Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у вільному доступі позивачки до вимощення (відмостки) зовнішньої сторони кімнат 1-4 та 1-5 будинку [ADDRESS] , які перебувають в її фактичному користуванні, для догляду за будівлею та здійснення її ремонту шляхом знесення (демонтажу) відрізку примикаючого до стіни будівлі паркану, розташованого на цьому вимощенні, довжиною 1 метр від стіни; прибрати свої речі та будматеріали, розміщені на вимощенні (відмостці) вздовж зовнішньої сторони кімнат 1-4 та 1-5 будинку [ADDRESS] завширшки 1 метр від стіни; засипати ґрунтом виритий ним на місці вимощення (відмостки) підкоп під фундаментом вздовж зовнішньої сторони кімнати 1-4 будинку [ADDRESS] завширшки 1 метр від стіни. Позивачка в судовому засіданні 18.01.2024 підтримала позов з викладених у ньому підстав, просила його задовольнити, а в судове засідання 08.02.204 не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримання позовних вимог та задоволення їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] у листопаді 2023 року ознайомився з матеріалами справи, проте правом на подання відзиву не скористався, в судове засідання 08.02.2024 не з`явився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивачка не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить 1/2 садибного житлового будинку по [ADDRESS] . Власником іншої 1/2 частини будинку є [PERSON] . Будинок у 1960-х роках було поділено на дві квартири з окремими входами. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , а квартира [ADDRESS] - [PERSON] . Земельна ділянка, на якій розташований будинок, не приватизована та не поділена між [PERSON] і [PERSON] . У 2014 році [PERSON] розпочав здійснювати перебудову своєї частини будинку без будь-яких дозволів та узгоджень. У липні 2015 року Подільським районним судом м. Києва було розглянуто позов [PERSON] до [PERSON] та ухвалено рішення у справі № 758/2645/15 про знесення самовільно збудованої будівлі на місці тамбуру кв. [ADDRESS] та відновлення становища, яке існувало до порушення. [PERSON] не виконав рішення суду про знесення будівлі на місці тамбуру. У технічному паспорті на будинок, який виготовив [PERSON] у 2016 році для подання позову до [PERSON] про виділення його частки будинку в окреме ціле домогосподарство. У 2012 році [PERSON] набув права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про спадщину свого батька [PERSON] . Ще з 1960-х років до кімнати 1-2 старої частини будинку було добудовано приміщення 1-1, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6 таким чином, що одна з кімнат з вікном своєю зовнішньою стороною почала виходити в умовний двір сусідів - на той час родичів, а зовнішня стіна кімнат 1-4 та 1-5, власником яких є позивачка, розташована на умовній лінії розмежування двору між співвласниками. Відповідач, незважаючи на те, що прибудинкова ділянка не приватизована та не поділена, встановив капітальний паркан впритул до стіни будинку таким чином, що перекриває доступ до зовнішньої сторони належної [PERSON] частини будинку та до вимощення (відмостки), яке відповідно до ДБН В.2.2-15-2005, є невід`ємною частиною житлового будинку. Отже, частина вимощення з зовнішньої сторони стіни квартири [PERSON] є відгородженою. Даний паркан вказано в технічному плані відповідача. Державними будівельними нормами (ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», п. 6.1.41) передбачено, що для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. Вимощення (відмостка) по периметру будівель є складовою фундаменту, являє собою водонепроникну смугу і повинне щільно примикати до цоколя будівлі згідно з п. 6.4 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій». Його основне завдання - захист фундаментних конструкцій будівлі від руйнування паводковими та дощовими водами. Незважаючи на те, що на сьогоднішній день кут будинку, до якого [PERSON] впритул влаштовано паркан, просів, стіни будинку тріснули, виникла потреба в терміновому ремонті та утепленні зовнішніх стін, а також в укріплюючих роботах, задля чого і передбачено вимощення (відмостка), в доступі до якого і перешкоджає [PERSON] . Більш того, здійснюючи свої самовільні будівельні роботи, [PERSON] знищив стару відмостку, розташовану біля зовнішньої стіни кімнат 1-4, 1-5, належних позивачці та розібрав частину фундаменту частини спільного будинку для влаштування нового входу в підвальне приміщення. Задля цього він здійснив підкопування під будинком та оголив значну частину фундаменту під стіною, доступ до якої перекрив позивачці парканом. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За вищенаведених обставин, які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Outcome: approved