Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 22.06.2018 року позивач перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. З грудня 2019 року подружжя спільно не проживає як родина, спільне господарство не ведуть, не мають спільного бюджету. Причиною розірванню шлюбу послугувало втрата почуття кохання один до одного, різні погляди на спільне життя. Відповідач не бажає розірвати шлюб через органи ДРАЦ, тому позивач вимушена звернутися до суду. Просить розірвати шлюб, який укладено 22.06.2018 року з [PERSON] . Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справине заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ч. 1 ст.280ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 22.06.2018 року Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 472, сторони перебувають у шлюбі з 22.06.2018 року. Від шлюбу сторони спільних дітей на мають. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 ст.56СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.110СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються з грудня 2018 року, сторони спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім`я носить формальний характер. Спільних дітей сторони не мають. Враховуючи зазначені норми права та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Оскільки позивачка не наполягає на стягненні судового збору з відповідача, суд залишає судові витрати позивачки по фактично понесеним.

Outcome: approved