Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2014 року проживав з відповідачкою в цивільному шлюбі та мали спільне господарство. 10.10.2020 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09.08.2021 року по справі №190/804/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] маються спільні діти - [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] . З травня 2021 року [PERSON] відмовилась від утримання своїх дітей [PERSON] і [PERSON] , та матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Позивач проживає разом зі своїми дітьми які перебувають лише на його утриманні. В липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. 26 07 2021р. П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області по справі винесено судовий наказ №2-н/190/86/21, яким зобов`язано [PERSON] щомісяця сплачувати аліменти на утримання дітей [PERSON] і [PERSON] . 26.08.2021 року рішенням Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області № 147 визначено постійне місію проживання дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] - разом з батьком [PERSON] за адресою його проживання ( [ADDRESS] ). [PERSON] злісно не виконує рішення суду, та не виконує своїх батьківських обов`язків, жодного разу, не підтримала дітей матеріально, аліменти жодного разу не сплачувала, в зв`язку з чим за період з липня 2021 року по липень 2023 року виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 111845 грн. 65 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів №36720/28.7-24 від 25.08.2023р. В травні 2021 року [PERSON] покинула місце проживання і реєстрації та покинула з батьком [PERSON] малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Станом на сьогоднішній день [PERSON] постійного місця проживання не має, власне житло відсутнє, веде бродячий спосіб житгя, постійного місця роботи не має, не цікавився як зростають діти, жодного разу не навідувалась до школи, куди ходить старша дитина. Дані обставини вказують на те, що [PERSON] в змозі утримувати та виховувати дітей самостійно, а також піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема, забезпечувати необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дітей, що позитивно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання; постійно спілкується з синами в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; надає дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей; сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; виявляє інтерес до їх внутрішнього світу; створює умови для отримання ними освіти. Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31.08.2023 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження. 17.10.2023 року підготовче провадження по справі закрито та призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача- адвокат Ліненко О.А. не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, справу розглядати без його участі та участі позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи від неї не надходило; своїм правом надання відзиву та заперечень на позовну заяву, не скористалася. Третя особа виконавчий комітет П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області свого представника в судове засідання не направила, на адресу суду надали заяву про розгляд справи без участі їх представника. Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Згідно копії свідоцтва про народження, - [INFO] в с. Новозалісся Кам`янського району Дніпропетровської області народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . (а.с.6) Згідно копії свідоцтва про народження, - [INFO] в с. Новозалісся Кам`янського району Дніпропетровської області народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . (а.с.7) Згідно копії рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області 09.08.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано(а.с.5) відповідно до рішення виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області №147 від 26.08.2021 року визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в сім`ї батька [PERSON] , [INFO] ( а.с.8) Згідно копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданого Жовтоводсько-П`ятихатським відділом державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №36720/28.7-34 від 25.08.2023 року [PERSON] має заборгованість по аліментам станом на 01.08.2023 року - 111845,65 грн. (а.с.10) Згідно характеристики Пальмирівського старостинського округу П`ятихатської міської територіальної громади Поліян В.В. проживає разом з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .Батько приділяє належну увагу вихованню та створенню належних умов проживання своїх дітей, діти перебувають на його утриманні.Мати [PERSON] на території старостинського округу не зареєстрована та не проживає. [PERSON] спиртними напоямине зловживає, не є порушником громадського порядку. (а.с.11) Згідно характеристики Жовтоолександрівського ліцею П`ятихатської міської ради №144 від 22.08.2023 року [PERSON] , [INFO] проживає з батьком,який приділяє належну увагу вихованню сина.Мати участі у вихованні та навчанні [PERSON] не приймає.Батьківських зборів не відвідує у навчанні не допомагає.Вся робота по навчанню та вихованню сина виконується батьком. (а.с.12) Згідно копії договору дарування від 08.08.2007 року [PERSON] подарував [PERSON] будинок з господарчими будівлями по [ADDRESS] .(а.с.18) Згідно довідки виданої виконавчим комітетом П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області№322 від 29.08.2023р., [PERSON] , [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 07.11.2014 р. по 09.08.2023 р. За заявою власника будинку 09.08.2023 р. [PERSON] знята з реєстрації місця проживання, на данний час на території Пальмирівського старостинського округу не зареєстрована та не проживає,місце знаходження її не відомо. (а.с.22) Відповідно до рішення виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 14.12.2023 року, - визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с.100-103) Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зі змісту позовної заяви вбачається, що батько дитини - відповідач [PERSON] повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, а саме: з дітьми не проживає, відтак не проявляє материнської турботи щодо малолітніх синів, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та успіхами у навчанні та вихованні, а також матеріально не забезпечує. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, суд приймає до уваги те, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Крім цього вирішуючи даний спір, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у справі № 402/428/16-ц від 17 жовтня 2018 року, яка зводиться до такого.Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини, яка не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Отже, своїми діями відповідач порушує свої зобов`язання, закріплені в ст. 51 Конституції України, а саме, " Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття ". У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки остання не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, виховання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток синів як складову виховання, а тому позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.166 СК України, - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судові витрати по справі відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved