Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень щомісяця на кожну дитину, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з відповідачем з 25 липня 2014 року перебувала у шлюбі, який розірваний рішенням суду від 07 липня 2021 року. У період шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Наразі самостійно власними силами намагається матеріально забезпечувати дітей. Відповідач від виконання свого батьківського обов`язку ухиляється, участі в утриманні дітей не приймає, хоча офіційно працевлаштований водієм, отримує пристойні кошти, тому спроможний матеріально допомагати дітям. Згоди щодо участі батька в утриманні дітей з відповідачем в добровільному порядку не досягнуто. З урахуванням положень ст.182 СК України вважає, що мінімально необхідним розміром аліментів на кожну дитину буде 3000 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою від 20 грудня 2023 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам визначені строки для подання заяв по суті спору у вигляді відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення на відповідь. Відповідач подав відзив на позовну заяву. У ньому зазначив, що незважаючи на складне матеріальне становище, завжди намагався допомогти дітям коштами і подарунками. Вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є необґрунтовано великим та для нього непосильним з огляду на розмір його заробітної плати у 7000 гривень і наявність у нього інших стягнень в примусовому порядку. Для забезпечення потреб сина та доньки спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини свого доходу і такий розмір вважає достатнім. Представник позивача подала відповідь на відзив відповідача. У ньому вказала, що визначений за позовом розмір аліментів відповідає віку та потребам дітей, адже вони підростають та їх потреби постійно збільшуються. Діти відвідують дитячий садок, нащо затрачає не менше півтори тисячі гривень. Дитячий садок знаходиться віддалено від їх місця проживання, тому на доїзд також витрачає певні кошти. Діти потребують забезпечення одягом, продуктами харчування, ліками при необхідності, витрат на дозвілля, розвиваючи книги, ігри. Для можливості забезпечувати дітей необхідними речами вимушена була вийти на роботу ще до досягнення меншою дитиною трирічного віку. Відповідач зі своєї сторони для належного виконання свого батьківського обов`язку може змінити роботу на більш оплачувану або віднайти додатковий заробіток як для себе, так і для забезпечення дітей. Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив. У ньому вказав на завищений позивачем розмір аліментів, який належними доказами не підтверджений. Також вказав на часткове відшкодування позивачу витрат на відвідування дітьми дитячого садка. Враховуючи рівність батьківського обов`язку, позивач мала б довести необхідність витрат на дітей на рівні 12000 гривень, однак цього не зробила, тому заявлений нею розмір аліментів є необґрунтованим, при цьому значно перевищує прожитковий мінімум для дітей відповідного віку. Оскільки позивач не погоджується на аліменти у частці від його доходу, готовий сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, а саме, з урахуванням встановленого державою розміру прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, на утримання сина [PERSON] - 1600 гривень, дочки [PERSON] - 1300 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2014 року, який розірваний рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 09 липня 2021 року у справі № 163/797/21. У період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв серії [NUMBER] , № [NUMBER] . Проживання дітей з позивачем відповідачем не заперечується. Відповідач також визнає відвідування дітьми дитячого садка. Відповідач офіційно працевлаштований - працює водієм ФОП [PERSON] , розмір його заробітної плати за листопад 2023 року склав 6681,82 гривень, за грудень 2023 року - 7000,00 гривень, що підтверджується довідкою про доходи від 04.01.2024. За відомостями форми ОК-5 дохід відповідача за повний 2023 рік склав 17616,55 гривень. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2023 року відповідачу замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць 27 днів на виправні роботи строком на два роки з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави. Постановою начальника відділу Турійського ВДВС у Ковельському районі Волинської області від 26 липня 2022 року про відкриття виконавчого провадження стверджено перебування на примусовому виконання виконавчого листа Турійського районного суду Волинської області від 18.07.2022 про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] завданої злочином моральної шкоди в розмірі 200000,00 гривень та 5000,00 гривень витрат на правову допомогу. Копією банківської квитанції стверджено перерахування відповідачем 19 грудня 2023 року на картковий рахунок позивача коштів в сумі 2940,00 гривень. Із квитанцій до прибуткового касового ордера вбачається, що за травень-липень 2023 року позивач за харчування дітей у дитсадку заплатила 3850 грн, за вересень - 1260 грн, за жовтень - 1505 грн. За доводами відповідача частину вартості харчування дітей за травень-липень 2023 року він позивачу компенсував у розмірі 1500 грн. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч.2 ст.181 СК України). Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). У частині 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а саме: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Водночас частина 2 статті 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина 3 статті 182 СК України передбачає, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як свідчать письмові заяви сторін по суті спору взаємної згоди щодо утримання їх спільних дітей вони не досягли, а відтак на їх утримання підлягають стягненню аліменти з відповідача, як батька, який проживає окремо від дітей. Відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання дітей, проте не згідний із заявленим позивачем їх розміром. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача, суд враховує положення ч.1 ст.182 СК України, визначений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також встановлені фактичні обставини в справі. Станом на дату розгляду справи сину сторін [PERSON] виповнилося 6 років, дочці [PERSON] - повних 3 роки (через два місця виповниться чотири роки). Згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2024 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні, для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком до 6 років на даний час становить 1281,50 гривень, мінімальний рекомендований - 2563,00 гривень, а для дитини віком від 6 до 18 років - 1598 гривень та 3196 гривень, відповідно. Відповідно до положень ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК). Заявлений у позові розмір аліментів в сумі 3000,00 гривень на кожну дитину вищий від мінімального, а стосовно дочки [PERSON] також вищий від рекомендованого, тому від позивача вимагається доведення не лише достатності у відповідача заробітку (доходу) для сплати такого розміру аліментів, але й наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких ним не доведено джерела походження коштів для їх оплати. Проте позивач не довела, що матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі по 3000 грн на кожного, тобто 6000 грн щомісячно. Заявляючи такий розмір аліментів позивач покликається лише на звичайні потреби, які притаманні кожній дитині відповідного віку. Жодного належного обґрунтування такого розміру аліментів позивач не навела та не надала підтверджуючих доказів у необхідності здійснення стягнення аліментів у такому розмірі. В той же час суд враховує положення ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України визначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, за змістом яких суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Діти сторін проживають разом із матір`ю, позивачем [PERSON] , а відтак основний тягар по їх утриманню, що включають в себе також незаплановані (непередбачувані) витрати, лежать саме на позивачу. Адже утримання дітей не зводиться виключно до суми стягуваних аліментів із платника. Це поняття є набагато ширшим, як у матеріальному, так і в моральному аспекті. Наявність у відповідача інших судових стягнень в примусовому порядку, присутність яких має місце виключно з його ж вини, не позбавляє його обов`язку сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі, необхідному для забезпечення їх гармонійного розвитку. До того ж відповідач в силу свого молодого віку (має 30 років), належного стану здоров`я, оскільки протилежного в справі не доведено, має можливість працювати і заробляти кошти, щоб забезпечити утримання своїх неповнолітніх дітей в достатньому для їх гармонійному розвитку рівні. Виходячи із вище наведеного та принципу рівності батьківського обов`язку по утриманню дітей, суд вважає необхідним стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 2200,00 гривень, на дочку [PERSON] - 1800 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Цей розмір аліментів, на переконання суду, є достатньо вищим від встановленого мінімуму, на певному рівні забезпечить гармонійний розвиток дітей, виконання відповідачем гарантованого державою батьківського обов`язку і відповідає закріпленим у ч.9 ст.7 СК України засадами справедливості, добросовісності та розумності. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення місячного розміру аліментів підлягає негайному виконанню. Ураховуючи часткове задоволення позову, згідно із ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір по справі слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 66,67 % таких вимог.

Outcome: partial