Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "РІАЛЬТО", звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором №210124-33901-1 від 24.01.2021 у розмірі 22551,20 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 24 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] було укладено кредитний договір №210124-33901-1, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. строком на 22 дні, шляхом переказу на його платіжну картку емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 01 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» укладено договір відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М, відповідно до умов якого право вимоги за договором №210124-33901-1 від 24.01.2021 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО». У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору відповідачем, у нього виникла заборгованість, яка станом на 22 серпня 2023 року становить 22551,20 грн., що складається із: 4000 грн. - заборгованості за кредитом; 1751,20 грн. - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 24.01.2021 року по 15.02.2021 року; 16800 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 16.02.2021 по 15.06.2021 (включно) відповідно до п.2 ст.625 ЦК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, останній подав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги визнає частково в розмірі отриманого кредиту відповідачем в сумі 4000 грн. В обґрунтування зазначила, що цей кредит відноситься до споживчих кредитів і відсотки нараховані неправомірно, також вказала, що нарахування 3,5% за процентною ставкою за кожен день є несправедливим у воєнний час, оскільки відповідач мобілізований. Також вказала, що позивачем не надано доказів про незмінність умов договору, які розміщені на сайті позивача. Крім того, просить зменшити суму витрат на правову допомогу до 2000 грн., оскільки заявлена сума витрат не відповідає витраченому часу на складання стандартного позову. Представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що кредитний договір укладений з відповідачем не є споживчим кредитом, відповідачем правомірно нараховано відсотки по кредиту, оскільки їх розмір визначений договором. Щодо розміру витрат на правову допомогу зазначено, що ним подано всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу у вказаному розмірі. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] був укладений кредитний договір №210124-33901-1, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн строком на 22 дні, шляхом переказу на його платіжну картку емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у п.1.3 цього договору (а.с.11-12). Із наданої Акціонерним товариством «комерційний банк «Приватбанк» виписки по рахунку відповідача [PERSON] вбачається, що 24 січня 2021 року на картковий рахунок останнього було зараховано 4000 грн.(а.с.57-58). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що 01 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» укладено Договір відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М, відповідно до умов якого право вимоги за договором №210124-33901-1 від 24 січня 2021 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО», що також підтверджується витягом з акту приймання-передачі №1 від 01 липня 2021 року до договору відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М (а.с.34-36). З розрахунку заборгованості по договору вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №210124-33901-1 від 24.01.2021 станом на 22 серпня 2023 року становить 22551,20 грн., з яких: 4000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 1751,20 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим процентам, 16800 грн. - заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами, згідно п.3.3 договору (а.с.13). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, судом встановлено, що уклавши 24 січня 2021 року кредитний договір №210124-33901-1, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит у визначений договором строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Відповідач, свої зобов`язання за кредитним договором не виконав не повернув у визначений строк отримані у кредит кошти, у зв`язку з чим у позивача виникло право вимоги суми неповернутого кредиту та сплати відсотків за його користування. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, зазначає, що відповідач не заперечує, факт укладання кредитого договору №210124-33901-1 від 24.01.2021 та отримання кредиту в сумі 4000 грн. на свій картковий рахунок. Представник відповідача - адвокат Самородова О.П. посилаючись на Закон України № 891-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо споживчого кредитування і формування та обігу кредитних історій» 15 вересня 2020 року, вважає, що укладений з відповідачем договір кредиту є споживчим кредитом і нарахування таких відсотків за користування кредитом є неправомірним. Крім того, зазначає, що розмір відсотків визначених договором є несправедливий, а також, що позивачем не надано доказів про незмінність умов договору розміщеного на сайті позивача. Так, відповідно до Закону України № 891-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо споживчого кредитування і формування та обігу кредитних історій» 15 вересня 2020 року, у Законі України "Про споживче кредитування" (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 1, ст. 2; 2019 р., № 44, ст. 278) у статті 3: після частини третьої доповнити новою частиною такого змісту: "4. До кредитів за договорами, загальний розмір кредиту за якими не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору, застосовуються вимоги цього Закону, крім частин другої - сьомої, абзацу другого частини десятої та частини дванадцятої статті 9, частини шостої статті 14, статті 19 та частини другої статті 21 цього Закону". Відповідно до п.9 ч.3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань із сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, що застосовуються чи стягуються у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, а також про право кредитодавця та/або нового кредитора залучати до врегулювання простроченої заборгованості колекторську компанію. Відповідно до п.1.1 договору кредиту товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 4000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в п.1.3 цього договору. Кредит надається не на споживчі цілі. Згідно п.1.2 договору кредиту, сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 1,99% від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 726,35%), користування кредитом у межах строку, визначеного в п.1.3 цього договору. Відповідно до п.1.3. договору кредиту, строк надання кредиту та строк дії договору становить 22 дні, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше трьох календарних днів. Згідно п.3.3. договору кредиту, у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3 договору, позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%) кредитом понад строк, зазначений у п.1.3 цього договору. Оскільки, умовами кредитного договору укладеного між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та відповідачем [PERSON] №210124-33901-1 від 24.01.2021, передбачена відповідальність за не виконання умов договору (не повернення у встановлений термін кредиту), та визначена процента ставка яка підлягає нарахуванню у разі неналежного виконання відповідачем умов договору, а також в самому договорі вказано, що це не споживчий договір, тому суд вважає посилання представника відповідача, на те, що укладений договір є споживчим - недоречним. Також, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що процентні ставки визначені договором є несправедливими по відношенню до відповідача, так як відповідач військовий і рішення буде прийматися у період дії військового стану, оскільки відповідач підписуючи кредитний договір, погодився на умови отримання кредиту, та сплату процентів за користування кредитом, які були визначені умовами договору, а також на сплату процентів за неправомірне користування кредитом, які також були визначені договором (п.3.3 договору). Більше того, вказаний кредитний договір укладався на 22 дні з 24.01.2021 року по 15.02.2021 року, та відповідач зобов`язувався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитом - не в період військового стану, і відповідач не був військовим (мобілізованим). Додатково суд звертає увагу, що зазначений кредитний договір, не містить будь який пільг для військових (мобілізованих). Щодо твердження представника відповідача, що позивачем не надано доказів про незмінність умов договору, які розміщені на сайті позивача, що не дає можливості визначити, що саме дані умови договору були погоджені відповідачем, суд зазначає, що в силу ст.81 ЦПК України, ні відповідачем ні його представником не надано суду доказів, що умови спірного кредитного договору були іншими, натомість представником позивача до матеріалів справа долучено копію кредитного договору підписану відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Суд враховує, що розрахунок заборгованості відповідач не оспорював, не надав доказів погашення заборгованості, доводів позивача не спростував. Відтак, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «РІАЛЬТО» є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу разом з позовною заявою представником були надані наступні копії документів: договір про надання юридичних послуг №02/06/2022 від 02.06.2022, довіреність від 15.03.2023, акт приймання-передачі наданих послуг №64/1 до договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, від 30.03.2023, платіжну інструкцію №382 від 12.04.2023 (а.с.38-43) Як зазначено в акті приймання-передачі наданих послуг адвоката Руденка К.В. у вартість послуг увійшли послуги: зі складання позовної заяви про стягнення заборгованості, клопотання про витребування доказів, та складання адвокатського запиту про витребування доказів (а.с.42). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»). Суд звертає увагу, що позовна заява подана про стягнення заборгованості за кредитним договором де ціна позову зазначена в розмірі 22551,20 грн., було призначено три судових засідання та проведено розгляд справи за відсутності сторін, а також, що справа є нескладна, тому визначені представником позивача витрати на правничу допомогу в сумі 9000 грн є неспівмірними зі складністю справи та фактично вчиненими послугами адвоката. Виходячи з принципу розумності, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 2684 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved