Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

25 жовтня 2022 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] помер її батько, [PERSON] , який заповів їй все своє майно. Позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про оформлення спадщини, проте їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю в неї оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, які можуть знаходитись у відповідачки [PERSON] , яка є колишньою дружиною спадкодавця та співвласницею спадкового майна, або у відповідача [PERSON] , який є сином відповідачки та спадкодавця. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті батька право власності на спадкове майно, яке складається з: частки квартири під номером [ADDRESS] ; частки житлового будинку під номером [ADDRESS] , частки земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер 1825087400:06:002:0030, яка розташована на території села Осички Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Відповідач [PERSON] у відзиві позов не визнав, посилаючись на те, що він є неналежним відповідачем у справі з огляду на те, що не оспорює спадкових прав позивачки та не порушував її прав на оформлення спадщини, оскільки правовстановлюючи документи на спадкове майно знаходяться у відповідачки [PERSON] . Залучена до участі у справі у якості співвідповідача [PERSON] позов не визнала, посилаючись на те, що між сторонами виник конфлікт з приводу спадщини, тому належним способом вирішення спору вона вважає припинення режиму спільної часткової власності на майно в результаті поділу, оскільки спільне володіння майном через конфлікт неможливе. Заперечуючи проти позову, відповідачка [PERSON] через представника - адвоката Кириленка Р.О. звернулась із зустрічною позовною заявою до позвачки [PERSON] з вимогами про: поділ спадкового майна, яке є предметом спору; припинення права спільної часткової власності на майно; стягнення половини розміру витрат на утримання майна. Проте ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 червня 2023 року у прийнятті зустрічної позовної заяви відмовлено. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Бондар Ю.М. підтримала позов з підстав, викладених у позовній заяві, та просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Іщенко Г.М. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що [PERSON] є неналежним відповідачем у справі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кириленко О.С. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. З огляду на те, що предметом спору є спадкове майно, правовідносини сторін є спадковими, які регулюються наступними нормами цивільного права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.ч.1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст.68 Закону України «Про нотаріат» та п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодємця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися досуду за правилами позовного провадження. Судом встановлені наступні факти, які підтверджені належними письмовими доказами та визнаються сторонами. [INFO] у віці 56 років помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія № [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві 05 серпня 2019 року, актовий запис №13212. У зв`язку зі смертю спадкодавця відкрилась спадщина та виникли правовідносини спадкування. Позивачка [PERSON] є донькою спадкодавця, відповідач [PERSON] є сином спадкодавця, а відповідачка [PERSON] колишньою дружиною спадкодавця. На день смерті спадкодавцеві [PERSON] на праві власності належало наступне майно: квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64,50 кв.м., житловою площею 29,40 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 09 жовтня 2001 року серії [NUMBER] , виданим Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 02 жовтня 2001 року №1070-С/КІ; житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок № [NUMBER] від 04 вересня 2001 року, виданим Виконавчим комітетом Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області на підставі рішення Виконавчого комітету Осичківської сільської ради від 17 серпня 2001року за №42; земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 1825087400:06:002:0030, яка розташована на території села Осички Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, що підтверджеється державним актом на право приватної власності на землю серії ЖТ №21-1700068, виданим 03 квітня 2002 року Осичківською сільською радою Радомишльського району Житомирської області на підставі рішення виконкому Осичківської сільської ради від 21 грудня 2001 рку №67. Після смерті спадкодавця відповідачка [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до дітей спадкодавця - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на частку спадкового майна, набутого в період зареєстрованого шлюбу (справа № 753/169/20). Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. Вказане рішення суду першої інстанції постановою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким позов задоволено та визнано за [PERSON] право власності на: частку квартири за [ADDRESS] , загальною площею 64,50 кв.м., житловою площею 29,40 кв.