Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Процесуальні\~дії по справі. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , згідно якого просить стягувати з [PERSON] [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно із дня подання цієї заяви до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду. 27.10.2023 суд у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України звернувся до Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради з метою отримання інформації, щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON] . 31.10.2023 на адресу суду з Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради надійшов лист, згідно якого гр. [PERSON] [INFO] \~ зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 07.11.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначив на 06.12.2023. Ухвалою від 06.12.2023, яка в порядку\~ ч.5 ст.\~ 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання\~ від 06.12.2023,\~ суд відклав розгляд справи по суті на 09.01.2024, в зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою від 09.01.2024, яка в порядку\~ ч.5 ст.\~ 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання\~ від 09.01.2024,\~ суд відклав розгляд справи по суті на 06.02.2024, в зв`язку з неявкою відповідача, та подальший виклик відповідача ухвалив здійснювати шляхом розміщення оголошення на офіційному\~ вебсайті судової влади України. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків у зв"язку з тим, що відповідач добровільно не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання їх спільної неповнолітньої дитини, що проживає з позивачем. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на протязі року проживала з [PERSON] без реєстрації шлюбу внаслідок чого у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач доводить, що спільне життя у сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів\~ на сімейні\~ відносини, права та обов`язки\~ подружжя, а тому вони припинили шлюбні стосунки та проживають окремо на протязі останніх шести років. Відповідач добровільно достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини\~ не надає. Позивач зауважує, що відповідач знаходиться у працездатному віці, інших утриманців немає, має рівні разом з нею\~ обов`язки з утримання дитини, тому на переконання позивача\~ відповідач\~ має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Сторони в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно. В матеріалах справи міститься заява позивача від 09.01.2024, в якій вона просить справу розглядати без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення у справі не заперечує (а.с. 32а). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки на адресу реєстрації, так судова повістки від 09.01.2024 повернулись на адресу суду як не вручена адресату з причин "за закінчення терміну зберігання" та судова повістка від 06.02.2024, адресована відповідачу з поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання"\~ (а.с.37-40). Одночасно суд\~здійснив виклик\~відповідача в\~судове засідання\~від \~06.02.2024,\~шляхом розміщення\~оголошення на\~\~офіційному вебсайті судової\~влади України ( а.с. 36) Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно із ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За нормами ч.1 ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, з урахуванням наявності умов, за яких можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 06.02.2024. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В ході розгляду справи, суд відповідно\~ до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду. У судовому засіданні від 06.02.2024 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд підписав вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. За даними позивача, від спільного проживання сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON] [INFO] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] , серії [NUMBER] від 18.12.2015 видно, що батьком записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а.с. 5). Позивач проживає з дочкою [PERSON] за однією адресою, що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади (а.с. 8,9). Оскільки\~ дитина сторін проживає разом з позивачем, та, відповідно, перебуває на її утриманні, а відповідач ухиляється\~ від добровільного\~ утримання спільної дитини, позивач\~ в інтересах малолітньої дитини звернулась до суду. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. Згідно із ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У\~ частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Спір\~ у даній справі виник у зв`язку\~ з\~ ухиленням відповідача \~від добровільного утримання неповнолітньої дитини, яка проживає з матір`ю. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 51 Конституції України, статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Сімейним кодексом України\~визначено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як видно з матеріалів справи, сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні \~та потребує матеріальної допомоги. Відповідач відповідно до вимог закону зобов`язаний\~ утримувати дитину, повинен відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі забезпечувати матеріально, однак відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання в добровільному порядку. Доказів утриманні відповідачем\~ своєї малолітньої дитини у добровільному порядку\~ матеріали справи не містять та\~ відповідачем\~ такі в ході розгляду справи не надані. За приписами\~ ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суми прожиткового мінімуму на 2023 рік встановлено Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" . За статтею\~7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік"\~ установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років - 2272 гривні. Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Враховуючи наведене, з урахуванням положень ст.182 СК України щодо мінімального та щодо рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, а також розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, матеріальне становище, стан її здоров`я, а також те, що відповідач є\~ працездатною особою, має задовільний стан здоров`я та те, що\~ відповідно до ч.3 ст.181 СК України, спосіб стягнення аліментів визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, а також зважаючи на унормовану\~ чинним законодавством рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, конкретні обставин справи та подані докази, суд уважає за доцільне\~ визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та досягнення дитиною повноліття. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1\~ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з п.1 ч.1ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат У порядку ст. 141\~ ЦПК України \~ судовий збір покладається на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 1 п. 3\~ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" з відповідача підлягає до стягнення судовий збір\~ у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три\~ гривні шістдесят копійок) у дохід держави.

Outcome: approved