Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Виконавчий комітет Новояворівської міської ради Львівської області як орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягувати із [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову та до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позову покликається на те, що у зв`язку із невиконанням [PERSON] та [PERSON] батьківських обов`язків, [PERSON] був взятий на облік дітей, які перебувають у складних життєвих ситуаціях. Неодноразово було проведено перевірку місця проживання сім`ї за адресою: [ADDRESS] . За результатами візитів встановлено, що в квартирі безлад, санітарний стан квартири незадовільний, в сім`ї постійні сварки, співмешканець [PERSON] зловживає алкогольними напоями, на [PERSON] надходять скарги від мешканців будинку. Крім того, [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, зокрема, за невиконання батьківських обов`язків. [PERSON] не з`являється на навчання, що вказує на невиконання матір`ю батьківських обов`язків. Відомості про перебування чи проживання батька [PERSON] невідомі, він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Наведене свідчить про ухилення відповідачів від виховання своєї дитини, свідоме нехтування батьківськими обов`язками. Зважаючи на викладене, просить позов задовольнити. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 20 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не прибув, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись належним чином, а саме відповідно до ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України суд викликав відповідачів у судове засідання, призначене на 17 січня 2023 року, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше ніж за десять днів, до дати цього судового засідання. Також згідно з даною нормою опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, своїх заперечень та відзиву на позов та будь-яких клопотань суду не подавали. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин повторно не з`явилися, не повідомили причини неявки, не подали відзиву, а також позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за відсутності сторін, на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку з неявкою учасників. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17 січня 2024 року, є дата складення повного судового рішення 25 січня 2024 року. Оцінивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке. Суд встановив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 квітня 2006 року, виданим Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області. [PERSON] перебуває на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, що підтверджується наказом Служби у справах дітей Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області № 8/02-1 від 08 червня 2021 року. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , за час проживання поступали скарги від сусідів та мешканців будинку, вона не працює та має борг за обслуговування житлового фонду у сумі 8 960, 00 грн., що підтверджується довідкою Об`єднання співвласників житлового будинку «Хімік». Крім того, [PERSON] має заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, що підтверджується довідками ТзОВ «Львівенергозбут», МКП «Новояворівськводоканал», ТзОВ «Нафтогаз Тепло». Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] від 17 червня 2022 року встановлено, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з співмешканцем [PERSON] , дочкою [PERSON] , внучкою [PERSON] , сином [PERSON] . Умови проживання незадовільні, на момент відвідування було не прибрано. Назар має власну кімнату, відповідний одяг, рідко приходить додому, інколи не ночує вдома. В сім`ї постійні сварки, конфлікти, співмешканець зловживає алкоголем. Відносно [PERSON] складено протокол щодо неналежного виконання батьківських обов`язків. Відповідно до акту повторного обстеження умов проживання [PERSON] від 01 листопада 2022 року встановлено, що в квартирі безлад, умови проживання незадовільні. За результатами обстеження [PERSON] було запрошено на засідання комісії з метою вирішення питання щодо постановки її сім`ї на облік, попереджено про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків та можливість відібрання дитини. [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності, зокрема: 17 червня 2022 року за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) (ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей); 22 грудня 2022 року за ст. 183 КУпАП (завідомо неправдивий виклик працівників спеціальних служб), 01 лютого 2023 року за ст. 183 КУпАП; 08 червня 2023 року ч. 2 ст. 184 КУпАП (повторне протягом року ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей); 21 серпня 2023 року за ч. 2 ст. 184 КУпАП, що підтверджується повідомленням Яворівського РВП ГУНП у Львівській області. Листом № 37 від 16 травня 2023 року Адміністрація КЗ ЛОР «Краковецький навчально-реабілітаційний центр з поглибленою професійною підготовкою» повідомила службу у справах дітей про те, що [PERSON] впродовж 10 днів не з`являється на навчання. Рішенням Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 27 вересня 2023 року № 504 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Так, відповідно до висновку комісії з прав дітей Новояворівської міської ради, комісія вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є доцільним, зважаючи на ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, вказано, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частинами 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з дитини ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. При цьому, суд зазначає, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення даної норми дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, суд зазначає, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені також постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Так, у рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені також постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 761/24223/18. Як стверджує позивач та описано вище, відповідачі [PERSON] , [PERSON] свідомо самоусунулися від виконання батьківських обов`язків щодо свого неповнолітнього сина, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не створили належних умов для його проживання, не займаються його вихованням, не цікавляться та не спілкуються з ним, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, морально та матеріально не підтримують. Зокрема, мама [PERSON] протягом тривалого і значного періоду часу не виконує батьківських обов`язків, що підтверджується притягненням її до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, а також актами обстеження умов проживання. А про батька [PERSON] взагалі відсутні будь-які відомості, що свідчить про те, що він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Наведені докази, які описано вище, в їх сукупності належним чином підтверджують, що, відповідачі протягом тривалого часу ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню свого неповнолітнього сина, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Крім того, суд вважає, що з врахуванням наведених вище обставин, на даний час відсутні підстави та передумови вважати, що можливо змінити у кращу сторону поведінку відповідачів як батьків, а також встановлені судом обставини свідчать про наявність вини у діях відповідачів [PERSON] та [PERSON] щодо виникнення такої ситуації, а саме наявності факту свідомо нехтування ними виконанням батьківських обов`язків. В свою чергу, жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин відповідачі суду не надали. Також, враховуючи зазначене вище, суд не вбачає підстав для попередження відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання сина, а лише вважає за доцільне, роз`яснити їм положення ст. 169 Сімейного кодексу України, а саме що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] . Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримання в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Частинами 2, 3 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що слід стягувати з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх вдів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову та до досягнення дитиною повноліття та перераховувати ці кошти на особисті рахунки дітей у відділенні Державного ощадного банку України. Також згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, згідно з нормами ч. ч. 2, 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 та п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб; від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Зважаючи на наведене вище, слід стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 2 147, 20 грн (до відповідачів пред`явлено по дві позовні вимоги - про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів).

Outcome: partial