Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, орган опіки та піклування Оріхівської міської ради Запорізької області, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. Позов обґрунтований тим, що відповідачка у справі [PERSON] - є рідною матір`ю позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] . Крім позивачки відповідачка має дітей: неповнолітню [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження № [NUMBER] ) та малолітнього [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження № [NUMBER] ). Відомості про батька дітей вказано згідно ст.135 Сімейного кодексу України. До початку повномасштабного вторгнення РФ до України діти проживати з відповідачкою в буд. [ADDRESS] в домі бабусі, яка і дбала про дітей, оскільки відповідачка вже тривалий час як самоусунулась від виховання дітей та піклування над ними, зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя. Зараз відповідачка знаходиться на території, яка розташована в районі проведення активних бойових дій, виїжджати відмовляється, питання безпеки дітей її не хвилює. Вона безперешкодно дозволила позивачці вивезти дітей до м. Запоріжжя і зараз зовсім не цікавиться як живуть її діти та не дбає про них, і це незважаючи на те, що старша донька має інвалідність 1 групи та потребує лікування та підтримки. Таким чином, мати дітей - [PERSON] самоусунулася від виконання своїх материнських обов`язків: не утримує дітей матеріально, не дбає про їх побут, не приділяє уваги їхньому лікуванню,навчанню та вихованню, веде аморальний спосіб життя. Майже рік діти проживають з позивачкою в м. Запоріжжі, вони всі зареєстровані в статусі ВПО. Вона створила їм умови для повноцінного навчання та відпочинку. Позивачка займаюся освітою та лікуванням, відвідує школу та спілкується з викладачами, має постійний контакт з дільничним педіатром, дбає про проходження дітьми профілактичних оглядів та необхідних щеплень. Згідно з рішеннями Запорізької міської ради від 13.10.2023 року №№ 586/2, 586/3 дітям [PERSON] та [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно з розпорядженнями голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 19.10.2023 року № 472 та 473 позивачку призначено опікуном малолітнього [PERSON] та піклувальником неповнолітньої [PERSON] . Вказані факти підтверджуються наступними доказами : свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про розірвання шлюбу, свідоцтвами про народження дітей, довідками про реєстрацію, довідками про отримання статусу ВПО, актом про виявлення дитини, яка залишилася без батьківського піклування, розпорядженням голови райадміністрації про встановлення опіки та піклування над дітьми, рішенням ЗМР про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, характеристиками, актами обстеження житлових умов, довідкою МСЕК. Вважає, що інтереси дітей вимагають позбавлення відповідачки батьківських прав та призначення позивачки відповідно їх опікуном та піклувальником для можливості захисту та представництва їхніх інтересів та запобігання їхньому направленню до дитячого закладу. Позивачка просить позбавити [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення кожною дитиною повноліття. Позивач в судове засідання з`явилась, підтримала позовні вимоги. Представник позивача в судове засідання з`явилась, підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судовому засіданні просили прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Представник орган опіки та піклування Оріхівської міської ради Запорізької області в судовому засіданні просили прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 23 березня 1998 року, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . 29 жовтня 2021 року [PERSON] після укладання шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] , актовий запис 57. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 18 квітня 2006 року, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 18 липня 2013 року, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до акту про виявлення дитини,яка залишилася без батьківського піклування, переміщеної з території, які розташовані в районі проведення бойових дій від 15.09.2023 року неповнолітня [PERSON] проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мати перебуває на території, розташованої в районі проведення активних бойових дій. Відомості про батька до свідоцтва про народження дитини внесені в порядку ст.135 СК України. Відповідно до акту про виявлення дитини,яка залишилася без батьківського піклування, переміщеної з території, які розташовані в районі проведення бойових дій від 15.09.2023 року неповнолітній [PERSON] проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мати перебуває на території, розташованої в районі проведення активних бойових дій. Відомості про батька до свідоцтва про народження дитини внесені в порядку ст.135 СК України. Рішенням виконкому Запорізької міської ради №586/3 від 13.10.2023 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконкому Запорізької міської ради №586/2 від 13.10.2023 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно з розпорядженнями голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 19.10.2023 року № 472 та 473 позивачку призначено опікуном малолітнього [PERSON] та піклувальником неповнолітньої [PERSON] . [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно. Орган опіки та піклування Оріхівської міської ради Запорізької області дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки це відповідає інтересам дітей. Відповідачка неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своїх дітей, права та інтереси яких повинні бути захищені у встановленому законом порядку. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено і не спростовано відповідачем, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. За таких обставин позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2 ст. 184 СК України). Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне також задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн. щодо позовних вимог про стягнення аліментів, на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн. щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного і

Outcome: approved