Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

АТ\~«Сенс \~Банк» звернулося\~в суд\~з позовом\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивовано тим, що 26.09.2006 року АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 050/25-795. Згідно рішення № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було прийнято рішення щодо припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа Банк» де в п. п. 1.2 визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у АТ «Альфа Банк» з 15.10.2019 року. Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач зобов`язується надати позичальникові кредит у сумі 30\~000,00 доларів США. Відповідно до договору відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі надавши відповідачеві кредит. В свою чергу позичальник неналежно виконує взяті на себе зобов`язання чим грубо порушує істотні умови кредитного договору в результаті чого станом на 17.10.2022 року має заборгованість: сума заборгованості за кредитом 19\~918,70 доларів США, сума заборгованості за відсотками 25\~901,32 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором від 26.09.2006 року між кредитором та іпотекодавцями [PERSON] , [PERSON] укладено іпотечний договір № 050/1-861, відповідно до якого останні передали кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартира під [ADDRESS] . Просили суд, звернути стягнення на предмет іпотеки, саме на квартиру [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 050/25-795 від 26.09.2006 року у сумі 45\~980, 02 доларів США, а саме: сума заборгованості за кредитом 19\~918,70 доларів США, сума заборгованості за відсотками 25\~901,32 долара США на користь АТ «Сенс Банк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності, стягнути судові витрати. В судове засідання представник АТ «Сенс Банк» не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив суд застосувати позовну давність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в справі доказів. 05.12.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що згідно розрахунку наданого позивачем за кредитним договором № 050/25-795 від 26.09.2006 року станом на 17.10.2022 року становить 45\~820,02 доларів США, з яких 19\~918,70 доларів США заборгованість за кредитом, а 25\~901,32 долара США заборгованість за відсотками. При цьому відсотки в сумі 25\~901,32 долара США були нараховані позивачем після строку повернення кредиту. Відтак вимоги звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення суми заборгованості нарахованих відсотків є необґрунтованим. Щодо іншої частини заборгованості, то слід застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач,\~звертаючись до\~суду вказує,\~що внаслідок\~неналежного виконання\~ [PERSON] \~ своїх\~зобов`язань заборгованість\~відповідача станом\~на 17.20.2022\~року становить\~45\~820\~доларів США, з яких 19 918,70 доларів США заборгованість за кредитом, а 25 901,32 долара США заборгованість за відсотками. Однак, в вересні 2017 року у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань банк звертався до суду із позовом про повернення кредиту, сплати відсотків, неустойки за вище зазначеним кредитним договором. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2017 року у справі № 127/20387/17 на підставі заяви банку матеріали позовної заяви ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором були повернуті позивачу. Як вбачається з матеріалів справи банк, у зв`язку з невиконанням [PERSON] встановленого кредитним договором обов`язку повернення кредиту частинами, використав своє право передбаченої ч.2 ст. 1050 ЦК України вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, змінивши на власний розсуд умови зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, а відтак строк виконання зобов`язання є таким, що настав. Проте, як слідує з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 17.10.2022 року АТ «Сенс Банк» після зміни в односторонньому порядку строку повернення кредиту він продовжував нараховувати відсотки за користування кредитними коштами. Банк скористався своїм правом дострокового повернення всієї суми кредиту. На підставі зазначеного, право нараховувати передбачені кредитним договором проценти, припинилося у зв`язку з пред`явленням позовної вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Як вбачається із матеріалів справи № 127/20387/17 АТ «Укрсоцбанк» надав позичальнику повідомлення - вимоги в яких вимагав погасити заборгованість та заявив про зміну терміну повернення кредиту та процентів за кредитним договором та пред`явив позов про дострокове повернення кредиту. Тобто, позивач змінив строк виконання зобов`язання та набув право пред`явити позов до іпотекодавців протягом трьох років, починаючи від дати невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме з 32 дня з дати одержання позичальником повідомлення банку про дострокове повернення, тобто у 2017 році, проте з цим позовом звернувся 24.10.2022 року, більш ніж через 5 років, тобто звернення відбулося поза межами трирічного строку позовної давності. 16.01.2024 року на адресу суду надійшли письмові заперечення від представника АТ «Сенс - Банк», відповідно до яких, відповідач стверджує, що банком було заявлено у вересні 2017 року дострокову вимогу чим замінено кінцеву дату погашення кредиту із 25.09.2026 року на ранішу, хоча жодного доказу про надання такої вимоги відповідачем не надано. Навіть, якщо виходити із позиції відповідача, що дострокова вимога була направлена у вересні 2017 року, то позовна давність все одно не пропущена. Постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19» з 12.03.2020 року по усій території України установлено карантин та надалі його дія неодноразово продовжувалась. Згідно п.12\~Перехідних положень\~ЦК України,\~під час\~дії карантину\~встановленого \~КМУ з\~метою запобігання\~поширенню корона\~вірусної хвороби COVID-19, строки, визначені статтями 257,258,362,681,786.1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до п.19 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, строку визначені статтями 257,259, 362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу,продовжуються на строк його дії. Отже, до вимог строки по яким рахуються від 13.03.2017 року продовжився строк позовної давності. Дострокова вимога у 2017 році заявлена не була, а відповідно відсотки нараховувалися правомірно. Якщо виходити із того, що у 2017 році була подана позовна заява саме про дострокове стягнення боргу, то згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2017 року позовна заява була повернута позивачу за його заявою, тобто навіть не було відкрите провадження у справі № 127/20387/17. Тобто, боржник дострокову вимогу не отримував. Згідно умов кредитного договору кінцева дата погашення кредиту згідно графіку 25.09.2026 року. Відповідно до п. 7 додаткової угоди від 27.04.2010 року кредитного договору позичальник зобов`язаний на вимогу кредитора достроково протягом 30 календарних днів після отримання позичальником письмової вимоги кредитора повернути кредит, погасити нараховані відсотки та сплатити можливі штрафні санкції у випадках невиконання зобов`язань щодо погашення заборгованості по кредиту та процентам. Згідно п.1.2. кредитного договору кредит виданий позичальнику (відповідачу) на споживчі потреби. За аб. 6 ч.10 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» ( в редакції, яка діяла на дату укладення кредитного договору), якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійсненні споживачем протягом 30 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно до аб.6 ч.10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» ( в редакції, яка діяла на дату укладення кредитного договору), якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а споживчим кредитом забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла 60 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. З 10.06.2017 року набув чинності ЗУ «Про споживче кредитування». Згідно ч.4 ст. 17 ЗУ «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою та споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Відповідно до аб. 3 ч.4 ст. 16 ЗУ «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюється споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою та споживчим кредитом на придбання житла 60 календарних днів з дня одержання від кердитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Тобто, передбачене умовою кредитного договору право кредитора вимагати дострокового виконання зобов`язань не є зміною кінцевої дати виконання зобов`язань, воно є початком для процедури зміни кінцевої дати виконання зобов`язань при умові направлення відповідної дострокової вимоги позичальнику лише тоді як у подальшому позичальник не виконає відповідну вимогу протягом 30 календарних днів з дати її отримання змінюється кінцева дата погашення кредиту до всіх зобов`язань. Враховуючи, що після укладення кредитного договору було внесено зміни до законодавства щодо споживчого кредитування то по споживчим кредитам забезпеченим іпотекою строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійсненні споживачем протягом 60 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. В даному випадку не є можливим навіть застосувати строк позовної давності навіть до чергових платежів, адже відповідний строк переривався визнанням зобов`язання. Як вбачається із розрахунку банку по жовтень 2014 року, щороку по кілька платежів здійснювалися платежі по кредитному договору, а саме, кредит, відсотки, що переривало строк позовної давності, таким чином твердження відповідача, що строк позовної давності вже сплив не відповідають обставинам справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення зі слідуючих підстав. Матеріалами справи встановлено, що 26.09.2006 року АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 050/25-795 (а.с.10-21). Згідно рішення № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було прийнято рішення щодо припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа Банк» де в п. п. 1.2 визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у АТ «Альфа Банк» з 15.10.2019 року. Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач зобов`язується надати позичальникові кредит у сумі 30 000,00 доларів США. Відповідно до договору відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі надавши відповідачеві кредит. В свою чергу позичальник неналежно виконує взяті на себе зобов`язання чим грубо порушує істотні умови кредитного договору в результаті чого станом на 17.10.2022 року має заборгованість: сума заборгованості за кредитом 19 918,70 доларів США, сума заборгованості за відсотками 25 901,32 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості(а.с.22-25). З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором від 26.09.2006 року між кредитором та іпотекодавцями [PERSON] , [PERSON] укладено іпотечний договір № 050/1-861, відповідно до якого останні передали кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартира під [ADDRESS] .