживання та розвитку, так як останнім часом проживання разом з матір`ю суперечить її інтересам. Позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, має стабільний заробіток достатній для утримання дитини, по місцю проживання характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом, в якому просить припинити стягнення аліментів з нього на користь відповідача та визначити місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] разом з батьком [PERSON] , за місцем його проживання, а саме: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 30.11.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.01.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності у зв`язку з перебуванням на службі у Збройних Силах України, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні з позовними вимогами не згодна, вважає, що дитина повинна проживати разом з матір`ю. Представник третьої особи виконавчого комітету Скороходівської селищної ради Полтавського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Не зважаючи на приписи ч.2 ст.29 ЦК України та ч.3 ст.160 СК України (стосовно самостійного визначення місця проживання 14 річною особою) суд розглядає дану справу по суті, оскільки наявний спір про право. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши всі докази у їх сукупності, дійшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 16.07.2015 року (а.с.20). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10). Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з матір`ю. Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 11.01.2018 року на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.21). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною 3 статті 160 СК України визначено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Як було встановлено в ході судового розгляду та фактично не оспорювалося учасниками процесу, що неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] . Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 06.10.2023 року за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що за вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] (бабуся), [PERSON] , [INFO] (батько), [PERSON] , [INFO] (онука). Умови проживання в будинку задовільні, дотримано санітарно-гігієнічні норми, запас продуктів, засобів гігієни в достатній кількості, наявний газ, світло, вода. Для дитини є окрема вмебльована кімната, стіл для навчання, шафа для одягу, комп`ютер, книги. Стосунки в сім`ї доброзичливі, бабуся та батько цікавляться інтересами та захопленнями дитини (а.с.13). Відповідно до Інформації про участь матері [PERSON] 1982 року народження у навчально-виховному процесі дитини виданої опорним закладом «Скороходівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Скороходівської селищної ради Полтавського району Полтавської області» №03-04/189 від 25.09.2023 року, [PERSON] є матір`ю учениці 11 класу [PERSON] , класний керівник Анастасії бачила матір лише 3 рази, батьківські збори відвідували батько та бабуся, участь у житті школи та класу приймали батько та бабуся (а.с.15). Згідно рішення виконавчого комітету Скороходівської селищної ради Полтавського району Полтавської області №176 від 28.12.2023 року затверджено висновок про доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] за місцем фактичного проживання її батька [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . (а.с.36-38). Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із\~статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Також статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Щодо позовних вимог про припинення стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 4\~ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено неповнолітня [PERSON] , [INFO] проживає з батьком позивачем по справі та повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 11.01.2018 року. Враховуючи вищевикладені обставини, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] , який займається її вихованням, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, то позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком підлягають задоволенню. Крім того, на думку суду доцільно припинити стягнення аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , оскільки вона буде перебувати на утриманні позивача. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду і позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved