Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

короткий виклад обставин справи. 28.12.2023 представник військової частини [NUMBER] [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] з 8.02.2017 проходив військову службу у в/ч [NUMBER] та 23.03.2018 звільнений з такої на підставі пп. «г» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з обвинувальним вироком. За солдатом [PERSON] рахувалося речове майно, строки носіння якого на момент звільнення не закінчилися. Вартість недоношеного речового майна складає 4637, 51 грн. Відповідач добровільно не відшкодував вартість майна, а тому позивач просить стягнути з [PERSON] на користь в/ч [NUMBER] кошти за речове майно, строки носіння якого не закінчилися в розмірі 4637, 51 грн й судові витрати. Процесуальні дії у справі. Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа № 951/1039/23 передана 28.12.2023 судді Гриновець О. Б. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 29.12.2023 прийнято вказану позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у справі. Позиція учасників процесу. У судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав й просив задовольнити такі в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. У судовому засіданні 7.02.2024 позовні вимоги визнав частково та показав, що частину майна віддав, а іншу частину не одержував. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дойшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини п/п [NUMBER] (по стройовій частині) від 8.02.2017 № 29 військовослужбовця військової служби за контрактом солдата [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта [NUMBER] на всі види забезпечення та вважати таким, що з 8 лютого 2017 року справи та посаду водія четвертої гармати другого гаубичного артилерійського взводу одинадцятої гаубичної артилерійської батареї четвертого гаубичного артилерійського дивізіону прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою /а.с. 12/. Із довідки військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України від 3.09.2021 № 233 видно, що військова частина польова пошта [NUMBER] з 1.07.2017 перейшла на умовне найменування «військова частина [NUMBER] » /а.с. 14/. Наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 23.03.2018 № 63 військовослужбовця військової служби за контрактом солдата [PERSON] звільнено з військової служби у запас відповідно до пп. г (у зв`язку з обвинувальним вироком) п. 1 ч. 8\~ст.\~26\~Закону України\~«Про військовий\~обов`язок\~і військову\~службу» та з 23.03.2018 відповідача виключено зі списків особового складу військової частини [NUMBER] . Наказано утримати кошти за недонос речового майна згідно з довідки-розрахунок № 20 у розмірі 4637,51 грн /а.с. 11/. Відповідно до довідки вартості утримання військового майна за недонос солдата [PERSON] , останній отримав майно на суму 4637,51 грн, претензій до перерахунку з урахуванням зносу немає, про що свідчить його підпис /а.с. 23/. Як вбачається із витягу з книги обліку грошових стягнень і нарахувань, на підставі наказу командира в/ч [NUMBER] від 23.03.2018 № 63, довідки-розрахунку № 20 з [PERSON] слід стягнути 4637,51 грн /а.с. 17/. Листом військової частини від 1.07.2023 № 2629 [PERSON] повідомлявся про наявність у нього заборгованості за недонос речового майна в розмірі 4637,51 грн. Такий лист направлявся на адресу відповідача, що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 1.07.2023 /а.с. 15,16/. Застосоване судом законодавство та висновки суду. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Верховного суду від 07.02.2019 по справі № 742/722/17 зазначено, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з абз. 1 ч. 1\~ст.\~9\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Відповідно до абз. 2 ч. 1\~ст.\~9-1\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно\~Міністерством оборони України, у тому числі для\~Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування,\~Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а\~порядок\~грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. Завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори визначає «Інструкція про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період», затверджена\~наказом Міністерства\~оборони України\~від 29.04.2016\~№ 232 (далі Інструкція). Згідно з п. 2 Розділу І Інструкції основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили) в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно- господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період. Відповідно до п. 4 Розділу III Інструкції у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби. Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає\~Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі». Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст.\~6\~зазначеного Закону особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій. Згідно з ч. 2\~ст. 7 Закон України\~«Про матеріальну\~відповідальність військовослужбовців\~та прирівняних\~до них\~осіб за\~шкоду,\~завдану державі» обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами. Відповідно до вимог ч. 1\~ст.\~12\~зазначеного Закону у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку. Оцінивши зібрані в сукупності докази по справі, суд дойшов висновку про задоволення позову, оскільки [PERSON] , як колишній військовослужбовець військової частини [NUMBER] , який звільнений з військової служби у зв`язку з обвинувальним вироком, зобов`язаний відшкодувати завдані державі в особі військової частини [NUMBER] збитки за видане йому речове майно, строк носіння якого не закінчилися, з урахуванням зносу в розмірі 4637, 51 грн. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як заявлені позовні вимоги задоволено повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved