Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу 13.09.2013 видано ордер-направлення № 249 для поселення в сімейному гуртожитку під час роботи в Білоцерківському МВ, де він проживає досі. Однак, звернувшись до Виконавчого комітету БМР з заявою про приватизацію вказаного житла, виявилось, що у вказаній кімнаті з 17.02.2009 зареєстрований [PERSON] . Позивач вказує, що фактично відповідач не проживає за спірною адресою, добровільно виселився з кімнати і забрав свої речі ще до заселення позивача, витрати по утриманню майна не несе, а факт його реєстрації створює ряд незручностей для позивача, а саме не дає змоги оформити субсидію та приватизувати майно, тому позивач звернувся до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 09.11.2023 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи 11.12.2023. 25.01.2024 на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника позивача - адвоката Федоркіна А.В., надійшли додаткові пояснення. 31.01.2024 на адресу суду через канцелярію суду надійшла заява представника позивача з проханням розглядати справу без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про розгляд справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації проживання, з відзивом (запереченням) на позов до суду не звертався, тому суд ухвалив провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 13.09.2013 [PERSON] видано ордер-направлення № 249 для поселення в сімейному гуртожитку під час роботи в Білоцерківському МВ на право зайняття житлового приміщення площею, що складається з однієї кімнати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Позивач прийняв рішення приватизувати своє житло звернувшись до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради та 01.03.2023 отримав відповідь за № 574/01-10, відповідно до якої, у вищевказаній кімнаті з 17.02.2009 зареєстрований гр. [PERSON] , [INFO] . Відповідно до даних довідки Управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 1288 від 23.10.2023, відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом обстеження житлового фонду від 11.09.2023, в кімнаті [ADDRESS] , [PERSON] фактично не проживає. В матеріалах справи містяться копії документів: квитанції про оплату комунальних послуг на ім`я позивача та квитанції про оплату виставлених рахунків; технічний паспорт на спірне майно, виготовлений на замовлення [PERSON] 31.10.2022 КП КОР "Київське обласне бюро технічної інвентаризації". При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 129 ЖК України встановлено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до п.п. 9, 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Міністрів Української РСР від 03.06.1986, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Згідно із п. 14 розділу ІІІ цього Примірного положення, вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Пунктом 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР від 11.12.1984 N 470, які діють і нині (зі змінами) передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер - правовстановлюючий документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім`єю у жиле приміщення. Тобто, за змістом статті 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер, який у будинках державного та громадського фонду видається на підставі рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування на вільне жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється за договором найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення (стаття 61 ЖК України). Судом встановлено, що 13.09.2013 [PERSON] видано ордер-направлення на право зайняття житлового приміщення площею, що складається з однієї кімнати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Згідно з постановою Верховного Суду від 27.05.2020 у справі N 501/3431/15-ц особа, яка була вселена до квартири на підставі ордеру, який є чинним, не оскаржений та не визнаний недійсним, має право звернутися до суду з позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом виселення особи, яка мешкає у ній без законних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 та ст. 391 ЦК України саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач вирішив приватизувати своє житло звернувшись до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради та отримав відповідь, що у вищевказаній кімнаті з 17.02.2009 зареєстрований відповідач. Тобто, реєстрація відповідача за вказаною адресою фактично порушує право позивача на приватизацію вказаного житла в майбутньому, що свідчить про наявність перешкоди позивачу, як потенційному власнику, отримати у власність нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», надав роз`яснення, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що права позивача потребують захисту, отже заявлений позов підлягає задоволенню. Слід зазначити, що третя особа також наділена правом на звернення до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, враховуючи встановлену судом обставину про фактичне не проживання відповідача за спірною адресою, однак КП БМР «Міська служба замовника» не реалізовано вказане право, що у свою чергу не позбавляє позивача прав на захист власних інтересів у судовому порядку.\~\~\~

Outcome: approved