Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання. Свої вимоги мотивує тим, що на даний час їй 60 років, вона є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в Нікопольському об`єднаному управління пенсійного фонду України та отримує пенсію в розмірі 3 574 грн. 04 коп., а з березня розмір становить 4 254 грн. 86 коп. Однак, даний розмір пенсії є замалим, їй не вистачає для нормального забезпечення, оскільки вона щомісячно витрачає значну суму коштів на своє лікування, обстеження та медикаменти, пов`язанні з наявністю у неї хвороб поперекового відділу хребта (хронічна вертеброгенна радикулопатія, деформуючий спондильоз, протрузії меж хребцевих дисків, міжхребцеві грижі та хвороб тазостегнових суглобів). Їй одній дуже важко себе забезпечувати. Раніше її чоловік [PERSON] також отримував пенсію, яка була спільним бюджетом та джерелом наповнення, однак, чоловік [INFO] помер, тому, на даний час, їй дуже важко утримувати та забезпечувати себе. Відповідач доводиться їй сином, який не допомагає та матеріально не утримує її. Тому вона, у відповідності до вимог чинного законодавства, змушена звернутись до суду та просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. В судове засідання позивачка не прибула, проте, 20 березня 2023 року на адресу суду надала заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за своєї відсутності, позовні вимоги підтримала та на їх задоволенні наполягала (а.с.16). Відповідач про розгляд справи був повідомленим належним чином, в судове засідання не прибув. Однак, 16 травня 2023 року на адресу суду надав заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за своєї відсутності, позовні вимоги визнав частково та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання матері в розмірі 1/8 частини від його доходу (заробітку) щомісяця (а.с.32). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Згідно статті 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи вбачається, що позивачка по справі є матір`ю відповідача, про що свідчить актовий запис № 2396, складений 14 грудня 1983 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Нікополя (а.с.2). Згідно з пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 04 вересня 2012 року, [PERSON] перебуває на обліку в Нікопольському об`єднаному управлінні ПФУ у Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком (а.с.5-6). Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивачка має ряд захворювань, які слід підтримувати медикаментозно та витрачати кошти на лікування (а.с.7-7-11). Тобто, дані обставини, які склались, свідчать про той факт, що позивачка по справі потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, суд вважає необґрунтованим розмір аліментів, заявлений позивачем. Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідачем не надано до суду відомостей щодо перебування на його утриманні непрацездатних осіб, наявності інших аліментних зобов`язань. Натомість, позивачка по справі потребує допомоги, оскільки вона є непрацездатною, отримує пенсію, більшу частину з якої витрачає на придбання продуктів харчування та ліків. Коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності, позивачці не вистачає. А тому, зважаючи на скрутне матеріальне становище, позивачка по справі потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати її повнолітній син. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року № 966-XIV, прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Із наданої позивачкою довідки про розмір пенсії вбачається, що розмір пенсії станом на березень місяць становить суму в розмірі 4 254 грн. 86 коп., що є не нижчим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Тобто, на момент розгляду цієї справи позивачка отримує пенсією у розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. Однак, з урахуванням похилого віку позивачки та того, що вона мешкає сама, суд допускає витрати позивача на ліки та речі, вартість яких перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивачка не надала доказів на підтвердження розміру витрат на лікування. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, а також враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав частково, суд вважає необхідним та достатнім стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 21 березня 2023 року (дати подання позову до суду) - довічно. Відповідно до статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Розподіляючи судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: partial