Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду в із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] померла їх мати [PERSON] і після її смерті залишилися троє спадкоємців за законом, а саме: їх батько [PERSON] , як чоловік померлої та вони, як діти. При цьому, спадщину після померлої вони прийняли шляхом спільної реєстрації на момент її смерті за однією адресою: [ADDRESS] . Вказують, що спадкове майно, яке залишилось після померлої, складається із частки у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, право власності на вказане домоволодіння оформлене за відповідачем на підставі договору дарування від 05.10.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької держнотконтори, згідно якого [PERSON] набув право власності на 2/3 частини спірного будинковолодіння, а також договору купівлі-продажу від 01.11.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької нотконтори, згідно якого відповідач став власником іншої 1/3 частини. Вважають, що частина вказаного будинковолодіння належало на праві спільної сумісної власності покійній [PERSON] та відповідачу [PERSON] в рівних частках, оскільки придбано та реконструйовано ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти. Зокрема, як слідує із договору дарування від 05.10.1993 року спірний будинок на момент посвідчення договору був повністю дерев`яним і жила площа його складала 37.8 кв.м. Проте, пізніше, станом на дату посвідчення договору купівлі-продажу від 01.11.2002 року житловий будинок вже був частково обкладений цеглою і житлова площа складала 64.8 кв.м. В подальшому, 04.11.2004 року за відповідачем було зареєстровано право власності на спірний будинок, загальна площа якого складала 104,5 кв.м., житлова 65,2 кв.м. Також вказують, що у будинку за спільні кошти було зроблено капітальний ремонт, який значно підвищив його вартість. Зазначають, що під час шлюбу, укладеного 21.05.1988 року подружжям [PERSON] та [PERSON] з метою поліпшення житлово-побутових умов за спільні кошти подружжя, добудовано спірне будинковолодіння та зроблено капітальний ремонт, внаслідок чого, спірний будинок збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя, а тому є підстави визнання цього майна об`єктом права спільної сумісної власності сторін, яке підлягає поділу між ними як колишнім подружжям по частині кожному. І оскільки спадкоємців після смерті [PERSON] є троє, то усім ним належить в порядку спадкування в рівних частках вказане майно. У зв`язку з чим, просили визнати за ними право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: по 1/6 частині кожному у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В ході розгляду справи позивачі збільшили позовні вимоги та просили визнати за ними по 1/6 частині кожному у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та земельній ділянці площею 0,846 га за тією ж адресою з кадастровим номером 0710100000:31:033:0101. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні з`ясовано, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрований 21.05.1988 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №34, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію шлюбу зодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 8). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 5). З матеріалів справи слідує, що 05.10.1993 року [PERSON] згідно договору дарування, який посвідчений державним нотаріусом Першої Луцької держнотконтори, реєстраційний номер 4-4446, набув у власність 2/3 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11). Крім того, у відповідності до договору купівлі-продажу від 01.11.2002 року відповідач [PERSON] набув у власність 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно зі статтею 22 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до статті 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. При цьому, аналогічні норми закріплені у Сімейному кодексі України. Статтею 60\~СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 57\~СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. За змістом частин 1-3 ст. 61 СК України - 1. об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 2. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. 3. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. В судовому засіданні з`ясовано, що [PERSON] набув у власність 2/3 частин спірного житлового будинку згідно договору дарування, а отже, вказане майно є його особистою приватною власністю. Інша частина будинку 1/3, набута [PERSON] у власність на підставі договору купівлі-продажу за час перебування у шлюбі, а тому є спільною сумісно власністю подружжя. Крім того, як слідує із представлених доказів, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0846 га, з кадастровим номером 0710100000:31:033:0101, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . З огляду на викладені та встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що до складу спадкового майна померлої [PERSON] входить не частина житлового будинку, а 1/3 його частина, тобто та частина будинку, яка була придбана під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі продажу і яка є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Крім цього, така ж частина земельної ділянки також входить до складу спадкового майна. Приписами частин 1 та 2 статті 372\~Цивільного кодексу\~України встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також рівність часток подружжя, до спадкового майна померлої входить 1/6 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, а також така ж частка земельної ділянки площею 0,846 га, з кадастровим номером 0710100000:31:033:0101, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Статями 1216, 1220-1221ЦК\~України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до статті 1218\~ЦК україни до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст.\~1258\~ЦК України спадкоємці за законом одержують прав на спадкування почергово. Статтею 1261\~ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ст.\~1278\~ЦК України визначено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, як з`ясовано в судовому засіданні, позивачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлої [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, а отже є спадкоємцями першої черги ( а.с. 6-7). При цьому, відповідач [PERSON] також є спадкоємцем першої черги, як той з подружжя, який пережив померлу. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачі мають право на спадкове майно померлої, яка з урахуванням трьох спадкоємців становить 1/18 частину кожному. Стосовно доводів позивачів про належність подружжю по усього майна внаслідок істотного збільшення його вартості, то суду не представлено беззаперечних доказів, що лише за кошти і зусиллями померлої було зроблено такі поліпшення, оскільки як з`ясовано в судовому засіданні з представлених доказів та показань свідків, такі дії вчинялися з боку обох сторін тобто чоловіком та дружиною і за їх спільні кошти.

Outcome: partial