Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є матір`ю відповідача, досягла загального пенсійного віку та є непрацездатною особою. Єдиним джерелом її доходу є тимчасова державна соціальна допомога особам пенсійного віку, які не набули права на пенсію у розмірі 2 093,00 грн, щомісячно та державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям у розмірі 66,00 грн, щомісяця. Позивач потребує матеріальної допомоги від свого сина, який є працездатною особою, оскільки її матеріальний стан є вкрай тяжким, у зв`язку з чим, просить стягнути аліменти з відповідача у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, довічно. В судове засідання сторони не викликались. Від відповідача відзив не надходив. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 29 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , що видно із свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] перебуває на обліку в УПСЗН Інгулецького району м. Кривий Ріг та отримує тимчасову державну соціальну допомогу як особа пенсійного віку, яка не набула права на пенсію у розмірі 2 093,00 грн, щомісячно та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям у розмірі 66,00 грн, щомісяця, що підтверджується відповідною довідкою Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають з обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Відповідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Пленум Верховного Суду України у Постанові від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п.21 роз`яснив, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц дійшов наступного висновку: «Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги». Згідно з ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що до суду звернулась [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, з вимогою про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, з підстав того, що вона є непрацездатною, інших доходів окрім соціальної допомоги не має, розмір якої є недостатнім для забезпечення її потреб, а відповідач ухиляється від покладеного обов`язку по утриманню непрацездатної матері, допомогу у добровільному порядку не надає. Підстав для звільнення від обов`язку утримувати матір не встановлено. Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Суд вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання непрацездатної матері в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, оскільки він є працездатним. Відповідачем не надано суду відомостей щодо перебування на його утриманні непрацездатних осіб, наявності інших аліментних зобов`язань. Враховуючи викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і довічно. Оскільки позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 073 грн 60 коп. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved