Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

В жовтні 2023 року\~ [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстровані громадяни: [PERSON] , [INFO] (чоловік позивача, дата реєстрації - 17.03.2009 року); [PERSON] , [INFO] (дата реєстрації - 17.03.2009 року), відповідач - [PERSON] , [INFO] (колишній чоловік дочки, дата реєстрації - 17.05.2019 року). Однак, відповідач [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Позивач зазначає, що відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, квартирою він не цікавиться, перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію, несе додаткові витрати на комунальні послуги. Крім того зазначила, що відповідач з 2019 року не проживає в квартирі, так як він виїхав в м. Київ, та проживає там з батьками. Враховуючи вищенаведене, вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому позивач як власник житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2023 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 25 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Одночасно залучено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Судом 01.02.2024 року за вх..№6420 отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві зазначив, що 18 липня 2009 року між ним та [PERSON] , [INFO] було зареєстровано шлюб. Після одруження Відповідач з дружиною якийсь час проживали в [ADDRESS] . У вказаній квартирі знаходилось їхнє спільно нажите майно та речі, речі їхньої спільної доньки - [PERSON] . У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та запровадженням на території України воєнного стану, його дружина з донькою тимчасово виїхали до однієї з країн західної Європи - Швейцарії. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі за № 357/6864/22, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. На даний час колишня дружина та малолітня донька продовжують перебувати за кордоном. Відповідач зазначає, що не дивлячись на такі обставини, за останній період відвідував батьків його колишньої дружини за місцем своєї реєстрації, у період активних обстрілів м. Києва проживав у вказаній квартирі, та з цього моменту пройшло менше одного року. На даний час в квартирі знаходяться його особисті речі - одяг, побутова техніка, книжки та інше майно. Позивачка до нього з пропозиціями щодо зміни місця реєстрації ніколи не зверталась та фактично подала позов без його відома. Відповідач зазначає, що матеріали поданої позовної заяви не містять доказів/обґрунтувань звернення до Відповідача з вимогами щодо компенсації вартості житлово-комунальних послуг та неможливості отримання Позивачем субсидії. Зважаючи на наведене, Відповідач вважає, що подана позовна заява є необгрунтованою та безпідставною, побудованою на припущеннях, у зв`язку з чим подана позовна заява не може бути задоволена. Позивач в судове засідання не з`явилася, представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Судом 06.02.2024 року за вх..№7103 отримано заперечення на відзив, за підписом представника позивача адвоката Білоус О.В., в яких останній зазначив, що відзив є безпідставний та неоогрунтованим, просив розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи на адресу суду не направив, причини неявки суду неповідомив. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявні заяви, в яких треті особи просили розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити позов. Суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності сторін та прийняття судового рішення на підставі наявних матеріалів, оскільки всі учасники справи були належним чином та завчасно у відповідності до вимог ЦПК України повідомлені по дату, час та місце слухання справи, представник позивача надав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, відповідач скористався своїм правом та подав суду відзив на позовну заяву, в якому висловив свою позицію щодо позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що позивачу - [PERSON] та третім особам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/4 частині квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором міни від 19.02.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Білик О.Г., який зареєстровано в реєстрі за № 2-663. Згідно витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 22.05.2023 року за № 15.2-03/9131 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані 3 особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає за місцем реєстрації починаючи з 07.05.2019 року, у вказаній квартирі речі останнього відсутні, що підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 17.10.2023 року. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Ч.1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення відповідно до яких, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у житловому приміщені за адресою: [ADDRESS] , як колишній член сім`ї власника майна, однак більше року у вказаному житловому приміщенні без поважних причин не проживає, між власником квартири та ним\~ відсутній договір найму жилого приміщення, його особистих речей у квартирі немає та участі в утриманні житла він не приймає, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, як зазначив відповідач у відзиві, будь-яких перешкод у користуванні квартирою з боку позивача не вчинялося. Суд критично оцінює твердження відповідача щодо періодичного проживання його в спірній квартирі та наявності там особистих речей, оскільки з боку відповідача не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного, а як вказано вище відповідно до частини 1\~ статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] втатив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved