Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернулася до суду із вищезазначеною позовною заявою. Як на підставу позовних вимог посилається на те, що відповідач є батьком їхнього спільного сина - [PERSON] , [INFO] , який на цей час є повнолітнім, але з 01 жовтня 2022 року навчається в Українському державному університеті науки і технологій, м. Дніпро, на бюджетної основі, з терміном завершення навчання по 01 липня 2025 року. Стипендію син не отримує, працювати можливості не має, оскільки є студентом денної форми навчання, а тому потребує допомоги від батьків. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина відмовляється, тому син повністю знаходиться на утриманні матері, тобто позивача, яка отримує заробітну плату, розмір якої після відрахувань становить 4898,42 грн., витрачає кошти на проїзд, проживання, харчування, купівлю канцелярського та креслярського приладдя для сина, тощо. Відповідач одружений, має другу дитину, але працює, служить в ЗСУ і тому може надавати допомогу сину на час його навчання. Просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2022 року і до закінчення терміну навчання - 01 липня 2025 року. Стислий виклад позиції відповідача. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що повнолітній син не проживає з матір`ю, оскільки згідно з матеріалами справи навчається у місті Дніпро, отже і постійно там мешкає, тому вона не мала права звертатися до суду з чим позовом, а отже, є неналежним позивачем. Крім того, зазначив, що повнолітній син на цей час працює, отримує заробітну плату і, що позивачем не надано достатніх, належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що він потребує допомоги від батьків. Просив врахувати, що в позові нічого не зазначено про те, що він має на утриманні неповнолітню дочку, 2014 року народження, у зв`язку з чим, з урахуванням всіх обставин правові підстави для задоволення позову відсутні. Короткий зміст письмових пояснень позивача. Позивач позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити, вважає непереконливими доводи відповідача, оскільки вона в позові вказувала про наявність у нього дитини, про те, що він є військовослужбовцем, а доходи, які син отримував з січна по березень 2022 року не відносяться до періоду, коли вона подала позов. Процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до суду 19.04.2023. 03.05.2023 судом отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. 03.05.2023 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 14.06.2023 року судом ухвалено заочне рішення у справі, позовні вимоги були задоволені частково - з дати звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 31.10.2023 за клопотанням представника відповідача було витребувано докази по справі. 12.12.2023 заочне рішення від 14.06.2023 скасовано, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Сторони та третя особа про день, час та місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку, але в судове засідання не з`явилися, від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, оскільки син сторін працює, має постійне місце роботи, а ому не має права на отримання аліментів за рахунок батька. Наполягає на тому, що син навчався у м. Дніпро, а тому у позивача не було права на звернення до суду з цим позовом згідно з положеннями ч.3 ст.199 СК України. Від третьої особи будь-яких заяв (клопотань) не надходило. За таких обстави суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наданих ними доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.223 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Сторони є батьками третьої особи - [PERSON] , [INFO] /а.с.8/, який з 01.10.2022 року є студентом Українського державного університету науки і технологій IV рівня акредитації, з денною формою завчання, на бюджетній основі. Згідно з наданою позивачем довідкою, термін навчання - по 01.07.2025 року /а.с.13, 62/. Повнолітній син зареєстрований за однією адресою і фактично проживає з позивачем /а.с.10, 11, 63, 64/. Згідно з наданими позивачем доказами, [PERSON] в період з жовтня 2022 по січень 2023 року отримував стипендію у розмірі 2550,00 грн., в лютому-березні 2023, а також в період з травня по жовтень 2023 року стипендію не отримує /а.с.14, 86/. Починаючи з серпня 2023 року, повнолітній син сторін працює, згідно з витребуваною довідкою, отримує заробітну плату у середньому розмірі 7136,21 грн. /а.с.66-67, 87, 95/. Позивач є особою з інвалідністю третьої групи, до 23.10.2023 року працювала, отримувала заробітну плату у середньому розмірі 6 085,00 грн., з 23.10.2023 звільнена за власним бажання у зв`язку з виходом на пенсію /а.с.12, 15, 61, 63/. Відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , 26.02.2022 року призваний Інгулецьким ТЦК та СП на військову службу /а.с.39, 40/, відомостей про доходи відповідачем не надано. Зміст спірних правовідносин. Встановленим фактам відповідають правовідносини з аліментних обов`язків батьків утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК). Аналогічне роз`яснення надається судам в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судова практика, яку використовує суд для спірних правовідносин. Верховний Суд в постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 208/3075/16 зазначив, що обов`язок утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, з урахуванням фактично встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного висновку. Повнолітній син сторін - третя особа по справі [PERSON] , [INFO] , після досягнення повноліття продовжує навчання, навчається на бюджетній основі, стипендію не отримує, працює. Суд критично ставиться до заперечень відповідача, що позивач не мала право звертатися з позовом до суду, оскільки син навчається в іншому місті, з огляду на таке. Навчання третьої особи після досягнення повноліття розпочалося у жовтні 2022 року, тобто під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), і продовжується в період повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, коли навчання здійснюється в більшості навчальних закладів в режимі «онлайн», до того ж, наданою позивачем довідкою ОСББ «Вікторія» підтверджено фактичне проживання [PERSON] за однією адресою з позивачем. Крім того, суд враховує, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Разом з тим, за змістом ст.199 СК України, батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, за одночасної наявності таких умов: батьки можуть надавати матеріальну допомогу, а діти потребують такої допомоги у зв`язку з навчанням. Суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що повнолітній син потребує допомоги від батьків, оскільки він працює на постійної основі, має дохід у вигляді заробітної плати, і з огляду на його роботу за місцем проживання, суд вважає, що позивачем не доведено понесення витрат, пов`язаних з навчанням повнолітнього сина, зокрема, витрати на проїзд сина та проживання за місцем знаходження навчального закладу належними доказами не підтверджені, як і не доведені витрати на придбання необхідних для навчання матеріалів, канцелярського приладдя, тощо, а, отже, такі витрати відсутні. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За викладених обставин, суд, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача, яка звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed