Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але у направленій заяві до суду просив розглянути справу у його відсутність, при цьому позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши в позові, що 29.08.2003 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали між собою шлюб, який було розірвано за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2021 року. В період зареєстрованого шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . [INFO] сину [PERSON] виповнилось 18 років, який проживає разом з батьком [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . На даний час він є студентом 2 курсу медичного факультету №2 денної форми навчання Національного медичного університету імені О.О. Богомольця. Строк навчання закінчується 30.06.2028 року. Оскільки [PERSON] навчається на стаціонарній денній формі, не має часу працювати, а навчання потребує значної витрати часу та фінансових витрат, при цьому відповідач [PERSON] має можливість надавати синові матеріальну допомогу на навчання в університеті, отримуючи постійний щомісячний дохід і не маючи протипоказань по стану її здоров`я, тому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця з 23.10.2023 року і до досягнення дитиною 23 років або до закінчення навчання. Син сторін знаходиться на повному утриманні батька. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що при розгляді даної справи судові слід враховувати наявність у батьків можливості надавати таку допомогу дитині, яка досягла 18-річного віку і продовжує навчання; дійсну потребу дитини у наданні їй матеріальної допомоги; вартість навчання (вартість підручників, проїзду до навчального закладу, тощо); стан здоров`я платника аліментів, його матеріальний та сімейний стан, наявність у платника аліментів майна, грошових коштів; інші обставини, що мають значення. Позивачем по справі не надано доказів, що спільний син сторін не може забезпечувати свої потреби самостійно та/або частково, і що саме він несе тягар здобуття вищої освіти сином. В свою чергу відповідач сплачувала аліменти на утримання сина до його повноліття і коли він ще був студентом першого курсу. З її вихідної допомоги при звільнені було стягнуто 364 037 грн. на утримання сина. Відповідач неодноразово зверталась до позивача щодо забезпечення сина шляхом відступлення на його користь їх рівноправних часток у спільній сумісній власності квартири [ADDRESS] , однак дана пропозиція була залишена позивачем поза увагою. Іншого способу забезпечити сина в майбутньому відповідач не має, оскільки в березні 2023 року вона звільнена з роботи у зв`язку з припиненням діяльності підприємства на території України. Єдиний дохід відповідача - це її пенсія по інвалідності. Крім того, на її утриманні знаходиться її матір [PERSON] , яка також є інвалідом і потребує сторонньої допомоги, якій вона також допомагає фінансово. Таким чином, відповідач не має матеріальної та фінансової можливості у допомозі сину. 3-я особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином, але у направленому клопотанні від 7.12.2023 року до суду просив розглянути справу у його відсутність (а.с.88-89), а у своєму поясненні 3-ї особи позов свого батька [PERSON] просив задовольнити в повному обсязі, з викладеними обставинами в позовній заяві він згоден (а.с.87). Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх, непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як встановлено у судовому засіданні, 29.08.2003 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали між собою шлюб (а.с.6), який було розірвано за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2021 року (а.с.8-9). В період зареєстрованого шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Згідно ч.1, ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як наголошує п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. [INFO] сину сторін [PERSON] виповнилось 18 років (а.с.7; 10-11), який зареєстрований та проживає разом з батьком [PERSON] в квартирі [ADDRESS] (а.с.11). Як вбачається з довідки №120/14-859 від 13.09.2023 року [PERSON] на даний час є студентом 2 курсу медичного факультету №2 денної форми навчання Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, строк навчання закінчується 30.06.2028 року (а.с.13). Вказані обставини частково підтверджені електронною формою студентського квитка [NUMBER] , виданого на ім`я третьої особи (а.с.12). Зазначені вище обставини знайшли своє повне підтвердження у судовому засіданні, не були спростовані будь-якими іншими доказами, з ними погодились учасники справи, тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Як передбачає ч.3, ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ч.1, ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як регламентує ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Відповідно до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2024 рік" - установити у 2024 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2920 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 3196 гривень. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, так як відповідач [PERSON] не має можливості сплачувати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки вона сплачувала аліменти на утримання сина до його повноліття і коли він ще був студентом першого курсу, то з її вихідної допомоги при звільнені було стягнуто 364 037 грн. на утримання сина, а в березні 2023 року вона звільнена з роботи у зв`язку з припиненням діяльності підприємства на території України, єдиний дохід відповідача - це її пенсія по інвалідності, крім того, на її утриманні знаходиться матір [PERSON] , яка також є інвалідом і потребує сторонньої допомоги, якій вона також допомагає фінансово. Як вбачається із доданих до відзиву документів, відповідач [PERSON] є інвалідом 3 групи загального захворювання довічно, дата видачі пенсійного посвідчення серія [NUMBER] 21.07.2021 року (а.с.34). Зі змісту довідки до акту огляду МСЕК від 9.10.2018 року [PERSON] рекомендується праця за фахом без дії теплової та іонізуючої енергії, без токсичних речовин (а.с.42). Згідно витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.35-38) та відомостей про трудову діяльність з Реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України (а.с.39-40) [PERSON] з 1.01.2006 року здійснювала свою трудову діяльність на різних посадах юридичних осіб. В останнє відповідач була звільнена з посади провідного фахівця-аналітика з дослідження товарного ринку ТОВ „АСТЕЛЛАС ФАРМА" 31.03.2023 року наказом №3 від 1.02.2023 року на підставі п.1, ст.36 КЗпП України, тобто за угодою сторін. За змістом довідки про доходи №2827 5792 7388 0815 пенсіонер [PERSON] перебуває на обліку в Рівненському об`єднаному управлінні ПФУ в Рівненській області і отримує пенсію по інвалідності з червня по жовтень 2023 року щомісяця по 7 246 грн. 37 коп. (а.с.41). Як вбачається зі свідоцтва про народження (а.с.43), ксерокопії паспорту громадянина України на ім`я [PERSON] (а.с.44-45), довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААВ №303389 (а.с.47-48), пенсійного посвідчення на ім`я [PERSON] (а.с.49) відповідач [PERSON] є донькою [PERSON] , яка є інвалідом 1 групи загального захворювання, довічно, і потребує сторонньої допомоги. Крім того, за змістом постанови про відкриття виконавчого провадження у ВП [NUMBER] від 7.10.2022 року, винесеної головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №753/483/22, виданого 30.09.2022 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх її доходів щомісяця, починаючи з 11.01.2022 року і до повноліття дитини (а.с.50-51). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Савчуком К.П. боржник [PERSON] з січня 2022 року по 10.04.2023 року щомісячно мала заборгованість по сплаті аліментів (а.с.52-53). Таким чином, суд не може покласти в основу рішення пояснення представника відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина [PERSON] , який продовжує навчання, оскільки є інвалідом 3 групи загального захворювання довічно, тобто не може за станом здоров`я, має на своєму утриманні матір [PERSON] , яка є інвалідом 1 групи загального захворювання і потребує сторонньої допомоги, якій вона також допомагає фінансово, а в березні 2023 року вона була звільнена з роботи у зв`язку з припиненням діяльності підприємства на території України, а єдиний дохід відповідача - це її пенсія по інвалідності, оскільки відповідач та її представник не надали доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України, що [PERSON] як інвалід 3 групи потребує сторонньої допомоги та/або за станом здоров`я є непрацездатною або частково непрацездатною, так як вказане не узгоджуються з їх же позицією, що відповідач фінансово утримує свою матір; не надано доказів, що [PERSON] є єдиною дитиною у матері [PERSON] і що місячний дохід останньої не забезпечую потреби на її утримання, а також спростовуються описаними вище витягами, що [PERSON] була звільнена з роботи не за припиненням діяльності підприємства на території України, а за угодою сторін (п.1, ст.36 КЗпП України). Також сторона відповідача не надала доказів, шо [PERSON] немає у своїй власності будь-якого нерухомого майна, при цьому сама відповідач зазначала, що має на праві спільної сумісної власності квартиру в м. Києві, де проживає позивач з сином. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що оскільки син відповідачки [PERSON] продовжує навчання у навчальному закладі на денній формі навчання, при цьому він не має часу на працевлаштування і потребує матеріальної допомоги на харчування, одяг, взуття, витрати, пов`язані з проїздом до місця навчання (навчальні корпуси медичного університету знаходяться в різних районах м. Києва), спеціальний одяг, тощо, а відповідач, його матір, має можливість надавати йому таку матеріальну допомогу, так як є працездатною особою, враховуючи її фінансовий, майновий стан та стан її здоров`я, відсутність доказів, які перешкоджають надавати нею таку допомогу, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини з усіх її доходів щомісяця, що є необхідним та достатнім для його утримання, починаючи з дня подачі позову до суду - 23.10.2023 року, як передбачено ч.1, ст.191 СК України, і до 2.05.2028 року досягнення дитиною 23-річного віку, так як термін закінчення навчання дитини у зазначеному вище навчальному закладі є більшим за вказаний, як зазначено у диспозиції ст.199 СК України, тому в задоволенні решті позовних вимог необхідно відмовити. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 1 211 грн. 20 коп. судового збору, від якого був звільнений позивач при зверненні до суду.

Outcome: partial