Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

18 вересня 2023 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з даним позовом до відповідача, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права власності будинком [ADDRESS] шляхом скасування заборони (архівний запис), зареєстрованої 24.07.2006 року за №3501269 Першою миколаївською державною нотаріальною конторою, на підставі листа Центрального відділення ощадбанку № 8196 м. Миколаєва від 23.08.1989 року (реєстраційний номер обтяження 3501269) та скасування арешту (архівний запис) , зареєстрованого 07.08.2006 року за № 3567355 Першою миколаївською державною нотаріальною конторою, на підставі ухвали б/н від 16.03.1999 року Народного суду Центрального району (реєстраційний номер обтяження 3567355). В обгрунтування позову посилалася на те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, яку у встановленому законом порядку прийняв спадкоємець за заповітом [PERSON] . На час смерті спадкодавцеві належало право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Однак отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане нерухоме майно позивач не має можливості, у зв`язку з арештом та накладеною забороною відчуження об`єкта нерухомого майна. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 336598661 від 22.06.2023 року вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] накладено дві заборони, а саме:07.08.2006 14:16:41 за № 3567355 реєстратором: Перша миколаївська державна нотаріальна контора, 54001, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Шевченка, 42, та 07.08.2006 року на підставі ухвала, б/н, 16.03.1999, Народний суд Центрального району, Суддя Мурлыгина. У відповідь на адвокатський запит, Центральний районний суд м. Миколаєва повідомив, що за алфавітними покажчиками здійснити пошук справ до 2005 року неможливо. За відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 15.06.2023 року відсутні будь-які виконавчі провадження (відкриті або закінчені) в яких [PERSON] є боржником.За даними Єдиного реєстру боржників [PERSON] також не значиться. На даний час позивач позбавлений можливості повною мірою реалізовувати права користування та розпорядження успадкованим майном через наявність вищезазначених заборон. Таким чином, наявність обтяження та арешту, накладеного на спірний будинок, порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.\~ 06.10.2023 року представником позивача подана позовна заява в новій редакції про припинення обтяження до відповідача Філія - МИКОЛАЇВСЬКЕ ОБЛАСНЕ УПРАВЛІННЯ АТ "ОЩАДБАНК", третя особа Перша Миколаївська державна нотаріальна контора, в якій остаточно просила припинити чинність обтяження нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] шляхом скасування заборони (архівний запис), зареєстрованої 24.07.2006 року в 10:44:13 за №3501269 Першою миколаївською державною нотаріальною конторою, на підставі листа Центрального відділення ощадбанку №8196 м. Миколаєва від 23.08.1989 (реєстраційний номер обтяження 3501269) та скасування арешту (архівний запис), зареєстрованого 07.08.2006 в 14:16:41 за № 3567355 Першою миколаївською державною нотаріальною конторою, на підставі ухвали б/н від 16.03.1999 Народного суду Центрального району, Суддя Мурлигіна (реєстраційний номер обтяження 3567355). 18 жовтня 2023 року представником відповідача АТ "Ощадбанк" подано відзив на позов, в якому просять відмовити у задволенні позову в повному обсязі. Звертає увагу суду на те, що АТ «Ощадбанк» та філія Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» є неналежними Відповідачами у даній справі. Так, АТ «Ощадбанк» не входить до кола суб`єктів державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та не може відповідати за внесення записів про обтяження нерухомого майна. Позивачем не надано доказів, що між ним та Банком існують будь які правовідносини, які б могли бути порушені останнім. На момент подання відзиву на позовну заяву, Позивач не є боржником АТ «Ощадбанк». Договори між АТ «Ощадбанк» та Позивачем а також рахунки на його ім`я для обслуговування кредитних договорів відсутні. Отже, Позивачем не наведено доказів, які б свідчили про існування перешкод щодо реалізації ним права розпорядження власністю (нерухомим майном) та не наведено доказів, які б вказували на вину Банку в реалізації Позивачем своїх прав, а отже визначення філії Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» відповідачем а АТ «Ощадбанк» співвідповідачем у даній справі є необґрунтованим та помилковим. В силу вказаних вище норм матеріального права філія Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» та АТ «Ощадбанк» у даній справі, є неналежними Відповідачами. Вважають, що відповідачем по даній справі має бути особа, яка дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення щодо Позивача, тобто сторона відповідного спірного договору чи державний реєстратор, уповноважений на вчинення реєстраційної дії, за умови порушення останнім прав позивача, а не АТ «Ощадбанк», який жодною дією чи бездіяльністю не перешкоджає володіти, користуватися та розпоряджатися належним Позивачу майном, та не вчиняє інших дій, які б порушували права та інтереси останнього. Водночас Позивачем не надано доказів оскарження бездіяльності державного реєстратора/нотаріуса пов`язаного із невчиненням дій щодо зняття обтяження із майна. Банк жодною дією чи бездіяльністю не перешкоджає володіти, користуватись та розпоряджатись Позивачу зазначеним у позовній заяві майном та не вчиняє інших дій, які б порушували права та законні (охоронювані законом) інтереси останнього, з огляду на що позовні вимоги саме до філії Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» та АТ «Ощадбанк» є безпідставними та необґрунтованими, а отже не можуть бути задоволені судом. Крім цього, зазначають, що Банк, як юридична особа, створений 31.12.1991 відповідно до Закону України від 20.03.1991 «Про банки і банківські діяльність» у формі Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України». 21.05.1999 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 876 Банк перетворений у Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», скорочена назва ВАТ «Ощадбанк». Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 №505 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2003 №261», ВАТ «Ощадбанк» змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», скорочена назва АТ «Ощадбанк». Постановою Кабінету Міністрів України № 568 від 05.06.2019 затверджено зміни до Статуту АТ «Ощадбанк», якими, зокрема, змінено повне найменування Банку з Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Реєстрація змін до Статуту Банку проведена 18.07.2019 Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією за № 1070150387016740. Постановою Кабінету Міністрів України № 958 від 27.08.2022 статут АТ «Ощадбанк» затверджено в новій (чинній на дату подачі даної заяви) редакції. Із Відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вбачається, що датою первинної державної реєстрації створення АТ «Ощадбанк» є 31.12.1991, тобто після передумов, які стали підставою для внесення обтяження, про які вказує Позивач, а тому АТ «Ощадбанк» не може нести будь-яку відповідальність по зобов`язанню, яке виникло та мало місце 23.08.1989. Станом на дату надання Центральним відділенням ощадбанку №8196 м. Миколаєва повідомлення, б/н від 23.08.1989 не існувало як АТ «Державний ощадний банк України», так і юридичних осіб, правонаступником прав і обов`язків яких є Банк, оскільки, як зазначалося вище, відповідно до пункту 3 розділу Загальні положення Статуту АТ «Ощадбанк», останній є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, зареєстрованого Національним банком 31.12.1991 за № 4, а тому АТ «Ощадбанк» не може відповідати за зобов`язаннями, стороною яких не був. Згідно статутних документів Банк є правонаступником прав і обов`язків Державного Ощадного банку України і не являється правонаступником Ощадного банку СРСР (який існував до 1991), за повідомленнями якого 23.08.1989 ймовірно накладалась заборона відчуження майна. Враховуючи вищевикладене, АТ «Ощадбанк» вкотре наголошує, філія Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» так і АТ «Ощадбанк» є неналежним відповідачем та співвідповідачем в даній справі, який жодною дією чи бездіяльністю не перешкоджає позивачу розпоряджатися нерухомим майном та не вчиняє інших дій, які б порушували права та інтереси Позивача. Зазначають, що філія Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» та АТ «Ощадбанк» не допустили порушення прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, а тому не може бути відповідачем та співвідповідачем у даній справі, в силу вимог Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ЦПК України. Наявність будь-яких правових наслідків, спричинених обставинами, на які посилається Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, належними та допустимим доказами не підтверджено. Зазначене вказує на недоведеність існування порушення зі сторони АТ «Ощадбанк» права Позивача та безпідставність заявлених позовних вимог до саме до Банку. Звертають увагу суду на те, що в абзаці 2 п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що відповідачами в справах про зняття арешту (заборони) з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. АТ «Ощадбанк» в даній справі не являється ані боржником, ані особою, в інтересах якої накладено арешт на майно, а навпаки, як зазначено в роз`ясненнях, має бути залучений до справи як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду від 22.09.2023 року позовну заяву [PERSON] до Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, третя особа - Філія - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» - залишено без руху. Ухвалою суду від \~12.10.2023 року \~прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Філія - Миколаївське обласне Управління АТ "Ощадбанк" про припинення чинності обтяження нерухомого майна. , розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.. 06.12.2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача про залучення співвідповідача Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" . 21.11.2023 року до суду надійшло клопотання представника Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" адвокатат Земляного Д.В. про залучення Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" у якості третьої оосби, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача . Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року заяву представника позивача адвоката Мотельчук Ю.І. про залучення співвідповідача задоволено. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" . В задоволенні клопотання представника Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" про залучення товариства в якості третьої оосби, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача- відмовлено. В зв`язку з надмірним навантаженням відкладеносудове засідання на 14-30 годин 01 лютого 2024 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідачів в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи письмових пояснень по суті позову не надав. [INFO] помер [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 13.04.2022 року видано свідоцтво про смерть № [NUMBER] . 19.03.2019 року [PERSON] , який мав зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] склав заповіт, яким все своє майно , яке б йому не належало на день смерті заповідав [PERSON] , [INFO] . Житловий будинок за адресою [ADDRESS] належав [PERSON] на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , виданого Виконкомом Терновського поселкового Совету народних депутатів 28.11.1997 року, зареєстрованого в ММБТІ 19.12.1997 року за №2648. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 336598661 від 22.06.2023 року вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] накладено дві заборони, а саме:07.08.2006 14:16:41 за № 3567355 реєстратором: Перша миколаївська державна нотаріальна контора, на підставі Лист, б/н, 23.08.1989, Центральне відділення ощадбанку №8196 м. Миколаєва; 07.08.2006 року за № 3567355 реєстратором: Перша миколаївська державна нотаріальна контора, 54001, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Шевченка, 42 на підставі ухвала, б/н, 16.03.1999, Народний суд Центрального району, Суддя Мурлыгина. У відповідь на адвокатський запит, Центральний районний суд м. Миколаєва листом від 07.06.2023 року за № 07-02/476/23 повідомив, що за алфавітними покажчиками кримінальних справ за 1989-2000 роки, [PERSON] не значиться, а інформації про арешт (архівний запис) недостатньо для можливості здійснення пошуку в архіві суду судової справи, яка розглядалася в порядку цивільного судочинства, оскільки алфавітні покажчики до 2005 року заповнювалися в суді за даними позивача. Листом від 25.01.2019 року за № 112.11-16/538/7671/2019-14/вих Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" просить припинити обтяження за реєстраційним № 3501269 щодо будинку за адресом: [ADDRESS] . у зв`язку із відсутністю заборгованості або будь-яких інших претензій до [PERSON] . Щодо арешту (архівний запис) №3567355 , то його накладено 18.03.1999 року на підставі ухвали Народного суду Центрального району від 16.03.1999 року за зобов`язаннями та на будинок [PERSON] . Разом із цим, починаючи із 19.12.1997 року власником спірного будинку був [PERSON] . За відповіддю Центрального районного суду м. Миколаєва неможливо ідентифікувати справу в межах якої накладено арешт на майно [PERSON] . Як стверджує позивач і таке не спростовано матеріалами спраив, в період з березня 1999 року по 15.03.2022 року будь-які вимоги, пов`язані із накладеним арештом (архівний запис №3567355), будь-які особи до [PERSON] в будь-який спосіб не заявлялись. За відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua/) станом на 15.06.2023 року відсутні будь-які виконавчі провадження (відкриті або закінчені) в яких [PERSON] є боржником. За даними Єдиного реєстру боржників (https://erb.minjust.gov.ua/) [PERSON] також не значиться. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (пункт 6 частини першої статті 24Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору (пункт 5 частини першої статті 2Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду викладеному в постанові від 22 березня 2023 року по справі № 463/6829/21-ц (провадження № 61-12264св22). Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкоємця на таке майно та перевірки відсутності заборон або арешту цього майна. Згідно з підпунктом 4.17 пункту 4 глави 10 розділу ІІ вказаного Порядку, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Таким чином, суд дійшов висновку, що прийнявши спадщину після смерті матері, позивач вважається власником з моменту її відкриття, однак, у зв`язку з наявністю арешту, позивач не може реалізувати своє право на її оформлення. Наявність протягом тривалого часу (понад 15 років) нескасованих арештів на майно померлого спадкодавця позивачки, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку зацікавлених осіб, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Суд наголошує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинне призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Згідно ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, дія обтяження та арешту на спірний будинок та внесення відомостей про його обтяження до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, порушує права позивача як власника спірного будинку. Суд дійшов до висновку, що право позивача як власника, порушено, оскільки вона позбавлена можливості вільно володіти, користування та розпоряджатися майном, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved