Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Позивач,\~ [PERSON] ,\~звернулася в\~суд з\~позовом до\~відповідача,\~Обертинської селищної\~ради Івано-Франківського\~району Івано-Франківської\~області про\~визнання права\~власності на\~земельну частку\~(пай)\~в порядку\~спадкування за\~законом.\~Свої вимоги\~обґрунтовувала тим,\~що її\~матері [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~мешканці [ADDRESS] \~на праві\~власності належала\~земельна частка\~(пай)\~розміром 35,4\~ум.кад.га,\~в с.\~Яківка,\~Івано-Франківського\~району Івано-\~Франківської області,\~виділена на\~підставі рішення\~6\~сесії Яківської\~сільської ради\~22\~демократичного скликання\~від 27.10.1995\~року у\~відповідності із\~сертифікатом на\~право приватної\~власності на\~землю в\~межах середньої\~земельної частки\~серії ІФ-14-28-2,\~зареєстрований в\~Книзі реєстрації\~сертифікатів на\~право приватної\~власності на\~землю в\~межах середньої\~частки за\~№ 00710\~від 03.04.1996\~року.\~За життя\~мати не\~обміняла даний\~сертифікат ні\~на сертифікат\~державного зразка,\~ні на\~державний акт\~на право\~власності на\~земельну ділянку.\~На сьогоднішній\~день немає\~в наявності\~бланків сертифікатів\~державного зразка,\~який би\~можна було\~замінити попередній\~сертифікат,\~виданий сільською\~радою,\~оскільки сертифікат\~державного зразка\~видавався Тлумацькою\~РДА,\~яка на\~даний час\~ліквідована.\~ [INFO] мати\~ [PERSON] \~померла.\~Батько [PERSON] ,\~1956\~року народження\~не проживав\~з ними\~від її\~народження,\~місце його\~перебування невідоме.\~Після смерті\~матері відкрилася\~спадщина на\~належне їй\~на день\~смерті майно.\~Вона являється\~єдиною спадкоємицею\~після смерті\~матері та\~прийняла спадщину.\~Від її\~імені по\~довіреності звернулася\~тітка,\~ [PERSON] ,\~до державного\~нотаріуса Тлумацької\~державної нотаріальної\~контори Івано-Франківської\~області Васильєвої\~Н.М.,\~із заявою\~про видачу\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом,\~однак нотаріусом\~була видана\~постанова про\~відмову у\~вчиненні нотаріальної\~дії,\~а саме\~відмовлено у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~після смерті\~матері,\~у зв`язку\~з тим,\~що відсутній\~правовстановлюючий документ,\~який підтверджує\~право власності\~на спірне\~майно.\~Даний факт\~позбавляє її\~права на\~оформлення спадкового\~права на\~дану земельну\~частку (пай).\~Просила встановити факт приналежності [PERSON] даного\~сертифікату,\~в якому\~невірно зазначено\~прізвище -\~« [PERSON] » замість\~правильного « [PERSON] » тавизнати за нею право власності на вказану земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, однак у позовній заяві просила розглядати справу у її відсутності. Представник відповідача, Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в судове засідання не з`явився. Від нього 12.01.2024 року надійшла заява, в якій зазначив, що позов визнає у повному обсязі та просив розглядати справу без його участі (а.с. 35). 27.12.2023 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Відповідно до п.1 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», установлено, що приватизація земель, які перебувають у користуванні сільськогосподарських підприємств і організацій, є невідкладним першочерговим заходом у здійсненні земельної реформи в Україні. Передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції проводити на добровільних засадах, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє. Згідно п.2 вищевказаного Указу Президента України, рекомендовано місцевим Радам народних депутатів за участю Державного комітету України по земельних ресурсах ужити заходів щодо прискорення передачі відповідно до земельного законодавства безплатно у колективну власність земель колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність. Організаціям землеустрою здійснювати у якомога коротші строки поділ земель, які передано у колективну власність, на земельні частки (паї) без виділення їх у натурі (на місцевості). Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Пунктом п.3 даного Указу Президента України установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією, що зазначено у п.5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». На виконання вищевказаних Указів Президента України, Івано-Франківською обласною радою народних депутатів 31.07.1995 року було розроблено та затверджено «Положення про сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (в умовних кадастрових гектарах) та сам бланк Сертифікату (а.с. 30-31). Постановою КМУ від 12.10.1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)», затверджено форму сертифікату на право на земельну частку (пай) та зразок Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Судом встановлено, що згідно копії сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-28-2 за реєстраційним № 00710, який зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої частки за № 710 від 03.04.1996\~року,\~ [PERSON] на\~праві власності\~належала земельна\~частка (пай)\~розміром 35,4\~в умовних\~кадастрових гектарах\~на території\~Яківської сільської\~Ради Тлумацького\~району,\~виділеного на\~підставі рішення\~сесії Яківської\~сільської Ради\~народних депутатів\~від 27.10.1995\~року (а.с.\~5). Даний сертифікат виданий за формою, яка розроблена Івано-Франківською обласною радою народних депутатів 31.07.1995 року та підлягав заміні на сертифікат державного зразка, форма якого затверджена Постановою КМУ від 12.10.1995 року або на державний акт, що посвідчує право власності на землю при виділенні меж ділянки на місцевості, у встановленому законом порядку. Однак, [PERSON] даної заміни не здійснила. Відповідно до ч. 9 та 10 ст. 5 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Згідно ст. 6 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва. Статтею 23 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Пунктом 2 розділу VІІ Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначається, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно копії рішення шостої сесії Яківської сільської Ради народних депутатів 22 демократичного скликання від 27.10.1995 року «Про передачу земель призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у власність» сесія Яківської сільської Ради народних депутатів вирішила затвердити матеріали паювання землі та передати землі, які призначені для товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 527,8 га на території Яківської Ради народних депутатів безоплатно у приватну власність громадянам в межах середньої земельної частки без визначення меж ділянок в натурі, згідно з додатком (а.с. 7-8). Та, відповідно до копії списку громадян, що мають право на приватизацію землі [ADDRESS] числиться [PERSON] (а.с. 9). Довідкою, виданою Яківським старостинським округом Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 475 від 24.11.2023 року, підтверджений факт того, що [PERSON] дійсно включена в списки громадян, що мають право на середню земельну частку (пай), які є складовою проекту роздержавлення і приватизації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Яківської сільської ради згідно рішення сесії № 1-6/1995 від 27.10.1995 року. Розмір земельної\~частки (паю)\~становить\~35,4\~умовних\~кадастрових\~гектара. 03.04.1996 року [PERSON] було видано сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серія ІФ-14-28-2/00710, реєстраційний номер 710 (а.с. 10). Позивач, [PERSON] , народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.06.1981 року (а.с. 19). 09.05.1998 року позивач та [PERSON] \~уклали шлюб\~і останній\~присвоєно прізвище\~« [PERSON] »,\~що підтверджується\~копією витягу\~з Державного\~реєстру актів\~цивільного стану\~громадян про\~державну реєстрацію\~шлюбу щодо\~підтвердження дошлюбного\~прізвища №\~00042186516\~від 07.11.2023\~року (а.с.\~22). 11.04.2008\~року шлюб\~між ними\~було розірвано,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про розірвання\~шлюбу серії\~ [NUMBER] (а.с. 20). 13.09.2014\~року позивач\~ [PERSON] \~уклала шлюб\~із [PERSON] та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13.09.2014 року (а.с. 21). Мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.04.2003 року (а.с. 12). У довідці виданій Яківським старостинським округом № 5 Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 27.11.2023 року № 484 встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . На день смерті проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . З дня смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступила дочка [PERSON] , до дня смерті проживали разом і вели спільне господарство. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався в Яківській сільській раді (а.с. 11). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 442/1904/20(провадження № 61-7816св21) «під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16». У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17 (провадження № 61-18392св19) вказано, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає встановленим фактом приналежності [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме: сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-28-2 за реєстраційним № 00710, який зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої частки за № 710 від 03.04.1996 року, яке було видане з помилкою у прізвищі - « [PERSON] » замість правильного «[PERSON] ». Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. В силу\~ст.\~1268\~ЦК України\~(в\~редакції 2003\~р.),\~спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або її\~не прийняти.\~Відповідно до\~ст.ст.\~1268,\~1269\~ЦК України\~(в\~редакції 2003\~р.),\~діями,\~які свідчать\~про прийняття\~спадщини вважається:\~постійне проживання\~спадкоємця разом\~із спадкодавцем\~на час\~відкриття спадщини\~або подача\~спадкоємцем у\~шестимісячний термін\~заяви про\~прийняття спадщини\~до нотаріальної\~контори. Від імені [PERSON] імені по довіреності звернулася [PERSON] до державного нотаріуса Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвої Н.М., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їй було відмовлено, у видачі свідоцтва на право власності на спірну земельну частку (пай), у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності на спірне майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 546/02-31 від 07.11.2023 року (а.с. 13). Згідно копії спадкової справи № 17/2022, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки була зареєстрована та проживала із спадкодавцем за однією адресою, інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає (а.с. 41-50). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Частин 2 статті 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює судове рішення про задоволення позову. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.\~548,\~549\~ЦК України\~(в\~редакції 1963\~р.),ст. 316-319, 328, 392, 1216-1222, 1268-1269 ЦК України, ст. 5, 23, 81, 152 ЗК України та

Outcome: approved