Відповідно до п.4.1 договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.6-9). Згідно зі ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, утому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19» з 12.03.2020 року по усій території України установлено карантин та надалі його дія неодноразово продовжувалась. Згідно п.12 Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину встановленого КМУ з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби COVID-19, строки, визначені статтями 257,258,362,681,786.1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до п.19 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, строку визначені статтями 257,259, 362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу,продовжуються на строк його дії. Отже, до вимог строки по яким рахуються від 13.03.2017 року продовжився строк позовної давності. Дострокова вимога у 2017 році заявлена не була, а відповідно відсотки нараховувалися правомірно. У 2017 році була подана позовна заява саме про дострокове стягнення боргу, то згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2017 року позовна заява була повернута позивачу за його заявою, тобто навіть не було відкрите провадження у справі № 127/20387/17 (а.с.131). Отже, боржник дострокову вимогу не отримував. Згідно умов кредитного договору кінцева дата погашення кредиту згідно графіку 25.09.2026 року. Відповідно до п. 7 додаткової угоди від 27.04.2010 року кредитного договору позичальник зобов`язаний на вимогу кредитора достроково протягом 30 календарних днів після отримання позичальником письмової вимоги кредитора повернути кредит, погасити нараховані відсотки та сплатити можливі штрафні санкції у випадках невиконання зобов`язань щодо погашення заборгованості по кредиту та процентам. Згідно п.1.2. кредитного договору кредит виданий позичальнику (відповідачу) на споживчі потреби. За аб. 6 ч.10 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» ( в редакції, яка діяла на дату укладення кредитного договору), якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійсненні споживачем протягом 30 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно до аб.6 ч.10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» ( в редакції, яка діяла на дату укладення кредитного договору), якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а споживчим кредитом забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла 60 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. З 10.06.2017 року набув чинності ЗУ «Про споживче кредитування». Згідно ч.4 ст. 17 ЗУ «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою та споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Відповідно до аб. 3 ч.4 ст. 16 ЗУ «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюється споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою та споживчим кредитом на придбання житла 60 календарних днів з дня одержання від кердитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Тобто, передбачене умовою кредитного договору право кредитора вимагати дострокового виконання зобов`язань не є зміною кінцевої дати виконання зобов`язань, воно є початком для процедури зміни кінцевої дати виконання зобов`язань при умові направлення відповідної дострокової вимоги позичальнику лише тоді як у подальшому позичальник не виконає відповідну вимогу протягом 30 календарних днів з дати її отримання змінюється кінцева дата погашення кредиту до всіх зобов`язань. Враховуючи, що після укладення кредитного договору було внесено зміни до законодавства щодо споживчого кредитування то по споживчим кредитам забезпеченим іпотекою строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійсненні споживачем протягом 60 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. В даному випадку не є можливим застосувати строк позовної давності до чергових платежів, адже відповідний строк переривався визнанням зобов`язання. Як вбачається із розрахунку банку по жовтень 2014 року, щороку по кілька платежів здійснювалися платежі по кредитному договору, а саме, кредит, відсотки, що переривало строк позовної давності, таким чином твердження відповідача, що строк позовної давності вже сплив не відповідають обставинам справи (а.с.4-5). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За умовами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України). Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Положення Закону України «Про іпотеку» не передбачають та не вимагають від іпотекодержателя кожного разу перед зверненням до суду надсилати іпотекодавцю (та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця) письмову вимогу про усунення порушення. Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. АТ « Сенс Банк» звернулось з вимогою про усунення порушень до [PERSON] , [PERSON] , яка не виконана (а.с.26). Частиною першою статі 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, які свідчать про законність його вимог, тому суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про задоволення позову в повному обсязі. Судовий збір, згідно з вимогами частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає за доцільне стягнути із відповідачів на користь позивача судові витрати у справі, пов`язані за сплатою судового збору в розмірі 11 584,50 грн.

Outcome: approved