Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

представник позивача [PERSON] - адвокат Таргоній В.М. звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю розмірі 300 000 гривень. Позов мотивує тим, що 17.02.2018 р. поїзд скоїв наїзд на гр. [PERSON] - [INFO] , який внаслідок цього від отриманих травм помер. 17.02.2018 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№1201814008000543 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 19.11.2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №№1201814008000543 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. В лікарському свідоцтві про смерть №137/18 від 25.01.2019 р., отримані [PERSON] тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинно-наслідковому зав`язку з його смертю. Таким чином між наїздом та [PERSON] та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивачка оцінює розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквіваленті у розмірі 300 000 гривень. Просить позов задоволити. Вказана цивільна справа перебувала в провадженні судді Дзеньдзюри С.М. 23.02.2023 року справа передана судді Мартинишин М.О. на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2023 року згідно розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова Турчак М.І. №274/Р від 22.02.2023 року та рішення зборів суддів №1 від 16.01.2023 року. 24.02.2023 року ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О. прийнято дану цивільну справу до свого провадження та розпочато здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. Ухвалою суду від 18.05.2023 року витребувані по справі докази. 26.10.2023 року від Акціонерного товариства «Українська залізниця» на адресу суду надійшли письмові пояснення, до яких зазначено, що зі змісту позовної заяви вбачається, що [INFO] поїзд скоїв наїзд на [PERSON] , внаслідок чого останній помер від отриманих травм. 17.02.2018 відомості щодо згаданого факту були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12018140080000543, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України та розпочате досудове розслідування. Постановою слідчого від 19.11.2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №№1201814008000543 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Як було встановлено у ході досудового розслідування та зазначено у постанові про закриття кримінального провадження, що 17.02.2018 о 8 год. 30 хв. тепловоз рухався за маршрутом Персенківка-Львів на 4 км. 4 пікет, машиніст побачив на залізничному полотні людину та почав застосовувати екстрене гальмування з одночасним застосуванням звукового сигналу великої гучності. Чоловік стояв біля колії та коли тепловоз під`їхав впритул до нього, раптово перемістився у бік тепловоза, на якому він та помічник рухалися, зіткнення уникнути було неможливим. Внаслідок отриманих травм чоловік помер. У діях поїзної бригади потягу відсутній склад кримінального правопорушення. Постанова про закриття кримінального провадження позивачем не оскаржувалася. Таким чиномз огляду на обставини справи, [PERSON] загинув внаслідок грубої необережності та порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54, які визначають вимоги щодо безпеки громадян при користуванні послугами залізничного транспорту, знаходженні на території та об`єктах залізничного транспорту. За таких обставин вважає, що відбулась груба необережність потерпілого(нехтування правилами безпеки руху тощо). У зв`язку з чим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 05.12.2023 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, втім представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивачки та її його, позовні вимоги підтримують в повному обсязі з підстав наведених у позові, а тому суд вважає, що справу слід слухати у відсутності сторони позивача на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Представник відповідачки у судовому засіданні позов заперечила та надала пояснення, аналогічні викладеним до письмових пояснень. Просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, [INFO] помер [PERSON] , що вбачається з доданої копії свідоцтва про смерть(а.с.14). У лікарській довідці про смерть №137/18 від 17 лютого 2018 року (а.с.13) причиною його смерті вказано: гостра крововтрата; тупа поєднана травма тіла; пішохід травмований залізничним транспортним засобом, намір невизначений. 30.08.1975 року між позивачкою та померлим було зареєстровано шлюб(а.с.14). На ухвалу суду від 18.05.2023 року, було отримано від ЛРУП №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області матеріаликримінального провадження внесеного 17.02.2018 року до ЄРДР за №1201814008000543, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно частини першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником(володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16 грудня 2020 у справі № 161/3557/19. Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 року в справі №455/1076/16-ц (провадження №61/48155св18). Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» якщо груба необережність потерпілого (нехтування правилами безпеки руху і т.п.) сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Наказом Міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998 затверджено Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України. Відповідно до п.2.1 Правил, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «Перехід через колії». Згідно п.2.2 Правил, перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. Пунктом 2.3 визначено, що при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Відповідно до п. 2.5 та п.2.6 Правил пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів, переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. Дотримання зазначених правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Очевидним є що потерпілий свідомо порушив ці правила. За матеріалами кримінального провадження, що 17.02.2018 року о 08:30 год. у Франківський ВП ГУНП у Львівській області, надійшло повідомлення із служби 102, про те, що тепловоз рухався за маршрутом сполучення «Персенківка-Львів» на 4-му км. 4-й пікет, здійснив наїзд на невідому особу, яка від отриманих травм померла на місці події. З протоколу допиту свідка [PERSON] від 19.11.2018 року вбачається, що 17.02.2018 року він перебував на роботі, спільно із своїм помічником - [PERSON] .. Під час руху тепловозом №2М-62-0953А/0961Б маршрутом сполучення «Персенківка-Львів» на 4 км. 4 пікет, під час руху близько 08:30 год. біля посадочної платформи він побачив невідомого чоловіка, який стояв на зупинці. Ним було подано звуковий сигнал. Коли тепловоз наблизився до чоловіка на відстані близько 20 метрів чоловік раптово почав рух вперед на колію. Ним було засновано екстрене гальмування, однак уникнути зіткнення не вдалось, так як чоловік вийшов прямо перед тепловозом. Швидкість тепловоза не була великою, та видимість була доброю, однак уникнути зіткнення не вдалось. Як тільки тепловоз зупинився, він та помічник машиніста вийшли та побачили тіло чоловіка віком близько 65 років. Одразу було повідомлено по радіостанції чергового станції Львів, який викликав працівників поліції. Після приїзду поліцейських вони продовжили рух. Згідно із відповіддю керівництва регіональної філії «Львівська залізниця «ПАТ «Укрзалізниця» від 05.07.2018 року, що вини локомотивної бригади не вбачається, оскільки машиніст поїзда діяв згідно вимог п.16.39 Правил технічної експлуатації на залізницях України. 19.11.2019 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження, оскільки було встановлено, що смерть [PERSON] не пов`язана з вчиненням кримінального правопорушення, отже відсутній склад злочину, передбачений ч.3 ст.276 КК України. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). У ст.24 КК України визначено поняття умислу, зазначено, що умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, суд вважає, що представником відповідача доведено, що шкоду було завдано внаслідок умислу потерпілого, оскільки в діях потерпілого наявний умисел на порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що призвело до його тяжких наслідків - смерті потерпілого. З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування шкоди, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed