Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в особі представника Костюшок П.М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 11 лютого 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір № 851494895. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру боржників № 132 від 04.05.2021 до Договору факторингу №28/1118-01, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 851494895. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Згідно п.2.1 Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно п.4.1 Договору, Сторони погодили, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, у формі встановленій у Додатку до цього Договору. Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу № 20102022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 59849, 21 грн, з яких 17834, 21 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 42015, 22 грн - сума заборгованості за відсотками. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 851494895 в розмірі 59849, 43 грн. А тому, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також 2684 грн сплаченого судового збору. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. 23.11.2023 відповідачем [PERSON] через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позов вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Так, позивачем не надано доказів того, що він отримав саме 17 834, 21 грн кредиту. Крім того, відповідно до договору, позивач зобов`язувався надати кредит на суму 2 300 грн, а відповідно до додаткових угод зобов`язувався збільшити суму кредиту на певні суми. В той же час жодних доказів того, що ним були отримані зазначені суми, позивачем суду не надано, ці факти не підтверджуються ні платіжними дорученнями, ні іншими документами, не надано доказів видачі коштів та, яким саме способом/ шляхом. Також, позивач не надав суду копію договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» та не надав Реєстри прав вимоги, що позбавляє суд можливості встановити зміст такого правочину, зокрема, предмет договору, права та обов`язки сторін тощо. Окрім того, його кредитний договір від 11.02.2021 не може стосуватись договору факторингу та Реєстрів прав вимоги, оскільки станом на 28.11.2018 його ще не існувало у природі. Його борг, якщо він був, не міг перейти за вищевказаними договорами, через те, що його ще не існувало. Відповідно не зрозуміло, з яких правових підстав ТОВ «Таліон Плюс» передало зазначений борг позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а тому до позивача не могли перейти права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сам по собі витяг з реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 201022 від 20.10.2022 за відсутності копії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 не засвідчує перехід права вимоги до нього за Договором від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки суд позбавлений можливості дослідити зміст договору факторингу та встановити, що перехід цих прав здійснюється саме з моменту підписання сторонами реєстру прав вимоги. Указані обставини дають підстави дійти висновку, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами факт того, що до ТОВ «Таліон Плюс» від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло право вимоги до нього за Договором. При цьому позивач надав суду копію Договору факторингу№ 20102022 від 20.10.2022, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимог. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги №2 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 до фактора перейшло право вимоги до нього за Договором. Разом з тим, оскільки позивач не довів суду факт набуття ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до відповідача за Договором, саме по собі укладення між ТОВ «Таліон Плюс» та позивачем Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 не є підтвердженням набуття позивачем права вимоги до нього, оскільки позивач не довів, що таким правом був наділений первісний кредитор ТОВ «Таліон Плюс». При цьому, доводи позивача про те, що Договір факторингу № 20102022 від 20.10.2022 є дійсним та не оскаржувався, не свідчать про безумовний перехід права вимоги до відповідача від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Більше того, позивач не надав докази того, що після укладення Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 були виконані вимоги ст. 1082 ЦК України та відповідач отримав письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні була визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Крім цього, сам по собі факт укладення договору факторингу не створює для відповідача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у договорі. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора відповідач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги, а новий кредитор зобов`язаний надати докази існування боргу саме у такому розмірі, про стягнення якого заявлено відповідну вимогу. Також позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором від 11.02.2021 за період з 06.03.2023 по 31.08.2023. Із вказаного розрахунку не вбачається, звідки взялась сума основного боргу - 17 834.21 грн. та заборгованість по відсотках - 42 015.22 грн. та з якого часу і по який існує вказана заборгованість, що є важливим для вирішення даного спору. Як вбачається із кредитного договору, кредит надається строком на 20 днів, тобто по 03.03.2021. Із додаткових угод за 11-24 лютого 2021 року вбачається, що сторони домовились збільшити кредитну суму з певної дати, але на строк дії договору від 11.02.2021, тобто по 03.03.2021. Із додаткових угод за 5 березня, 8 березня, 13 березня 14 березня 2021 року вбачається, що сторони домовились збільшити кредитну суму з вказаних дат, але на строк дії договору від 11.02.2021, тобто по 03.03.2021, то на яких підставах після закінчення строку дії договору, кредитор продовжував надавати кошти? Також зазначив, що нарахування позивачем відсотків за межами дії укладеного ним кредитного договору суперечить вимогам закону. 04.12.2023 представник позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відзив є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Так, при поданні позовної заяви, було допущено помилку, не було долучено усіх наявних додатків до кредитного договору № 851494895 від 11.02.2021, а саме: Додаткові угоди до Договору 851494895 від 11.02.2021 за 24.02.2021 на суму 1300 грн, 25.02.2021 на суму 1000 грн, 25.02.2021 на суму 1000 грн, 28.02.2021 на суму 650 грн, 03.03.2021 на суму 500 грн. Укладання додаткових угод підтверджується детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором. Щодо нарахування відсотків за кредитним договором, зазначив, що TOB «ФК «ЄАПБ» не є первісним кредитором, а нарахуванням процентів по кредитним договорам займались первісні кредитори. Нарахування відсотків за користування кредитом є абсолютно правомірним, та підтверджується умовами Кредитних договорів та доказами кредитної заборгованості. Крім того, наданий первісним кредитором розрахунок заборгованості жодним чином не суперечить розрахунку, який було додано до позовної заяви на підтвердження розміру заборгованості за договором, а лише його доповнює та деталізує. Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача. Всі нарахування за порушення кредитних зобов`язань здійснювались виключно первісним позикодавцем. Відтак, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив суд стягнути із відповідача ту заборгованість за Кредитними договорами, яка була нарахована первинним кредитором. Також слід зауважити, що в обґрунтування доводів відзиву на позовну заяву, відповідач посилається на те, що матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором №851494895 від 11.02.2021, однак вказані доводи відповідача спростовуються доданими доказами до матеріалів справи, а саме № 851494895 від 11.02.2021. (TOB «МАНІВЕО), відповідно до якого вбачається, що відповідачем частково погашалася заборгованість за вказаним кредитом, в загальній сумі відповідачем сплачено 10 239 грн. Крім того, вказаний договір у відповідності до вимог чинного законодавства недійсним невизнаний. Щодо договору факторингу між первісними кредиторами зазначив, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підтвердження факту переуступлення права вимоги від TOB «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до Позовної заяви додавалась копія Додаткової угоди № 26 до вказаного договору факторингу від 31.12.2020 (відповідно до якої відображається актуальна редакція договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018), разом з тим і витяг з Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Також зазначив, що оригінали Договору відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28.11.2018, разом з додатками до нього, знаходяться безпосередньо у сторін договору - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є стороною вищезазначеного Договору відступлення права вимоги, і не здійснювало контроль за процесом його укладення та виконання, тому одним із оригіналів повного тексту цього договору, та додатками до нього, зокрема запитуваними судом доказами, не володіє і не може володіти згідно чинного законодавства України. Крім того звертає увагу суду, що в Реєстрі Боржників до Договору відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28.11.2018 містяться дані щодо боржників право вимоги по яким в подальшому до ТОВ «ФК» ЄАПБ» не відступались, тому Реєстр Боржників являється комерційною таємницею ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». Щодо твердження\~відповідача про\~те,\~що наявний\~борг,\~не міг\~перейти за\~вищевказаним договором\~через те,\~що його\~не існувало\~у природі,\~вказав,\~що сторони\~погодили,\~що первісний\~кредитор має\~право щоденно\~передавати (відступати)\~новому кредитору\~свої права\~вимоги до\~позичальників,\~а новий\~кредитор зобов`язаний\~набувати такі\~права вимоги,\~шляхом підписання\~відповідних Реєстрів\~прав вимоги\~із зазначенням\~ціни договору\~та розміру\~заборгованостей позичальників. Тобто, новий кредитор набуває права вимоги з дати підписання відповідного реєстру права вимоги, а не з підписання самого договору. Щодо відсутності\~повідомлення про\~відступлення права\~вимоги вказав,\~що в\~законодавстві України\~не передбачено\~обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. При цьому, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у задоволенні позову новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. На момент розгляду справи судом відповідачем заперечень щодо відповіді на відзив, подано не було. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Частини 1, 2 ст.\~509\~ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629\~ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За правилом ч.1 ст.205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч. 1, 3 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 та від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України\~«Про електронну\~комерцію» (далі за текстом - Закон), згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст.12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 11 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 851494895, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 2300 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт». Кредит надається строком на 20 (двадцять) днів від дати отримання кредиту позичальником. У випадку надання кредиту не у день укладення договору, загальний строк надання кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання кредиту (п.1.2). Пунктом 1.4. договору встановлено порядок нарахування процентів за користування кредитом, які позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю протягом дисконтного періоду. Цим пунктом охоплюються умови, визначені у пунктах 1.4.1-1.4.3. Згідно з п. 4.1. Договору невід`ємною частиною цього договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надані позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: http://www.moneyveo.ua. Згідно з пунктом 4.4 договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Згідно паспорту кредиту, він надається шляхом переказу грошових коштів Позичальнику в строк до 3-х днів. Статтею 11 Закону передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Також встановлено, що додатковими угодами до договору №851494895 від 11.02.2021, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 11.02.2021, 14.02.2021, 17.02.2021, 18.02.2021, 19.02.2021, 22.02.2021, 23.02.2021, 24.02.2021, 25.02.2021, 28.02.2021, 03.03.2021, 05.03.2021, 08.03.2021, 13.03.2021, 14.03.2021, позивачу було збільшено кредит до 17834 грн. Отже, підписанням договору та додаткових угод, [PERSON] підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли станом на 11.02.2021, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановлений законом строк про всі умови договору, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства. З огляду на викладене на підставі укладеного сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11\~ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. Статтею 639\~ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Отже, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] досягнули згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням електронного підпису. Поряд з цим згідно з абз. 1 ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Відповідно до ст.\~1082\~ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Частини 1, 5 ст.\~81\~ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений Договір факторингу № 28/1118-01, на підставі якого право вимоги до [PERSON] за Договором № 851494895 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 31.12.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Додаткову угоду № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01, у якій сторони дійшли згоди щодо викладу змісту договору в новій редакції. Відповідно до реєстру боржників № 132 від 04.05.2021 до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором № 851494895. Надалі на підставі Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», право вимоги до [PERSON] за Договором № 851494895 перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Надаючи оцінку доводам позивача у цій частині, суд зазначає таке. Так, за правилом ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто за наведеним загальним правилом до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредиторові у зобов`язанні, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір факторингу є підставою для сингулярного правонаступництва, в силу якого не відбувається припинення попереднього кредитного зобов`язання. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу - на стороні кредитора - у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного з їх учасників. Отже, у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших. При цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином у разі відступлення права вимоги новий кредитор замінює собою особу у всіх правах, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні. Зміст зобов`язання як правовідношення визначається сукупністю певних прав та обов`язків, відповідно, у разі описаного відступлення права вимоги до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредитору. У спірних правовідносинах обсяг прав визначається обсягом прав, пов`язаних із обов`язком з повернення суми кредиту і виконанням усіх похідних від цього зобов`язань. Разом з тим, позивач не надав суду копію договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», що позбавляє суд можливості встановити зміст такого правочину, зокрема, предмет договору, права та обов`язки сторін тощо. При цьому долучена позивачем копія Додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, позбавляє суд можливості встановити зміст первісного правочину, зокрема, предмет договору, права та обов`язки сторін тощо. Так само, позивач не надав витяг з реєстру боржників № 132 від 04.05.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», що позбавляє суд можливості встановити перехід права вимоги до [PERSON] за Договором № 851494895. Указані обставини дають підстави дійти висновку, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами факт того, що до ТОВ «Таліон Плюс» від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором № 851494895. При цьому позивач надав суду копію Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимог. Разом з тим позивач надав суду копію Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 не в повному обсязі, що позбавляє суд можливості належно та у повній мірі сприймати зміст цього документу, а також встановити істотні умови такого договору, в тому числі зобов`язання нового кредитора перед первісним кредитором щодо здійснення оплати за придбання права грошової вимоги до боржників, зокрема, до [PERSON] за Договором № 851494895. При цьому сам по собі витяг з реєстру прав вимоги № 2 Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 не засвідчує перехід права вимоги до [PERSON] за Договором № 851494895 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», оскільки, як зазначив суд вище, суд позбавлений можливості дослідити зміст договору факторингу. Так само позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджують, що ТОВ «Таліон Плюс» сплатило ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кошти за передані права вимоги за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, а також, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «Таліон Плюс» кошти за передані права вимоги за Договором факторингу № 20102022 від 20.10.2022. Зокрема, відсутній платіжний документ банківської установи, який би засвідчував факт безготівкового перерахування грошових коштів. При цьому суд звертає увагу, що доводи позивача про те, що Договори факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та № 20102022 від 20.10.2022 є дійсними та не оскаржувалися, не свідчать про безумовний перехід права вимоги до відповідача від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а надалі від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Більше того позивач не надав докази того, що після укладення Договорів факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та № 20102022 від 20.10.2022 були виконані вимоги ст.\~1082\~ЦК України та відповідач отримав письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні була визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. При цьому сам по собі факт укладення договору факторингу не створює для відповідача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у договорі. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора відповідач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги, а новий кредитор зобов`язаний надати докази існування боргу саме у такому розмірі, про стягнення якого заявлено відповідну вимогу. Крім цього, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов Кредитного договору № 851494895 відповідачу був наданий кредит, при цьому унаслідок порушення відповідачем узятих на себе зобов`язань виникла прострочена заборгованість, яка станом на 31.08.2023 становить 59849, 43 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 17834, 21 грн; заборгованість за відсотками 42015, 22 грн. На підтвердження цих обставин позивач надав суду розрахунки заборгованості за кредитним договором. Однак обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. При цьому первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 при розгляді цивільної справи № 200/5647/18. Проте у матеріалах даної справи виписки з карткових рахунків відсутні. Посилання позивача на наявність роздрукованих розрахунків заборгованості за кредитним договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити обставини видачі кредиту та його розміру, а також розмір заборгованості по кредиту та правильність його визначення. Більше того, суд звертає увагу, що надані розрахунки заборгованості за кредитним договором №851494895 здійснені лише з моменту укладення позивачем договорів факторингу, а не безпосередньо з моменту укладення банком та відповідачем кредитних договорів, що позбавляє суд можливості в повній мірі здійснити правильність проведених позивачем розрахунків, в тому числі нарахування відсотків. Також, додані позивачем до відповіді на відзив платіжні доручення, в яких отримувачем вказано відповідача, кредит рах.№ [NUMBER] , та призначення платежу: «про переказ коштів згідно договору №851494895 від 11.02.2021, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer». Проте, такі не підтверджують, що грошові кошти були отримані відповідачем, і що йому належав вказаний кредитний рахунок, оскільки в матеріалах справи відсутні будь які дані, що відповідачу належала платіжна картка №4149-43ХХ-ХХХХ-7545, крім того відсутня виписка по вказаному рахунку, яка б свідчила про використання цих коштів відповідачем. Відтак позивач не довів належними та достатніми доказами, що зазначена заборгованість дійсно має місце та що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2684 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 44732 від 03.10.2023. Відповідно до ч.1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст.141\~ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак з урахуванням вказаних норм закону, сплачений судовий збір слід покласти на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed