Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Адвокат Хмарський Р.Б. звернувся в інтересах [PERSON] до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позові зазначив, що позивач з квітня 2014 року по березень 2016 року проживала у Турецькій Республіці та перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Під час сумісного проживання у них народилась дитина, син [PERSON] , [INFO] . Сторони припинили подружні стосунки, разом не проживають. У квітні 2016 року позивач разом з дитиною повернулась до України. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач, батько дитини, не приймає участі в його утриманні, матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Тому, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, а також її витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7500 грн. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 24.01.2022 року відрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 15.04.2022 року та резервна дата на 17.06.2022 року. Видано судове доручення до компетентного суду Турецької Республіки про надання правової допомоги та вручення документів відповідачу, провадження по справі зупинено. Матеріали судового доручення направлені на виконання. У визначені терміни документи судового доручення до суду не надходили. Ухвалою суду від 23.03.2023 року по справі призначені нова дата судового розгляду 24.05.2023 року та резервна дата 30.08.2023 року. Матеріали судового доручення повторно передані до Південного міжрегіонального Управління юстиції (м. Одеса) для направлення до компетентного суду Турецької Республіки. Станом на 01.01.2024 року судове доручення не виконане, документи про вручення відповідачу позову з додатками до суду не надходили, його ставлення до обставин викладених у позові суду не відоме. Ухвалою від 29.01.2024 року провадження по справі поновлено, розгляд справи призначений на 02.02.2024 року. До судового засідання представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримав позов, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав. Враховуючи наявність підстав, визначених частиною першою статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. Позивач [PERSON] з квітня 2014 року по березень 2016 року проживала у Турецькій Республіці та перебувала відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Під час сумісного проживання у них народилась дитина, син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Витягом з реєстру акту про народження № 735 від 24.10.2017р. турецького зразка з апостилем (а.с.7-10). Згідно довідки Посольства України в Турецькій республіці № 61310/36-536-376 від 20.12.2017 року [PERSON] , [INFO] зареєстрований громадянином України (а.с.11). Сторони припинили сумісне проживання, з 2016 року позивач з сином повернулись на територію України. На даний момент дитина проживає разом з позивачем (а.с.21) та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач, не приймає участі в утриманні неповнолітньої дитини, в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не надає. IV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 498 ЦПК України у разі, якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Право суду на звернення із відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави закріплене і в частині першій статті 80 Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до частини 8 статті 130\~ЦПК\~України особам, які проживають за межами України, судові повістки вручаються в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в разі відсутності таких - у порядку, встановленому статтею 502 цього Кодексу. Згідно із статтею 5 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах правова допомога включає виконання судових процесуальних дій, передбачених законодавством Договірних Сторін, зокрема опитування сторін, свідків, експертів, здійснення експертизи, судового огляду, вручення та передачу документів, та інших правових дій, якщо це не суперечить законодавству запитуваної Договірної Сторони. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи інтереси дитини, забезпечуючи надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до приписів статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Верховний Суд у своїй практиці сформулював позицію за змістом, якої практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 141 ЦПК України). Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії договору про надання правової допомоги №91 від 08.09.2021 року, платіжну квитанцію №12 від 18.01.2022 року про оплату послуг перекладача з української мови на турецьку в сумі 5000 грн., попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат позивачки від 18.01.2022 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 18.01.2022р. на оплату послуг за надання правничої допомоги за договором №91 в сумі 7500 грн. Матеріалами справи підтверджується факт надання адвокатом правової допомоги позивачу. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню її витрати на правничу допомогу в сумі 7500 грн.

Outcome: approved