Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Полтавський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення допомоги по безробіттю. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.12.2021 року відповідач зареєструвався в Полтавській міськрайонній філії Полтавського обласного центру зайнятості, як такий, що шукає роботу. На підставі поданої заяви від 17.12.2021 року йому було надано статус безробітного з 17.12.2021 року та призначено виплату допомоги по безробіттю. 13.09.2022 року [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено реєстрацію безробітного, в зв`язку з надходженням заяви про відмову від послуг служби зайнятості. 27.06.2022 року здійснено перевірку обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним та було виявлено, що [PERSON] отримував виплату «Заробітна плата» за березень 2022 року у Комунальному підприємстві «Харківспецбуд». 27.06.2022 року до Комунального підприємства «Харківспецбуд» направлено лист, щодо підтвердження періоду трудових відносин з [PERSON] . В ході розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним встановлено факт виконання безробітним оплачуваної роботи з 16.03.2022 року. Крім того, відповідач в період з 23.03.2022 року по 25.03.2022 року пройшов курси професійного навчання за навчальною програмою «Технології ремонтно-відновлювальних робіт на дорогах». Внаслідок таких дій відповідач незаконно отримав допомогу по безробіттю за період з 16.03.2022 року по 12.09.2022 року в сумі 36722,90 грн. та з нього підлягає відшкодуванню вартість соціальних послуг в розмірі 349,65 грн. (професійне навчання). Позивач звертався до відповідача із заявами про необхідність повернення надмірно виплачених коштів у добровільному порядку, однак кошти відповідачем не були повернуті, а тому просить стягнути з відповідача допомогу по безробіттю в сумі 36722,90 грн. та вартість соціальних послуг в розмірі 349,65 грн., всього 37072,55 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Ухвалою судді від 28.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідачу [PERSON] було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками за адресою його місця реєстрації, але до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ст.128 ЦПК України судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Крім того, відповідач повідомлений про розгляд справи згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення, однак у визначений йому строк відзиву на позов або інших клопотань суду не подав. Отже, відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та розгляд даної справи в суді. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.12.2021 року [PERSON] звернувся до Полтавської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості, із заявами про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с.32,39). Актом № 317 від 15.09.2022 року розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що [PERSON] перебував на обліку в Полтавській міськрайонній філії Полтавського обласного центру зайнятості, як безробітній у період з 17.12.2022 року по 13.09.2022 року та в березні 2022 року був працевлаштований у Комунальному підприємстві «Харківспецбуд» (а.с.17). Наказом №75/К від 16.03.2022 року про прийняття на роботу, [PERSON] прийнятий на роботу 16.03.2022 року на посаду водія автотранспортних засобів (КП 8322) (а.с.18). Наказом №101/1/К від 25.03.2022 року, про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] 25.03.2022 року звільнено з посади водія автотранспортних засобів (КП 8322), згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.20). Згідно копії наказу №56 від 16.09.2022 року про повернення допомоги по безробіттю [PERSON] , відповідача зобов`язано повернути незаконно отримані кошти в сумі 36722,90 грн. (а.с.16). Наказом №64 від 27.09.2022 року про повернення коштів вартості навчання [PERSON] , відповідача зобов`язано повернути кошти витрачені на професійне навчання в сумі 349,65 грн. (а.с.13). Відповідно до розрахунку вартості навчання безробітного [PERSON] та договору №165022032200007 про професійне навчання безробітного вартість навчання строком 24 години у період з 23.03.2022 року по 25.03.2022 року становить 349,65 грн. (а.с.23, 26-27). Полтавський обласний центр зайнятості пропонував [PERSON] добровільно відшкодувати кошти, виплачені як допомога по безробіттю у сумі 36722,90 грн. та витрачені на професійне навчання у сумі 349,65 грн., що підтверджено копіями листів від 16.09.2022 вих. №16146/1416-22 та від 27.09.2022 вих. №16146/1487-22. [PERSON] у своїй заяві від 09.11.2022 року зобов`язувався добровільно погасити борг (а.с.11), однак вищевказані кошти відповідачем не повернуті. Згідно статті 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 4 Закону «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. За змістом ст. 1 вказаного Закону, безробітною визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. За правилами частин другої та третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ, яка визначає права, обов`язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Частиною 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із частиною першою статті 7 Закону №1533 є допомога по безробіттю. Згідно пункту 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України та ДПА України №60/62, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 44 ЗУ «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову Полтавського обласного центру зайнятості до [PERSON] про стягнення допомоги по безробіттю у розмірі 36722,90 грн. та вартість соціальних послуг в розмірі 349,65 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд,

Outcome: approved