Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 січня 2024 року позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу було задоволено ташлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 04 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 166 розірвано. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 858, 88 гривень та витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 12 000,00 гривень, а всього стягнути - 12 858 (дванадцять тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок. Дане рішення Вишгородського районного суду Київської області не набрало законної сили. 17.01.2024 року від адвоката Піскового Я.В., який діє в інтересах [PERSON] надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, обґрунтовуючи її тим, що ознайомившись зі змістом судового рішення, сторона позивача виявила, що суд не вирішив питання стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторона позивача подавала докази і давала пояснення. Так, в прохальній частині позовної заяви, сторона позивача просила суд розірвати шлюб, укладений між сторонами, а проживання дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , залишити з матір`ю - [PERSON] [INFO] . Посилаючись на положення ст. 270 ЦПК України просив ухвалити додаткове рішення в цивільній справі № 363/6287/23 позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, за яким проживання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , залишити з матір`ю - [PERSON] [INFO] . Сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача до суду надійшло клопотання в якому просив суд розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення за відсутності позивача та її представника, подану заяву підтримує та просить її задовольнити. Від відповідача до суду надійшла заява в якій просив розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення у справі за його відсутності, щодо залишення місця проживання дітей з матір`ю не заперечує. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. 07.11.2023 року адвокат Пісковий Я.В., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просив суд шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, а проживання дітей залишити з матір`ю [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000, 00 грн. та сплачений судовий збір. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 січня 2024 року позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу було задоволено та шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 04 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 166 розірвано. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 858, 88 гривень та витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 12 000,00 гривень, а всього стягнути - 12 858 (дванадцять тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок. Однак, встановлено, що не ухвалено рішення в частині залишення місця проживання дітей з матір`ю. Дане рішення Вишгородського районного суду Київської області не набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Адвокат Пісковий Я.В., який діє в інтересах [PERSON] просить суд ухвалити додаткове рішення, за яким проживання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , залишити з матір`ю - [PERSON] [INFO] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Судом встановлено, що між сторонами на момент розгляду справи відсутній спір між батьками щодо місця проживання дітей, такий позов ані позивач, ані відповідач не пред`являли, суд його не вирішував. Відповідач не заперечує проти залишення проживання дітей разом з матір`ю та не доводив, що місцем проживання дітей після припинення фактичних шлюбних відносин подружжя є місце проживання батька. За таких обставин, суд вважає за необхідне винести додаткове рішення за яким проживання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , залишити з матір`ю - [PERSON] [INFO] . При цьому, суд наголошує, що залишення проживання дітей разом із матір`ю не свідчить, що судом вирішено позов про визначення місця проживання дитини, оскільки судом лише констатується, з ким залишаються проживати діти після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому їх місце проживання, оскільки, як встановлено, після припинення фактичних шлюбних відносин діти залишилися проживати разом з матір`ю.

Outcome: approved