м.; частку житлового будинку під номером [ADDRESS] ; частку земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер 1825087400:06:002:0030, яка розташована на території села Осички Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Зазначена постанова залишена без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2021 року. Відповідачка [PERSON] зареєструвала своє право власності на вказане майно: 03 грудня 2020 року - на частку квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2246496180000); 04 грудня 2020 року - на частку житлового будинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2243520118250) та на частку земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2243464618250), що підтверджується інформацією №320583625 від 19 січня 2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Таким чином, після визнання за колишньою дружиною спадкодавця [PERSON] права власності на частку у спадковому майні, до складу спадщини після смерті [PERSON] входить наступне майно: частка квартири, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64,50 кв.м., житловою площею 29,40 кв.м.; частка житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; частка земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 1825087400:06:002:0030, розташованої на території села Осички Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. 11 вересня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобалією Інною Василівною заведено спадкову справу № 9/2019, яку зареєстровано у Спадковому реєстрі за № 64724850 , що підтверджується витягом із Спадкового реєстру від 11 вересня 2019 року № 57509525. Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись: 21 листопада 2019 року - донька [PERSON] (позивачка) та 11 вересня 2019 року - син [PERSON] , (відповідач). Крім того, із заявою про відмову у прийнятті спадщини звернувся ще один син спадкодавця [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи. За життя спадкодавець [PERSON] склав заповіт, яким заповів житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] та квартиру, що розташована в [ADDRESS] , та все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, на користь своєї доньки - [PERSON] (позивачки). Заповіт посвідчений секретарем Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області Некришевич Л.І. 19.08.2008 та зареєстрований в реєстрі №183. Вказаний заповіт був оспорений у суді відповідачем [PERSON] , який звертався до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про визнання заповіту нікчемним (справа № 753/2062/20). Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 23.06.2021, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року,рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав. Таким чином, позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті батька, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Позивачка зверталась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобалії Інни Василівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але постановою від 22 червня 2022 року №18/02-31 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що позивачки відсутні оригінали документів, які підтверджують право власності спадкодавця на майно. Нотаріус також зазначила, що станом на 07 грудня 2019 року оригінали правовстановлюючих документів знаходилися у колишньої дружини спадкодавця - [PERSON] , яка зверталася із заявою про реєстрацію права власності відповідно до ст.71 Закону України «Про нотаріат» та надавала їх для огляду. Нотаріус зверталась до [PERSON] із запитом від 24 грудня 2021 року №65-02/14 про надання для огляду оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, який був отриманий адресатом 11 січня 2022 року, проте залишений без реагування. Таким чином, судом встановлено, що з об`єктивних, не залежних від позивачки причин, вона не може одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька, у зв`язку з чим право позивачки на спадкування підлягає судовому захисту. З вказаних підстав позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Доводи представника відповідача [PERSON] про те, що останній є неналежним відповідачем у справі, суд відхиляє та зауважує, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці) , який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також у разі відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядуванння (правовий висновок Верховного Суду, висловлений в постанові КЦС ВС від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц). Натомість відповідачка [PERSON] є неналежним відповідачем за заявленими позивачкою вимогами з огляду на наступне. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Правовідносини сторін є спадковими, учасником яких не є відповідачка [PERSON] з огляду на те, що вона не є спадкоємицею після смерті [PERSON] ані за законом, ані за заповітом. Доводи відповідачки [PERSON] про те, що належним способом вирішення спору є поділ спадкового майна в натурі та припинення права спільної часткової власності на нього суд відхиляє та зауважує, що предметом спору у справі є право на спадщину. Рішення у цій справі є підставою для реєстрації права власності позивачки на успадковане майно. Після набуття права власності у разі виникнення спору між співвласниками щодо володіння або користування майном, такий спір може бути вирішений у позасудовому або у судовому порядку. Щодо розподілу судових витрат суд зауважує наступне. При вирішенні справи суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, яке буде вирішено в окремому судовому засіданні з ухвалення додаткового рішення відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України, у якій зазначено наступне. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України) Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (ч.2 ст.270 ЦПК України). Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч.3 ст.270 ЦПК України). У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.4 ст.270 ЦПК України)

Outcome: approved