Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

03 липня 2023 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, визначивши заінтересованими особами Покровську міську раду Донецької області, Покровську військову адміністрацію Покровського району Донецької області та [PERSON] (а. с. 1-3 та на звороті). В обґрунтування своїх вимог вказав, що він є сином [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які разом мешкали за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що з 10 червня 2020 року він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , де на час реєстрації мешкав разом зі своєю співмешканкою - [PERSON] , з якою підтримував фактичні шлюбні стосунки. Стверджує, що на початку 2021 року стосунки між ним та [PERSON] різко погіршилися, в них постійно виникали сварки, під час яких вони не могли прийти до спільного бачення нашого подальшого життя. Внаслідок цього, в травні 2021 року вони зі співмешканкою припинили їх стосунки, та він вирішив повернутися до батьків, які мешкали у смт. Шевченко м. Покровськ Донецької області. Разом з цим, стверджує, що з травня 2021 року він фактично мешкав разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що вони жили однією сім`єю, мали спільний бюджет, вели сумісне господарство. Однак, [INFO], через захворювання на COVID-19, померла його мати [PERSON] , а [INFO] з причини тож захворювання помер його батько [PERSON] Поховавши батьків, він залишився жити в батьківському будинку за адресою: [ADDRESS] , де мешкає і по теперішній час. Вказує, що після смерті його батька [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права власності на 1/3 частки земельної ділянки, розташованої в с. Новий Труд Лисівської сільської ради Красноармійського району Донецької області, яка передана для обслуговування жилого будинку-0,25 га, ведення особистого підсобного господарства-0,2402 га, площею 0,4902 га;1/3 частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] ;1/3 частки права на земельну ділянку(пай)у землі, що перебуває у колективній власності КСП ХХІІ партз`їзду Красноармійського району розміром 7,3451 в умовних кадастрових гектарах, які його батько [PERSON] набув у спадщину після смерті його матері [PERSON] . Стверджує, що так як він і спадкодавець постійно мешкали однією адресою на день смерті [PERSON] , він вважав, що прийняв спадщину за законом. При цьому, зазначає про те, що інших спадкоємців, які звернулися за прийняттям спадщини, яка відкрилася після смерті його батька [PERSON] , не має. Тому для отримання свідоцтва про право на спадщину, в травні 2023 року, він звернувся до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Донецької області Дух І.О. Однак, остання йому роз`яснила, що видати таке свідоцтво вона не може, бо він звернувся до неї зі спливом строку на прийняття спадщини, оскільки вони зі спадкодавцем були зареєстровані за різними адресами, а тому факт його проживання з [PERSON] на день його смерті має бути встановлений у судовому порядку. Таким, чином для захисту свої спадкових прав йому необхідно встановити факт проживання зі спадкодавцем на день смерті [PERSON] , тобто, на 16 грудня 2021 року. Ухвалою суду від 07 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху, заявнику надано термін на усунення недоліків (а. с. 23). 13 липня 2023 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 07 липня 2023 року, заявником усунуто (а. с. 25-28 та на звороті). Ухвалою суду від 18 липня 2023 року по справі відкрито окреме провадження та призначено судове засідання на 15 годину 31 серпня 2023 року (а. с. 29), яка надіслана учасникам справи 18 липня 2023 року за вихідним № 20441/23-вих/2-о/204/192/23 (а. с. 31). Протокольною ухвалою суду від 30 січня 2024 року до участі у справі, в якості заінтересованої особи залучено [PERSON] (а. с. 77). У судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, прохав суд їх задовольнити, обґрунтування надав аналогічні тексту заяви. У судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] проти задоволення зави не заперечувала. Представник Покровської військової адміністрації Покровського району Донецької області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 36) та ухвалення рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, що батьками заявника [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] (а. с. 12). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 10), а [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 16). З довідки № 01-09/108 від 19 червня 2023 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а. с. 19) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Разом з цим, у вказаній довідці зазначено про те, що [PERSON] фактично мешкав за вказаною адресою разом із батьком [PERSON] , 1953 року народження по день його смерті [INFO] та вели сумісне господарство. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права власності на майно: 1/3 частки земельної ділянки, розташованої в с. Новий Труд Лисівської сільської ради Красноармійського району Донецької області, яка передана для обслуговування жилого будинку-0,25 га, ведення особистого підсобного господарства-0,2402 га, площею 0,4902 га, право власності на яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 червня 2006 року, за реєстровим № 672 (а. с. 13); 1/3 частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , право власності на яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 червня 2006 року, за реєстровим № 670 (а. с. 15); 1/3 частки права на земельну ділянку(пай)у землі, що перебуває у колективній власності КСП ХХІІ партз`їзду Красноармійського району розміром 7,3451 в умовних кадастрових гектарах, право власності на яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 червня 2006 року, за реєстровим № 674 (а. с. 14). У судовому засіданні, свідок [PERSON] пояснила, що заявник є її племінником, сином її померлого брата [PERSON] . Знає, що [PERSON] , з травня 2021 року мешкав разом із батьком у [ADDRESS] , , бо сімейні відносини із жінкою в нього не склалися. Вказала, що після смерті [PERSON] , його похованням займався [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Приписами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту вказаної статті вбачається, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Приписами ст. 1218 ЦК України визначено, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. З відповіді приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Донецької області Дух І.О. № 330/01-16 від 22 грудня 2023 року (а. с. 67) вбачається, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкова справа не заводилася. Заявник стверджує, що у шестимісячний строк для прийняття спадщини до нотаріуса він не звертався, оскільки вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину, оскільки на дату смерті його батька він мешкав разом з ним. Так, відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з вимогами ч. ч.1,2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Приписами ч. 1 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Нормами ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено та визнавалося сторонами, що спадкоємці [PERSON] , який помер [INFO] , у встановлений законодавством шестимісячний строк з відповідними заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Разом з тим, у ч. 3 ст. 1268 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , тобто станом на 16 грудня 2021 року, останній був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , натомість, інші зареєстровані за вказаною адресою особи на день смерті [PERSON] відсутні. При цьому, судом встановлено, що заявник, на день смерті [PERSON] , був і є, зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією його паспорту громадянина України серії [NUMBER] , що виданий Красноармійським МВ ГУМВС України в Донецькій обл. 14 липня 1999 року (а. с. 9). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з вимогами абз. 4 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Пунктом 12 частини 1 статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи. Реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що сама по собі реєстрація місця проживання спадкодавця за іншою адресою на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України про неприйняття спадщини спадкоємцями, які на час відкриття спадщини фактично проживали разом зі спадкодавцем у одному будинку за однією і тією ж адресою. З огляду на вищевикладене, з урахуванням того, що заявник з травня 2021 року постійно мешкала разом з [PERSON] до самої його смерті - [INFO] , вів із ним спільне господарство, що підтверджується допустимими, достатніми та достовірними доказами та показами свідка, суд доходить висновку, що вимоги заявника зі встановлення того факту, що [PERSON] , [INFO] , проживав разом з батьком [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на день його смерті, за адресою: [ADDRESS] , хоча і був зареєстрованим за іншою адресою [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України та п. 51 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», судові витрати у цій справі відшкодуванню не підлягають. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved