Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

? У листопаді 2023 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON] (надалі Відповідач-1), [PERSON] (надалі Відповідач-2) про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майно та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна (садового будинку). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 29.09.1998 розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 2008 визнано, що земельну ділянку в урочищі Осокорки неможливо звільнити у зв`язку з самозахопленням і забудовою приватними будинками, у зв`язку з чим погоджено надання самоствореним об`єднанням громадян земельної ділянки площею біля 216,0 га в урочище Осокорки для індивідуального житлового будівництва. Вказане рішення стало підставою для створення Садово-дачного кооперативу "Ентузіаст", членом якого з часу заснування є позивач. В той же час 07.02.2005 на тих же самих землях мікрорайону Осокорки міста Києва створено інше об`єднання громадян, Обслуговуючий кооператив "Магнолія", засновником яких стали більшість членів Садово-дачного кооперативу "Ентузіаст", в тому числі і позивач. В подальшому між кооперативами почалась конкуренція, оскільки кожен з них намагався отримати в оренду ті ж самі земельні ділянки в урочищі Осокорки, за різними дорученнями Київської міської ради розроблені проекти землеустрою на одну й ту ж саму територію в Дарницькому районі м. Києва. Рішенням Київської міської ради від 06.07.2017 № 759/2921 "Про передачу обслуговуючому кооперативу Садово-дачного кооперативу "Ентузіаст" передано Садово-дачному кооперативу "Ентузіаст" в оренду на десять років одинадцять земельних ділянок, загальною площею 14,8108 га у мікрорайоні Осокорки Дарницького району м. Києва для ведення колективного садівництва. ?З 2004 року позивач є членом ОК СДК "Ентузіаст", як користувач земельної ділянки [ADDRESS] з кадастровим № 8000000000:96:447:0011. 28.11.2019 ОК СДК "Ентузіаст" надав згоду [PERSON] на приватизацію вказаної земельної ділянки. В той же час, статутом ОК "Магнолія" підтверджується, що позивач також був членом кооперативу ОК "Магнолія". В жовтні 2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо, що за адресою: [ADDRESS] 11.03.2020 зареєстровано право власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 335. ? У відповідь на адвокатські запити, позивач дізнався, що право власності на вказаний житловий будинок вперше зареєстровано за [PERSON] на підставі довідки ОК "Магнолія" № 18 від 20.12.2016 та технічного паспорту на садовий будинок від 19.01.2017. В подальшому, 11.03.2020 за договором купівлі-продажу [PERSON] відчужив садовий будинок [PERSON] . За викладених обставин позивач вважає, що здійснена реєстрація права власності на садовий будинок за [PERSON] та подальше відчуження майна на земельній ділянці, що перебуває у його користуванні є незаконною та порушує його права, відтак просить: - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 33908844 прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком Олександром Борисовичем 17.02.2017 щодо реєстрації за [PERSON] права власності на садовий будинок загальною площею 47,7 кв.м., який розташований в [ADDRESS] ; - визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 11.03.2020, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем та зареєстрований в реєстрі за № 335, укладеним між [PERSON] та [PERSON] щодо відчуження садового будинку розташованого в [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів судові витрати. ? 29.11.2023 ухвалою суду відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 10.01.2024. ? Витребувано з Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 04050, вул. Студентська, 7, м. Київ належним чином засвідчену копію реєстраційної справи, яка включає усі документи, на підставі яких приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком Олександром Борисовичем 17.02.2017 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33908844, номер запису про право власності:19068208, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1175653880000; Витребувано з Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (02068, м. Київ, вул. О.Кошиця, 11) належним чином засвідчені копії документів реєстраційної справи Обслуговуючий кооператив «МАГНОЛІЯ» (код юридичної особи 33343942. ? 13.12.2023 та 20.12.2023 до суду надійшли витребувані документи. ? 29.11.2023 ухвалою суду накладено арешт на садовий будинок загальною площею 47,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1175653880000. ? 11.12.2023 представником відповідача-2, адвокатом Баховським М.М. надано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнаються з огляду на наступне. Посилання позивача на членство в СДК "Ентузіаст", як на підстави набуття права на спірне нерухоме майно є надуманими. Згідно фактичних обставин справи [PERSON] набув право власності на садовий будинок за адресою: [ADDRESS] згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 80612714, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. 17.02.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1175653880000, номер запису про право власності: 19068208. Первинна реєстрація проведена на підставі Довідки про членство в кооперативі та забудову садового будинку, видавник ОК "Магнолія", технічного паспорту на садовий будинок, що відповідає вимогам Закону. При цьому 29.09.1998 розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 2008 вирішено питання щодо статусу самозахоплених земельних ділянок житлового масиву Осокорки шляхом резервування та передачі земельних ділянок самоствореним товариствам. Представник відповідача -2 зазначає в тому числі і про хибний спосіб захисту, обраний позивачем, зважаючи на правову позицію Верховного суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) відповідно до якої скасування рішення державного реєстратора вичерпує свою дію, а тому після прийняття такого рішення його скасування не є належним способом захисту інтересів позивача. Оскільки реєстрація спірного майна проведена 17.02.2017 позивачем пропущено строк позовної давності. За викладених обставин відповідач -2 просить відмовити в задоволенні позову, вирішити питання про стягнення судових витрат. 29.12.2023 представником позивача надано відповідь на відзив у якому не визнаються обставини, зазначені у відзиві. 10.01.2024 ухвалою суду, занесену до протоколу судового засідання, підготовче судове засідання закрито, розгляд справи призначено по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, з викладених підстав. Представник відповідача-2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зважаючи на обставини викладені в заявах по суті справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Допитаний судом свідок [PERSON] пояснив, що є головою правління ОК "Магнолія". [PERSON] був членом ОК "Магнолія". З 2016 року члени кооперативу почали реєструвати земельні ділянки на підставі довідок, виданих зазначеним кооперативом. Було виготовлено проект рішення на відведення земельної ділянки, поряд із цим право оренди на землю отримав ОК СДК "Ентузіаст". Суд, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 29.09.1998 розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 2008 вирішено питання щодо статусу самозахоплених земельних ділянок, які входять в межі забудови другої черги житлового масиву Осокорки. Рішенням Київської міської ради від 06 липня 2017 року №759/2921 «Про передачу обслуговуючому кооперативу «Садово-дачний кооператив «Ентузіаст» земельних ділянок у мікрорайоні Осокорки, Дарницького району м. Києва для ведення колективного садівництва», затверджено проект землеустрою ОК СДК «ЕНТУЗІАСТ» (кадастрова справа №А-7971) та передано в оренду на 10 років земельні ділянки у мікрорайоні Осокорки, Дарницького району м. Києва для ведення колективного садівництва, зокрема і ділянку з кадастровим номером 8000000000:96:471:0101. ? Позивачем долучено до матеріалів справи довідку № 18, видану [PERSON] від 20.12.2016 про те, що він є членом кооперативу ОК "Магнолія" згідно з рішенням загальних зборів від 30.10.2004 та власником садового будинку [ADDRESS] . Сума пайового внеску за садовий будинок не передбачена статутом. ? Представником відповідача - 2 надано Додаток № 3 до протоколу № 3 загальних зборів ОК "Магнолія" від 26.05.2018, за яким доповнено реєстр членів ОК "Магнолія" слідуючими засновниками, [PERSON] . ?Поряд із цим, позивачем надано довідку від 20.10.2019, видану [PERSON] . Садово-дачним кооперативом "Ентузіаст" про користування земельною ділянкою [ADDRESS] з кадастровим № 8000000000:96:447:0011 з 1989 року, копію технічного паспорту на будинок та копію членської книжки, лист погодження Садово-дачним кооперативом "Ентузіаст" позивачу на приватизацію спірної земельної ділянки, яка утворена в результаті поділу земельної ділянки площею 1,5150 га, кадастровий номер 8000000000:96:471:0011, що перебуває в оренді СДК "Ентузіаст" на підставі договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. 11.04.2018, реєстровий номер 402. ? 28.10.2021 № 101-7972 у відповідь на адвокатський запит Дарницька районна адміністрація повідомила, що державна реєстрація змін щодо кількості членів кооперативу була проведена в 2018 році на підставі протоколу №3 від 26.05.2018 та нової редакції статуту, що також підтверджується витягом з ЄДРПОУ по ОК "Магнолія" в розділі "дані про хронологію реєстраційних дій", відповідно до якого зміна складу учасників (засновників) відбулася лише один раз, 16.07.2018. ? Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи ОК "Магнолія" для проведення державної реєстрації юридичної особи ОК "Магнолія" надала наступні документи: реєстраційна картка на проведення державної реєстрації; два примірники установчих документів; копія квитанції виданої банком; копія рішення засновників (учасників) або уповноваженого ними органі про створення юридичної особи. З копії статуту ОК "Магнолія" дата реєстрації 07.02.2005 вбачається, що засновники кооперативу є всі члени кооперативу, їх кількість визначена згідно додатку до статуту № 1 в розмірі 145. Відповідач [PERSON] у даному списку відсутній. З копії додатку до статуту, що прийнятий загальними зборами ОК "Магнолія" 10.04.2005 та в подальшому зареєстрований в установленому законом порядку відповідач [PERSON] відсутній.?26.05.2018 затверджена загальними зборами нова редакція статуту ОК "Магнолія", яка зареєстрована в установленому законом порядку. Поряд із цим, за наданими списками членів кооперативу ОК "Магнолія" значиться позивач, [PERSON] . Крім того, сплата внесків членами кооперативу є обов`язковою. Відповідно до додатку №1 до Статуту ОК "Магнолія" від 07.02.2005, затвердженого Протоколом №1 загальних зборів ОК "Магнолія" від 30.10.2004, [PERSON] (з ідентифікаційними даними: паспорт [NUMBER] , адреса реєстрації [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) значиться в списку засновників-членів кооперативу "Магнолія" під порядковим номером 103. Листом Департаменту земельних ресурсів КМДА №0570202/3-12881 від 25.10.2022 представника позивача адвоката Кузьміна Дениса Леонідовича повідомлено, що за наявною в Департаменті інформацією розроблені у 2004, 2005 роках проекти землеустрою про передачу обслуговуючому кооперативу садово - дачному кооперативу "Ентузіаст" (справа № А-7971) та про передачу обслуговуючому кооперативу "Магнолія" (справа № А-10657) земельних ділянок в мікрорайоні Осокорки Дарницького району м. Києва стосувались однієї і тієї ж території. Проект землеустрою стосовно відведення земельних ділянок ОК "Магнолія" у Дарницькому районі м. Києва (кадастрова справа №А-10657) листом від 22.01.2013 №057022-987 повернуто через державного адміністратора дозвільного центру на доопрацювання. Повторно на розгляд вказаний проект землеустрою до Департаменту не надходив. Згідно нотаріально засвідченого листа-погодження від 28.11.2019 ОК СДК "Ентузіаст" надано згоду позивачу на приватизацію ділянки 8000000000:96:471:0011, місце розташування [ADDRESS] , що утворена в результаті поділу кварталу з кадастровим номером 8000000000:96:471:0101 загальною площею 1,5150 га. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2023 року у справі №761/31809/18 в задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Київської міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Обслуговуючий кооператив «Магнолія», Обслуговуючий кооператив «Садово-дачний кооператив «Ентузіаст», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним та скасування рішення Київської міської ради від 06 липня 2017 року №759/2921 відмовлено. Матеріалами реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна №1175653880000 підтверджується, що 17.02.2017 за [PERSON] вперше зареєстровано право власності на садовий будинок за адресою [ADDRESS] на підставі довідки ОК "Магнолія" №18 від 20.12.2016 та технічного паспорту на садовий будинок від 19.01.2017. В подальшому, 11.03.2020 за договором купівлі-продажу [PERSON] відчужив садовий будинок [PERSON] . Частиною 1 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України та обтяжень таких прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV. Так, відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.01.2017, що діяла на момент оспорюваної реєстраційної дії) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). За частиною 4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим законом. Згідно з ч. 2 ст. 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі - Порядок). Пунктом 42 вказаного Порядку (в редакції від 04.02.2017, чинній на момент державної реєстрації прав на спірний садовий будинок), визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Пунктом 43 вказаного Порядку також передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. З огляду на те, що сторонами не доведено, а судом не встановлено, що Київською міською радою здійснювався погосподарський облік на території розташування спірного садового будинку, у даному випадку для регулювання оспорюваної реєстраційної дії підлягають застосуванню пункт 42 Порядку, з аналізу якого вбачається, що для державної реєстрації права власності на садовий будинок, що збудований до 05 серпня 1992 року заявнику необхідно було надати: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси або відомості про кадастровий номер земельної ділянки на якій споруджено відповідний об`єкт. Положенням про реєстр адрес у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 №337/9394 (надалі також Положення) визначено, що присвоєння поштових адрес об`єктам нерухомого майна здійснюється шляхом видання розпорядчих документів Департаментом містобудування та архітектури або районними в місті Києві державними адміністраціями з подальшим їх внесенням до Реєстру адрес (п. 4.1.). Присвоєння поштових адрес багатоквартирним житловим будинкам, домоволодінням, житловим будинкам садибного типу, індивідуальним дачним та садовим будинкам здійснюється розпорядженням відповідної районної в місті Києві державної адміністрації. Заявники подають заяву про присвоєння поштової адреси до дозвільного центру відповідної районної в місті Києві державної адміністрації (п. 4.16.). З вказаного слідує, що єдиним документом, що може підтверджувати присвоєння адреси садовому будинку розташованого в Дарницькому районі міста Києва є розпорядження Департаменту містобудування та архітектури або Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації. Департаментом реєстрації Київської міської державної адміністрації на запит суду надано реєстраційну справу №1175653880000 на садовий будинок [ADDRESS] , з якої вбачається, що для реєстрації права власності на садовий будинок [PERSON] подано приватному нотаріусу Гнідюку Олександру Борисовичу: довідку ОК "Магнолія" про сплату внесків в повному обсязі №18 від 20.12.2016 та технічний паспорт на садовий будинок від 19.01.2017 виготовлений КП «Голосіїво-будінвест». Будь-яких документів, що свідчать про присвоєння садовому будинку адреси у встановленому законодавством порядку, або документів із зазначенням відомостей про кадастровий номер земельної ділянки на якій збудовано садовий будинок, як того вимагає Порядок, приватному нотаріусу відповідачем не надано. Відповідаючи на заперечення відповідачки з приводу того, що за умов законодавчої невизначеності питання присвоєння адреси нерухомому майну, довідка кооперативу могла підтверджувати присвоєння адреси спірному садовому будинку, суд звертається до висновків Верховного Суду. Так, вирішуючи спірні питання щодо присвоєння адреси нерухомому майну Верховний Суд у постановах від 22 січня 2019 року у справі № 441/1625/15-а та від 13 серпня 2020 року у справі №344/9283/16-а зробив висновок, що вирішення питання про присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси належить до повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради. При цьому, діюче в Україні законодавство чітко не регламентує процедуру присвоєння такої адреси, незважаючи на те, що жодного правочину з нерухомим майном неможливо здійснити, якщо йому не присвоєно поштову адресу. В той же час, органи місцевого самоврядування не позбавлені можливості затверджувати такі процедури на місцях. У постанові від 08.08.2019 Верховний Суд у справі №826/11281/15 за позовом члена ОК "Магнолія", яка стосувалась реєстрації права власності на садовий будинок, прийшов до висновку, що [24. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що на час виникнення спірних правовідносин в м. Києві було визначено компетентні органи, до функцій яких належить повноваження присвоєння поштових адрес об`єктам нерухомого майна - Департамент містобудування та архітектури або районні в місті Києві державні адміністрації. 25. Таким чином, на думку колегії суддів, підтвердити присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна можливо шляхом подання відповідного документа, виданого й іншим підприємством, установою та організацією, проте лише за умови її попереднього присвоєння компетентним органом.] Таким чином, оскільки на момент вчинення оспорюваної реєстраційної дії було чинне Положення, що визначало компетентні органи у м. Києві з присвоєння адреси нерухомому майну, довідка кооперативу не могла підтверджувати присвоєння спірному об`єкту нерухомого майна адреси без попереднього присвоєння її компетентним органом, а тому заперечення відповідача з даного приводу є неспроможними. Також не ґрунтується на вимогах чинного на момент вчинення реєстраційної дії законодавства пояснення представника відповідача, що внесення кооперативу ОК "Магнолія" за певною адресою до словників Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є достатньою підставою для визначення адреси садового будинку та здійснення оспорюваної реєстраційної дії. Отже, реєстрація права власності на садовий будинок за [PERSON] проведена з порушенням вимог Порядку, затвердженого Постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 та вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01.07.2004, оскільки довідка кооперативу та технічний паспорт не є достатніми та вичерпними документами, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності, а також такі документи не підтверджують сукупність юридичних фактів, за наявності яких у [PERSON] могло виникнути право власності на спірний будинок. Твердження відповідача у відзиві щодо законності проведеної реєстраційної дії із посиланням на п.63 Порядку, оскільки реєстратору надано довідку кооперативу про членство [PERSON] в кооперативі та внесення ним пайового внеску в повному обсязі суд вважає необґрунтованими, оскільки вказаний пункт Порядку не стосується спірних правовідносин. Пунктом 81 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на окремо розташоване індивідуально визначене нерухоме майно (дача, гараж тощо), будівництво яких здійснювалося у результаті діяльності дачного, гаражного чи іншого кооперативу, крім документів, передбачених пунктами 41 і 42 цього Порядку, також подається довідка відповідного кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі. Як встановлено судом, ОК "Магнолія" зареєстровано як юридичну особу лише 07.02.2005, тобто після побудови спірного садового будинку у 1988 році, тому у даному випадку будівництво садового будинку не може пов`язуватися із результатами діяльності ОК "Магнолія", а надана відповідачем для реєстрації довідка ОК "Магнолія" №18 від 20.12.2016 не може підтверджувати обставини, що визначені пунктом 81 Порядку. Щодо вказаної довідки ОК "Магнолія" про членство в кооперативі та побудову господарчим способом садового будинку №18 від 20.12.2016, що стала підставою для оспорюваної реєстраційної дії та з якої вбачається, що [PERSON] є членом кооперативу відповідно до Протоколу №1 від 30 жовтня 2004 року, тобто з часу його заснування, а також є власником садового будинку [ADDRESS] , який господарчим способом побудований та введений в експлуатацію в 1988 році, слід зазначити про наступне. На запит суду Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією надано копії документів з реєстраційної справи Обслуговуючого кооперативу "Магнолія" (код ЄДРПОУ 33343942), які 07.02.2005 стали підставою для реєстрації юридичної особи, серед яких в тому числі і Протокол №1 загальних зборів членів кооперативу ОК "Магнолія" від 30.10.2004, посилання на який міститься у згаданій вище довідці кооперативу, та Статут новоствореного кооперативу з додатком №1 (список засновників-членів кооперативу «"Магнолія" в кількості 145 чол.). Жоден із наданих документів реєстраційної справи не містить інформації про членство в ОК "Магнолія" [PERSON] з часу заснування кооперативу, на момент оспорюваної реєстраційної дії та на момент розгляду даної справи. На підтвердження інформації про членство [PERSON] в ОК "Магнолія" представником [PERSON] - Баховським М.М. до відзиву надано додаток №3 до протоколу №3 загальних зборів ОК "Магнолія" від 26.05.2018, що підписаний головою правління [PERSON] , відповідно до якого реєстр членів кооперативу доповнено фізичними особами, серед яких [PERSON] . Суд критично ставиться до вказаного доказу, за змістом якого [PERSON] набув членство в ОК "Магнолія" у 2018 році, в той час як у поданій приватному нотаріусі довідці вказано про членство [PERSON] з 2004 року, з часу прийняття рішення про заснування ОК "Магнолія". Крім того, що такий доказ свідчить про події, що відбулись після оспорюваної реєстраційної дії, суд також не може прийняти названий доказ в якості належного та достовірного з огляду на наступне. Так, по-перше, в матеріалах справи наявна копія нотаріально засвідченого Протоколу №3 від 26.05.2018, що наданий Дарницькою у м. Києві РДА на запит суду разом із реєстраційною справою юридичної особи ОК "Магнолія", із двома додатками, а саме №1 «Реєстр членів, що виключені в зв`язку зі смертю» та №2 «Реєстр членів, які виключені з членів кооперативу» . Наданий [PERSON] додаток №3 в матеріалах реєстраційної справи відсутній. По-друге, відповідно до змісту протоколу №3 на загальних зборах приймались рішення лише щодо виключення членів з кооперативу, питання про прийняття нових членів до кооперативу загальними зборами не розглядались. По-третє, наданий відповідачем додаток №3 підписаний лише головою правління [PERSON] , в той час як наявні у матеріалах справи додатки №1 та №2 до того самого протоколу підписувалися Головою зборів [PERSON] та [PERSON] як секретарем зборів. Крім того, пунктом 4 протоколу [PERSON] призначено головою правління замість [PERSON] лише з 27.05.2018, а тому 26.05.2018 [PERSON] в статусі голови правління не мав права підписувати будь-які документи, оскільки не набув відповідних повноважень. Суд також критично ставиться до показів свідка, голови правління ОК "Магнолія" [PERSON] , що є чоловіком відповідача [PERSON] та який від імені [PERSON] на підставі довіреності уклав оспорюваний договір, оскільки він є зацікавленою особою, а також виходячи із наступного. В своїх показах [PERSON] повідомив суд, що [PERSON] дійсно був членом ОК "Магнолія" відповідно до протоколу загальних зборів від 30.10.2004, а також членом правління кооперативу. Спірну земельну ділянку йому виділено за рішенням загальних зборів кооперативу у 2007 році, як першому користувачу. Наданий відповідачем додаток №3 до протоколу №3 від 26.05.2018 пояснив як лише уточнення даних, що постійно відбувалось. [PERSON] свідок не пам`ятає, а законність оформлення позивачем прав на ділянку під садовим будинком як членом ОК СДК "Ентузіаст" піддав сумніву, пояснивши це паралельним процесом, що полягає у купівлі такого права за 60-80 тис. грн у ОК СДК "Ентузіаст", що може зробити кожен охочий. Також не пригадує будь-яких конфліктів з [PERSON] . Як встановлено судом, установчими зборами ОК "Магнолія", що оформлені протоколом №1 від 30.10.2004, не приймалось рішення про прийняття в члени [PERSON] , матеріалами реєстраційної справи ОК "Магнолія" також не підтверджується призначення/перебування [PERSON] в членах правління кооперативу. Щодо твердження свідка про виділення земельної ділянки [PERSON] за рішенням зборів в 2007 році, суд зазначає про відсутність відповідного документа в матеріалах справи, а також звертає увагу на наявні в матеріалах справи редакції статуту ОК "Магнолія" від 07.02.2005 та від 08.06.2005 відповідно до розділу ІІ яких: «Метою Кооперативу, є об`єднання громадян які мають земельні ділянки визначені однією садово-огородною земельною межею та задоволення економічних соціальну та інших потреб його членства.». Тобто, відповідно до положень статуту ОК "Магнолія", що затверджений при його заснуванні, кооператив створено особами, що вже, станом на 2004 рік, були користувачами земельних ділянок, що також підтверджується змістом колективного позову членів ОК "Магнолія"у судовій справі №761/31809/18, серед яких був і [PERSON] . Таким чином, твердження свідка про набуття [PERSON] членства в кооперативі з 2004 році, а прав на земельну ділянку як першого користувача лише з 2007 року, суперечить положенням статуту кооперативу та не підтверджується матеріалами справи. Крім того, факт побудови спірного будинку у 1988 році вже свідчить про те, що ділянка [ADDRESS] принаймні з 1988 року перебувала у користуванні особи, що будувала садовий будинок. Водночас факт побудови спірного будинку саме [PERSON] у 1988 році не підтверджується матеріалами справи та спростовується показами свідка [PERSON] , а отже [PERSON] не може вважатися особою, яка побудувала спірний будинок та у зв`язку цим має право на набуття його у власність. Частиною 6 ст.7 ЗУ «Про кооперацію» встановлено, що при створенні кооперативу складається список членів та асоційованих членів кооперативу, який затверджується загальними зборами. Відповідно до ч.3 ст.10 ЗУ «Про кооперацію» кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство. З огляду на те, що у затвердженому установчими зборами ОК "Магнолія" списку членів, що оформлений протоколом №1 від 30.10.2004, [PERSON] відсутній, суд вважає неналежним доказом на підтвердження членства [PERSON] в кооперативі, надану відповідачем копію членської книжки ОК "Магнолія", що видана [PERSON] на підставі протоколу №1 від 30.10.2004. Отже, суд приходить до висновку, що проведена державна реєстрація прав за [PERSON] на садовий будинок здійснена на підставі документів, які не лише не дають змогу встановити законну підставу виникнення права власності, а і містять недостовірні дані. Статтями 215, 216 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правих наслідків, що обумовлені ним. За змістом статей 215, 216ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. З матеріалів справи вбачається, що 11 березня 2020 року між [PERSON] , в особі представника за довіреністю [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №335, що посвідчений приватним нотаріусом Рогачем Вадимом Вікторовичем, відповідно до п.1 якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила садовий будинок [ADDRESS] . Набуття права власності за договором купівлі-продажу є похідним (вторинним) способом набуття права власності. При похідних способах набуття права власності право набувача ґрунтується на праві відчужувача. За таких умов фактично діє правило: «ніхто не може передати іншому більше прав на річ, ніж має сам» (Nemo plus iures transferre potest quam ipse habet»). Вказане відповідає узагальненням Верховного Суду України в листі «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ». Оцінюючи докази, зібрані під час розгляду справи, у їхній сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , не набувши право власності на спірний садовий будинок в порядку, передбаченому законом, вчинив правочин у формі договору купівлі-продажу з відповідачем [PERSON] . Вказаний договір став підставою для проведення державної реєстрації права власності на садовий будинок за [PERSON] , тому вчинений відповідачами двосторонній правочин у вигляді договору купівлі-продажу підлягає визнанню недійсними, як такий, що вчинений без дотримання вимог ч.1 ст. 203 ЦК України та суперечить вимогам ст. 41 Конституції України та ст. 328 ЦК України, оскільки відповідач [PERSON] , продавець садового будинку, не набув право власності на нього у встановлений законом спосіб та відповідно не мав право розпорядження вказаним нерухомим майном. За таких обставин, суд вважає, що спосіб захисту права шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав за [PERSON] та визнання недійсним оспорюваного договору таким, що дає об`єктивні підстави позивачу відновити становище, яке існувало до порушення його прав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України та принципу слідування юридичної долі земельної ділянки та долі нерухомості, що на ній розташована, у випадку набуття права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникне одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі, з усіма притаманними для власності складовими-володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні. За принципом «superficies solo cedit» (збудоване на землі слідує за нею), перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості (постанови Верховного Суду від 15.01.2020, справа №204/9373/14-ц; від 20.11.2019, справа №307/3902/14-ц; від 27.11.2019, справа №461/2328/16-ц). Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач з 19.07.2004, як користувач земельної ділянки [ADDRESS] є членом ОК СДК "Ентузіаст". Додатком №1 до Статуту ОК "Магнолія" «Список засновників-членів кооперативу ОК "Магнолія", затвердженого Протоколом №1 загальних зборів ОК "Магнолія" від 30.10.2004 підтверджується, що позивач [PERSON] значився в членах ОК "Магнолія". Відповідно до додатку №2 до протоколу №3 від 26.05.2018, за рішенням загальних зборів уповноважених членів ОК ОК "Магнолія" [PERSON] виключено із членів кооперативу. Отже, в період з 30.10.2004 по 26.05.2018, в тому числі на момент оспорюваної реєстраційної дії, позивач [PERSON] також рахувався в членах ОК ОК "Магнолія". Як встановлено судом, з часу заснування і ОК СДК "Ентузіаст", і ОК "Магнолія" претендували на оформлення речових прав на одну й ту саму територію земельних ділянок в мікрорайоні Осокорки Дарницького району м. Києва. В той же час, лише ОК "СДК "Ентузіаст" на підставі рішення Київської міської ради від 06 липня 2017 року №759/2921 є законним користувачем земельних ділянок у мікрорайоні Осокорки, Дарницького району м. Києва, в тому числі і ділянки, що знаходиться у користуванні позивача, як члена ОК "СДК "Ентузіаст" на якій за [PERSON] , а згодом і за [PERSON] , зареєстровано право власності на спірний садовий будинок у ОК "Магнолія". Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОК "Магнолія" не має будь-яких зареєстрованих речових прав на нерухоме майно. Протиправна реєстрація нерухомого майна встановлює правовий зв`язок між майном, державна реєстрація якого є предметом спору у справі та землею комунальної власності, яка перебуває в оренді ОК "СДК "Ентузіаст" та користуванні його члена - [PERSON] , на якій це майно розміщено, відтак безпосередньо впливає на обсяг прав та обов`язків останнього та стосується його інтересів, як користувача земельної ділянки, на якій це майно розташоване. В судовому засіданні представником відповідача наголошено, що реєстрація садового будинку за [PERSON] відбулась 17.02.2017, тобто до набуття ОК "СДК "Ентузіаст" та [PERSON] як його члена, права оренди за рішенням Київської міської ради від 06.07.2017, а тому факт такої реєстрації не міг порушити право позивача, з приводу чого суд зазначає про наступне. Верховний Суд у постанові від 10.01.2023 по справі № 607/19806/18 дійшов висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою є стадією процедури отримання права власності (права користування) на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Як вбачається з матеріалів справи, за дорученням Київської міської ради від 25.11.2004 №225-ПК2-6147 розроблено проєкт землеустрою (справа А-7971) про передачу в довгострокову оренду строком на 24 роки земельної ділянки садово-дачному кооперативу "Ентузіаст" в Дарницькому районі м. Києва. З витягу з Державного земельного кадастру НВ-0001444462018 від 10.04.2018 вбачається, що земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:96:471:0101 загальною площею 1,5150 га, земельний квартал в якому в тому числі знаходиться спірний будинок, що не заперечується сторонами, зареєстровано 22 грудня 2016 року, тобто до оспорюваної реєстраційної дії. В подальшому за рішенням Київської міської ради від 06 липня 2017 року №759/2921 затверджено проєкт землеустрою (справа А-7971) та вказана ділянка, серед інших, надана ОК "СДК "Ентузіаст" в оренду. У статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднані всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті статті 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions), а й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)). Розумними очікуваннями особи вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, які в практиці ЄСПЛ дістають правову охорону як майно. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Практика Суду ЄС і ЄСПЛ розглядає законні очікування як елемент правової визначеності в умовах відсутності єдиної теорії легітимних (законних) очікувань, придатних для всіх національних правопорядків. Таким чином, на момент оспорюваної реєстрації, ділянка під садовим будинком була вже сформована за проєктом землеустрою ОК "СДК "Ентузіаст", а [PERSON] як член кооперативу мав законні та виправдані очікування набути таку ділянку в законне користування. Крім того, ще до набуття в оренду землі ОК "СДК "Ентузіаст", [PERSON] як член кооперативу користувався ділянкою та спірним садовим будинком. Отже факт реєстрації права власності на садовий будинок за [PERSON] на такій ділянці, за відсутності юридичних фактів, за яких у нього могло виникнути відповідне право, свідчить про порушення прав позивача. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права (постанови від 23.06.2020 у справі №680/214/16 (п. 55), від 29.09.2021 у справі №910/15989/16, від 07.04.2020 у справі №916/2791/13). Таким чином, суд вважає, що позивач [PERSON] є особою, який як користувач земельної ділянки та член ОК "СДК "Ентузіаст", має право на безперешкодне користування зайнятою ним земельною ділянкою, а отже і на захист свого права обраним ним способом. Заперечуючи проти обраного позивачем способу захисту, представник відповідача зазначив, що позивачем не заявлено вимог про визнання права власності на садовий будинок, а також посилався на позиції Великої Палати Верховного Суду щодо віндикаційного позову (витребування майна з чужого незаконного володіння), з приводу чого слід зазначити, що наведені представником відповідача способи захисту є взаємовиключними та регулюються різними нормами матеріального права, при цьому їх пов`язує те, що обидві вимоги можуть бути заявлені лише власником майна. Позов [PERSON] поданий на захист права користування земельною ділянкою та не стосується захисту прав власника садового будинку, а тому вказані заперечення є неспроможними. До того ж, відповідно до висновку ВС у постанові від 22.09.2021 у справі №301/123/15-ц не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року, якщо їх відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил підтверджується технічним паспортом, складеним за результатами технічної інвентаризації. Оскільки сторонами визнається, що спірний садовий будинок побудований до 1992 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи технічним паспортом, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у даному випадку не пов`язано з існуванням на ній самочинного будівництва, а тому не потребує заявлення вимоги про визнання права власності на садовий будинок. За таких обставин, суд вважає, що спосіб захисту права шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав за [PERSON] та визнання недійсним спірного правочину є ефективним та дає об`єктивні підстави позивачу відновити становище, яке існувало до порушення його прав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Зазначений підхід також узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Пріоритет у доказуванні надається не тому хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Надаючи оцінку поданим позивачем доказам в їх сукупності, суд визнає їх достатніми та достовірними. Вказані докази у своєму взаємозв`язку згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахуванням принципу «балансу вірогідностей» підтверджують правдивість обставин, на які посилався [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема ним доведено, що він користувався ділянкою [ADDRESS] , як член різних кооперативів, на якій протиправно зареєстровано право власності на садовий будинок за [PERSON] , який згодом відчужив будинок [PERSON] . В свою чергу, заперечення відповідача стосувались законності проведеної державної реєстрації права власності за [PERSON] та невірно обраного позивачем способу захисту, на які судом надано вичерпну відповідь. Проте, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, а також не заперечено жодного факту та обставин, на які посилався позивач у своєму позові, що враховано судом при застосуванні принципу змагальності сторін та наданні оцінки позиціям сторін. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності у даній справі, слід зазначити наступне. Велика Палата ВС у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 зазначила, що у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог. Враховуючи те, що [PERSON] не звертався до суду із заявою про застосування строку позовної давності, у суду відсутні підстави для застосування строку позовної давності до вимоги позивача про скасування рішення про державну реєстрацію прав за [PERSON] , та взагалі розгляду такого питання за заявою [PERSON] , оскільки така вимога пред`явлена лише до [PERSON] . Крім того, згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України, частина 2 статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31.08.2022 по справі № 520/8119/19, від 09.08.2023 року у справі №922/1832/19 . З огляду на те, що позивач звернувся до суду із негаторним позовом про захист права користування земельною ділянкою як член ОК "СДК "Ентузіаст", позовна давність до його вимог застосуванню не підлягає. Інші доводи відповідача не спростовують правомірності позовних вимог, відтак не потребують детального обґрунтування. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved