Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

У листопаді 2022 року ТОВ «Фінфорс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 04 жовтня 2021 року ТОВ «Містер Кеш» та [PERSON] уклали електронний кредитний договір № 405546-М За умовами договору сума кредиту складає 13\~000,00 грн. Позичальник зобов`язувався сплачувати 0,597% від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами. При цьому річна ставка дорівнювала 695,34%. Кошти надавалися у користування строком з 04 жовтня 2021 року до 02\~листопада 2021 року. Станом на 02 листопада 2021 року відповідач кошти не повернула та не сплатила відсотки за користування кредитом. Шляхом укладення додаткових угод сторони продовжили строк дії договору до 01 січня 2022 року За умовами додаткового договору строк його дії був пролонгований до 21 лютого 2022 року та за користування коштами в період пролонгації строку дії договору позичальник зобов`язувався сплачувати відсотки за ставкою 2,99%. Станом на 21 лютого 2022 року позичальник свої зобов`язання не виконала, кошти не повернула, внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2\~563,28 грн та зі сплати відсотків 6\~869,02 грн. За договором факторингу № 42987483-102 ТОВ «Фінфорс» набуло право вимоги за спірним кредитним договором до [PERSON] 23 лютого 2022 року новий кредитор повідомив боржника про обов`язок погасити заборгованість за кредитним договором шляхом направлення листа засобами електронного поштового зв`язку. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 405546-М від 04 жовтня 2021 року у розмірі 9\~432,30 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат. Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 01 лютого 2023 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Ухвалою від 05 червня 2023 року Києво-Святошинський районний суд Київської області викликав сторони в судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що 04 жовтня 2021 року ТОВ «Містер Кеш» та [PERSON] уклали кредитний договір № 405546-М, за умовами якого остання отримала в кредит від Товариства кредитні кошти на суму 13\~000,00 грн. Строк кредитування був встановлений з 04 жовтня 2021 року до 02\~листопада 2021 року. Датою повернення сторони погодили 02 листопада 2021 року. Сторони погодили, що за користування кредитними коштами позичальник зобов`язується сплачувати 0,597% від суми кредиту за кожен день користування коштами. Реальна річна ставка при цьому складала 695,34%. Сукупна вартість кредиту за користування коштами до 02\~листопада 2021 року була погоджена сторонами у розмірі 15\~328,30 грн. Додатковою угодою № 1 від 14 жовтня 2021 року до кредитного договору № 405546-М сторони продовжили строк користування кредитом з 03 листопада 2021 року до 13 листопада 2021 року та становили відсоткову ставку за користування коштами у цей період у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування коштами. Відповідно до графіку платежів до додаткової угоди за строк тривалістю 11 днів на суму заборгованості 6\~853,71 грн нарахована сума відсотків за користування коштами у розмірі 2 277,77 грн. Додатковою угодою № 2 від 06 листопада 2021 року до кредитного договору № 405546-М сторони продовжили строк користування кредитом з 14 листопада 2021 року до 28 листопада 2021 року та становили відсоткову ставку за користування коштами у цей період у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування коштами. Відповідно до графіку платежів до додаткової угоди за строк тривалістю 15 днів на суму кредиту 6\~853,71 грн нарахована сума відсотків за користування коштами у розмірі 3\~709,82 грн. Додатковою угодою № 3 від 22 листопада 2021 року до кредитного договору № 405546-М сторони продовжили строк користування кредитом з 29 листопада 2021 року до 22 грудня 2021 року та становили відсоткову ставку за користування коштами у цей період у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування коштами. Відповідно до графіку платежів до додаткової угоди за строк тривалістю 24 днів на суму заборгованості 6\~245,19 грн нарахована сума відсотків за користування коштами у розмірі 3\~728,40 грн. Додатковою угодою № 4 від 24 листопада 2021 року до кредитного договору № 405546-М сторони продовжили строк користування кредитом з 23 грудня 2021 року до 24 грудня 2021 року та становили відсоткову ставку за користування коштами у цей період у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування коштами. Відповідно до графіку платежів до додаткової угоди за строк тривалістю 2 дні на суму заборгованості 3\~493,75 грн нарахована сума відсотків за користування коштами у розмірі 2\~085,90 грн. Додатковою угодою № 5 від 25 листопада 2021 року до кредитного договору № 405546-М сторони продовжили строк користування кредитом з 25 грудня 2021 року до 25 грудня 2021 року та становили відсоткову ставку за користування коштами у цей період у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування коштами. Відповідно до графіку платежів до додаткової угоди за строк тривалістю 1 день на суму заборгованості 2\~563,28 грн нарахована сума відсотків за користування коштами у розмірі 1\~530,30 грн. Додатковою угодою № 6 від 24 грудня 2021 року до кредитного договору № 405546-М сторони продовжили строк користування кредитом з 26 грудня 2021 року до 01 січня 2022 року та становили відсоткову ставку за користування коштами у цей період у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування коштами. Відповідно до графіку платежів до додаткової угоди за строк тривалістю 7 днів на суму заборгованості 2\~563,28 грн нарахована сума відсотків за користування коштами у розмірі 1\~530,30 грн. Угодою до кредитного договору № 405546-М про автопролонгацію від 24 грудня 2021 року сторони погодили строк автопролонгації з 02 січня 2022 року до 21 січня 2022 року. За користування кредитом протягом строку пролонгації сторони погодили відсоткову ставку у розмірі 2,99% за кожен день користування коштами. Таким чином, загальна вартість кредиту станом на 21 січня 2022 року мала скласти 94 32,30 грн. Відповідно до довідки від 23 лютого 2022 року № 23/02-МК за період з 04 жовтня 2021 року до 23 лютого 2022 року сума отриманого відповідачем кредиту склала 13\~000,00 грн, а сплачена за кредитом сума 10\~436,72 грн, нараховані відсотки 11\~903,17 грн, а сума сплачених відсотків 5\~034,15 грн. За підсумком сума заборгованості станом на 23 лютого 2022 року складалася з заборгованості за кредитом у розмірі 2\~563,28 грн та 6\~869,02 грн за час користування кредитними коштами тривалістю у 110 днів. Згідно з договором № 1009/20-2 від 10 вересня 2020 року ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та ТОВ «Еквіфін Україна» уклали договір про надання послуг з приймання та переказу платежів, за умовами якого ТОВ «Еквіфін Україна» доручило ТОВ «ФК «Контрактовий дім» за відповідну плату здійснювати грошові перекази коштів з використанням Реєстру виплат на користь Отримувачів відповідно до правил МПС для сервісів Visa Direct/Master Card Money Send. Сторони визначили, що системою електронного документообігу для виконання умов договору стане система «Вчасно». Згідно з протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Еквіфін Україна» № 0208/21 від\~02\~серпня 2021 року назва ТОВ «Еквіфін Україна» була змінена на ТОВ «Містер Кеш». Кошти за кредитним договором у розмірі 13\~000,00 грн були перераховані на користь [PERSON] , що підтверджується копією документа-підтвердження про успішність операції від 09 вересня 2022 року № 2131, виданого ТОВ «ФК «Контрактовий дім» на користь ТОВ\~«Містер Кеш». Відповідно до договору факторингу від 23 лютого 2022 року № 42987483-102 ТОВ «Містер Кеш» продало, а ТОВ «Фінфорс» придбало право грошової вимоги до третіх осіб-боржників, зокрема і до [PERSON] , за яким сума заборгованості становить 9\~432,30 грн, що вбачається з витягу з додатку № 1 до договору факторингу від 23 лютого 2022 року. Згідно з повідомленням від 23 лютого 2022 року ТОВ «Містер Кеш» направило повідомлення [PERSON] про зміну кредитора у зобов`язанні на ТОВ «Фінфорс». Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого\~немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й\~охоронювані законом інтереси. Згідно з положеннями статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Звертаючись до суду з позовом, Товариство вважає, що його права як кредитора на отримання коштів за кредитним договором порушене, оскільки відповідач не виконав вимоги зобов`язання належним чином. Отже, суду належить надати з`ясувати природу спірних правовідносин та встановити наявність чи відсутність в діях відповідача ознак порушення зобов`язання за спірним договором. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Частиною першою\~статті 530 ЦК України\~встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Частиною першою\~статті 612 ЦК України\~передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі\~статтею 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Кредитодавець довів належними та допустимими доказами виконання зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, перерахувавши у безготівковій форму грошові кошти на рахунок [PERSON] у розмірі 13 000,00 грн. Водночас відповідач не спростував факт надання коштів за кредитним договором, не спростував факт укладення кредитного договору. Тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до вимог пункту 4.1, 4.2 Правил надання коштів у кредит ТОВ «Містер Кеш» з метою отримання кредиту позичальник має бути зареєстрований у ІТС Товариства. Заявник обирає на Веб-сайті Товариства бажані умови кредитування: суму та строк кредиту і розпочинає процес реєстрації в ІТС Товариства. Відповідно до пунктів 4.9, 4.10 Правил заявнику в ІТС Товариства надається можливість ознайомитися з примірочним договором та інформацією, передбаченою частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», про що заявник ставить відповідну відмітку в ІТС Товариства. Після завершення процесу реєстрації заявник ще раз вводить бажані умови отримання кредиту (суму та строк) і надсилає заявку на розгляд товариства. Заявка є одночасно офертою позичальника укласти договір з кредитором. За змістом пункту 5.1 Правил сторони домовилися в частині підписання договору керуватися вимогами Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 5.2 Правил позичальник стверджує, що алфавітно-цифрова/цифрова послідовність, яку отримає заявник шляхом реєстрації на Сайті товариства засобом зв`язку , вказаним під ас реєстрації у його системі та заповнення заявки, в тому числі, але не виключно, шляхом направлення йому СМС-повідомлення, або альтернативними каналами передачі повідомлення за номером телефону, вказаним заявником під час заповнення заявки, та яка додається (приєднується) до електронного повідомлення від заявника, є його електронним підписом, одноразовим ідентифікатором, використовується ним в якості його власноручного підпису та є підтвердженням його особистості. За змістом пункту 5.3 Правил позичальник визнає всі документи, засвідчені з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, еквівалентними за значенням із документами в письмовій формі, підписаними власноручно. Позичальник визнає, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором у повідомленнях, переданих в рамках користування особистим кабінетом, призводить до юридичних наслідків, аналогічно з використанням власноручного підпису відповідно до вимог законів. Порядок укладення електронного договору визначений статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію». \~ \~ \~ \~ Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частини 3, 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до вимог частини шостої статті 11 цього Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: ?надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12\~цього Закону; ?заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12\~цього Закону; ?вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За змістом статті 12 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12\~цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12\~цього Закону, є оригіналом такого документа. Наявні в матеріалах справи копія кредитного договору від 04 жовтня 2021 року № 405546-М, скріншоти з особистого кабінету [PERSON] під час проходження процедури укладення кредитного договору та його підписання за допомогою одноразового ідентифікатора, паспорт кредит, додаткові угоди про продовження строку дії кредитного договору свідчать про виникнення правовідносин між кредитором та боржником, вільне волевиявлення з обох сторін щодо умов зобов`язання з повернення кредитних коштів, та неодноразове волевиявлення сторін на продовження строку тривалості зобов`язання з повернення коштів та сплати відсотків за користування ними. Наявний у справі договір факторингу свідчить про те, що право вимоги грошових коштів за кредитним договором у обсязі 9\~432,30 грн перейшло до позивача ТОВ «Фінфорс». У справі відсутні докази визнання договору факторингу недійсним, а отже на нього поширюється презумпція правомірності правочину. Відповідачкою були здійснені платежі 14 жовтня 2021 року на суму 6\~146,29 грн, 22\~листопада 2021 року на суму 608,52 грн, 24 листопада 2021 року на суму 2\~751,44 грн, 25\~листопада 2021 року 930,47 грн. Відповідно до умов пункту 7.3 кредитного договору у випадку часткового повернення заборгованості зарахування коштів в рахунок заборгованості відбувається в наступному порядку: -в першу чергу погашаються проценти за користування кредитом, нараховані за підвищеною процентною ставкою; -в другу чергу погашаються проценти за користування кредитом, нараховані за стандартною (акційною) процентною ставкою; -в третю ергу погашається сума кредиту; -в четверту ергу погашаються нараховані штрафні санкції. Так кредит надавався на строк з 04 жовтня 2021 року до 02 листопада 2021 року з відсотковою ставкою 0,597% від суми заборгованості. Відповідно до вимог пункту 2.4.6 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти за акційною процентною ставкою в розмірі 0,597% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом, а саме за період з дати видачі кредиту і до запланованої дати повернення кредиту включно. За змістом пункту 7.5 кредитного договору позичальник має право достроково повернути кредит у повному обсязі чи частково. У випадку дострокового повернення кредиту позичальник має сплатити також проценти за період фактичного користування кредитом та інші платежі, передбачені цим договором. У разі якщо отриманих кредитодавцем коштів недостатньо для погашення всієї суми заборгованості, договір продовжує свою дію на раніше узгоджених умовах, а проценти продовжують нараховуватися на фактичний залишок суми кредиту. Згідно з наданою позивачем довідкою відповідач здійснила погашення заборгованості за кредитним договором на суму 10\~436,72 грн, тобто не погасивши у повному обсязі тіло кредиту, і такі дані співпадають з розрахунком, наданим позивачем, водночас відповідач такі відомості не спростував. За таких обставин заборгованість за тілом кредиту становить 2\~563,28 грн. Шляхом підрахунку відсотків від фактичної суми кредитних коштів, суд встановив, що сума заборгованості зі сплати відсотків за період з 04 жовтня 2021 року до 21 січня 2022 року склала 6\~564,45 грн. Крім того, позивач просить суд на підставі вимог пункту 6.5 кредитного договору стягнути з відповідача перерахунок відсотків за користування договором. За змістом вказаного положення договору у випадку застосування автопролонгації строку дії договору та відповідно продовження строку користування кредитом, отриманого за акційною процентною ставкою, позичальник сплачує відсотки за період з дня видачі кредиту до запланованої дати за стандартною процентною ставкою. Відсотки перераховуються як різниця між стандартною та акційною процентними ставками. Угодою до кредитного договору від 24 грудня 2021 року сторони погодили застосування автопролонгації строку дії договору з 02 січня 2021 року до 21 січня 2022 року включно. Оскільки сторони погодили таку умову користування кредитними коштами, то відсотки в період дії акційної відсоткової ставки підлягають перерахунку за стандартною відсотковою ставкою. За таких обставин сума донарахованої заборгованості за відсотками в період з 04 жовтня 2021 року до 02 листопада 2022 року складає 3\~805,96 грн. Крім того, відповідно до пункту 6.6 кредитного договору у разі застосування автопролонгації на суму кредиту позичальника нараховується підвищена відсоткова ставка, яка становить 2,99% за кожен день користування кредитом. Таким чином, обґрунтованою є вимога банку про стягнення грошових коштів на суму 1\~532,80 грн в якості перерахунку на підставі пункту 6.6 договору за період дії акційної відсоткової ставки. В той же час, суд в контексті вимог статті 13 ЦПК України під час розгляду позовної заяви обмежений позовними вимогами, в зв`язку з чим у разі нарахування відсотків у більшому обсязі, ніж заявлено у позові, суд не може виходити за межі позовних вимог. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Фінфорс» про стягнення заборгованості, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2\~481,00 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені на повністю, то вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved