Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

У серпні 2023 року до суду надійшла цивільна справа за вказаним вище позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (далі - Банк). Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Банк указував на те, що 07.02.2022 банком здійснено ідентифікацію клієнта [PERSON] та ним підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Відповідачем погоджено використання ОТР пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, а саме: при здійсненні будь-яких операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР паролю як простого електронного підпису. Сторони домовились, що вказаний ОТР пароль однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаним із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення операцій або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому банком ОТР паролю на фінансовий номер телефону клієнта. У подальшому відповідач 21.02.2022 підписав паспорт кредиту за допомогою ОТР паролю, після чого між банком та [PERSON] за допомогою ОТП пароля було підписано кредитний договір б/н від 21.02.2022 про надання строкового кредиту у розмірі 95 800 грн, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 місяців із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18%. Додатковою з позичальником за допомогою ОТП пароля підписано графік погашення кредиту. Позивач, посилався на те, що при укладенні договору сторони керувались ст. 207, ч. 1 ст. 634 ЦК України, а тому договір укладений у письмовій формі. Позивачем зазначено, що з копії договору від 21.02.2022 вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація. Також згідно з договором відповідач висловив згоду про укладення договору та за допомогою ОТР підпису засвідчив, що сторони узгодили при наданні банком будь-яких послуг позичальнику, в тому числі, але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів позичальника: ОТР - пароль, QR - код, підпис стилусом на планшеті у відділенні банку, кнопки "Підпис", "Підписав", "Підтверджую", "Ознайомився" тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку у мережі Інтернет, де позичальнику надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає позичальнику змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої позичальник надає банку шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами вище. Також з документів вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 1,5 %, вказано розміри комісій та штрафів тощо. Отже сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови. Банк посилався на те, що станом на 08.06.2023 виникла заборгованість за кредитом на загальну суму 90409 грн 98 коп., яка складається з: 78183 грн 45 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 12226 грн 53 коп.- заборгованість за нарахованими відсотками, про що надано розрахунок. На підтвердження наявності суми заборгованості надано виписку по рахунку, з якої вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Вказуючи на те, що позичальник порушив вимоги договору позивач, посилаючись на ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 21.02.2022, станом на 08.06.2023 у розмірі 90409 грн 98 коп., яка складається з: 78183 грн 45 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 12226 грн 53 коп.- заборгованість за нарахованими відсотками, та судові витрати у розмірі 2 684 грн судового збору. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 11.08.2023 відкрито провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 21.09.2023 постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подавши разом з позовною заявою (а.с. 96) заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримував у повному обсязі та просив їх задовольнити. 26.01.2024 від представника позивача надійшли додаткові пояснення, де роз`яснено порядок використання клієнтом ОТП паролю в якості простого електронного підпису. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Відзив у визначений судом строк не подано. 27.12.2023 представник відповідача подав письмові пояснення, де, посилаючись на ст. 626, 638, 1054, 1055, 207 ЦК України вказував, що у наданій копії договору № б/н від 21.02.2022 відсутній оригінал підпису відповідача, матеріалами справи не підтверджено, що саме ці документи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитного договору неможливо встановити укладання саме цього договору з фінансовою установою та взагалі відношення відповідача до цього кредитного договору. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17, висловленими в постанові від 03.07.2019. Також представник відповідача вказував, що відповідач не отримував кредитні кошти від Банку по зазначеному вище кредитному договору б/н від 21.02.2022 ні з каси, ні на свій поточний рахунок. Іншого способу, відповідно до постанови НБУ № 174 від 01.06.2011 року, надання кредиту в національній валюті фізичній особі на території України не існує. В доданих до позову документах немає документів, які підтверджують укладання зазначеного вище договору позики з відповідачем та факту надання відповідачу кредитних коштів. Вказані документи не підтверджують погодження з фінансовою організацією та відповідачем істотних умов договорів кредиту. Розрахунок заборгованості та надані до суду інші документи також не є документами, які можуть доводити погодження сторонами умов щодо розміру та сплати процентів. Представник відповідача посилався на постанову об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20, де викладена правова позиція, відповідно до якої ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, заявою - анкетою, їх підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту та заяві-анкеті не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Кредитний договір консенсуальний та його укладення відбувається у два моменти, а саме: укладення консенсуальної конструкції кредитного договору у момент його підписання та укладення конструкції реального кредитного договору у момент його виконання фінансовою установою відповідно узгоджених умов консенсуального договору, який створює право у фінансової установи на повернення кредиту та можливості отримання винагороди за його використання. Отже, виходячи з цього, представник відповідача вважає, що кредитного договору № б/н від 21.02.2022 у письмовій формі укладено не було, що у свою чергу свідчить про те, що відповідач з Банком не укладав кредитного договору, тому у нього немає зобов`язань перед позивачем. Також позивачем в розумінні ст. 81 ЦПК України не було доведено факт надання кредитних коштів за кредитним договором № б/н від 21.02.2022. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог Банку у повному обсязі. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу без участі сторін за наявними матеріалами в порядку, передбаченому ч.1 ст. 223 ЦПК України. Судом встановлено наступні обставини. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 07.02.2022 було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку (а.с.9-20). У заяві сторонами погоджено використання позичальником [PERSON] ОТР пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, а саме: при здійсненні будь-яких операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР паролю як простого електронного підпису. Сторони домовились, що вказаний ОТР пароль однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаним із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення операцій або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому банком ОТР паролю на фінансовий номер телефону клієнта. У подальшому відповідач 21.02.2022 за допомогою ОТР паролю підписав кредитний договір б/н від 21.02.2022 про надання строкового кредиту у розмірі 95 800 грн (а.с.21-28). Також [PERSON] 21.02.2022 за допомогою ОТП паролю було підписано паспорт споживчого кредиту "Кредит готівкою" АТ КБ "ПриватБанк" та графік платежів (а.с.28-32). Згідно з наданим банком розрахунком, у відповідача за вказаним кредитним договором станом на 08.06.2023 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 90409 грн 98 коп., яка складається з: 78183 грн 45 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 12226 грн 53 коп.- заборгованість за нарахованими відсотками (а.с.5-6). Довідкою про зміну умов кредитування, [PERSON] 21.02.2022 встановлено кредитний ліміт за картковим рахунком [NUMBER] , - 95 800 грн., який у подальшому не змінювався (а.с. 8). Згідно з випискою з рахунку за договором №б/н за період з 21.02.2022 - 09.06.2023, [PERSON] отримав кошти 21.02.2022 у розмірі 95 800 грн (здійснив покупку на таку суму), у подальшому за період з 25.04.2022 по 21.09.2022 здійснив поповнення картки грошовими переказами, всього 7 операцій на загальну суму 21 196 грн 47 коп., у подальшому поповнень рахунку не було (а.с.7). Норми права, застосовані судом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови таких договорів у сфері кредитних правовідносин розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам та доведені до їх відома, так як друга сторона (споживач послуг банку) лише приєднується до договору, з умовами якого він ознайомлений. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем щодо надання споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Суд враховує наведені висновки, яких дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Оцінка судом аргументів сторін, доказів. З матеріалів справи встановлено, що Банком здійснено ідентифікацію клієнта 07.02.2022, шляхом підписання [PERSON] заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг з використанням ОТР пароля в якості підпису, в якій сторони домовились, що вказаний ОТР пароль однозначно ідентифікує особу клієнта. 21.02.2022 відповідач підписав паспорт кредиту за допомогою ОТР паролю, після чого між банком та [PERSON] за допомогою ОТП пароля було підписано кредитний договір б/н від 21.02.2022 про надання строкового кредиту у розмірі 95 800 грн Підписанням договору позивач підтвердив, що перед укладенням договору йому була надана вся необхідна інформація, він ознайомлений з умовами правил надання коштів у позику, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Отже, договір про надання фінансового кредиту підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 21.02.2022 правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20 (провадження № 61-2904св21). Зазначена вище судова практика ВС у цій категорії справ щодо укладення електронного договору є сталою. При цьому, суд зауважує що відповідач та його представник не заперечували та не спростовували аргументи Банку щодо умов та обставин укладення електронного кредитного договору, зокрема щодо погодження використання ОТР пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису. За таких обставин, з огляду досягнення домовленості між сторонами щодо умов та розміру сплати процентів, вимоги Банку в цій частині ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитом, станом на 08.06.2023 у розмірі 90409 грн 98 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту та нарахованих відсотків. Щодо паспорта споживчого кредиту, який долучено до матеріалів позовної заяви, підписаного позичальником 21.02.2022, то судом взято до уваги, що він відповідає формі та змісту, визначеного для нього додатком 1 Закону України "Про споживче кредитування". Зі змісту паспорта слідує, що сторони погодили при підписанні документів, укладенні правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів позичальника: ОТР - пароль, QR - код, підпис стилусом на планшеті у відділенні банку, кнопки "Підпис", "Підписав", "Підтверджую", "Ознайомився" тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку у мережі Інтернет, де позичальнику надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає позичальнику змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої позичальник надає банку шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами вище. Щодо тверджень представника відповідача про те, що відповідач не отримував кредитні кошти від Банку по зазначеному вище кредитному договору б/н від 21.02.2022 ні з каси, ні на свій поточний рахунок, суд зазначає наступне. Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Такі висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 333/5483/20 та інших. Як встановлено судом, банком надано належний доказ щодо заборгованості відповідача - згідно із виписки з рахунку за договором №б/н за період з 21.02.2022 - 09.06.2023, [PERSON] користувався коштами кредитної картки з 21.02.2022 (покупка, грошовий переказ) по 21.09.2023 (поповнення картки, грошові перекази) (а.с.7). Враховуючи викладене, позовні вимоги Банку підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням №BOJ63B3Т44 від 23.06.2023 про сплату судового збору у розмірі 2684 грн, який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі. В порядку, передбаченому ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: approved