Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

У червні 2023 року Зюдхаймер Кар Технік-Фертрібс ГмбХ в особі свого представника Панченка М.В. через підсистему «Електронний суд» звернулось до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Хостінг Україна» (дал - ТОВ «Хостінг Україна») про припинення порушення прав інтелектуальної власності та зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до свідоцтва України на знак для товарів і послуг № [NUMBER] , виданого 15.11.2000 Державним департаментом інтелектуальної власності, та доповнення до нього про передачу права власності від 16.09.2002, дія якого наразі продовжена до 18.05.2029 року, він є власником знаку для товарів і послуг « [INFO] », віднесених до 04, 16, 42 класів МКТП (Ніццької класифікації), а саме: -мастильні матеріали, технічні мастила і оливи, автомобільні і трансмісійні мастила і оливи, компресорні оливи, гідравлічні мастила і оливи, контактні мастили і оливи, присадні мастила і присадки для палива (зокрема для бензинового та дизельного палива); -папір, картон і вироби з них, зокрема кульки, пакети паперові, вивіски паперові або картонні, пакети для обгортання і пакування, опаковання паперове або картонне, обгортковий папір, пляшкові обгортки паперові або картонні; друкована продукція, зокрема бланки, брошури, буклети, графічні зображення, друкарська продукція, довідники, інформаційні бюлетені, календарі, каталоги, плакати, проспекти рекламні, об`яви, печатки, штампи, наклейки, налички, крім тканинних; пластмасові матеріали для пакування моторних і технічних мастил та олив; -забезпечування технічними мастилами і оливами, присадками для палива; дизайн пакування (послуги); пошуки і розробляння нових товарів; консультування фахове, крім підприємництва. Позивач вказував, що він являється юридичною особою, яка зареєстрована за правом Федеративної Республіки Німеччина та займається виробництвом, зокрема, автомобільних олив та мастил, та співпрацює з українськими компаніями, які закуповують продукцію компанії для продажу на території України. Однак, навесні 2023 року позивачу стало відомо про існування сайту з доменним ім`ям « [INFO] », на якому використовується позначення « [INFO] » за свідоцтвом № [NUMBER] , а також реалізуються товари, у тому числі автомобільні оливи та мастила, марковані даними позначеннями. При цьому, дозвіл на використання назви торговельної марки «[INFO]» в доменному імені, а також використання позначення « [INFO] » на цьому сайті позивачем не надавався. Як було у подальшому з`ясовано, вказане вище доменне ім`я належить [PERSON] , а реєстратором такого доменного іменні є ТОВ «Хостінг Україна». Таким чином, на переконання позивача, відповідачем [PERSON] здійснюється незаконне використання, без згоди позивача, як власника свідоцтва, торговельної марки «[INFO]» за свідоцтвом № [NUMBER] у своїй господарській діяльності в Інтернеті, зокрема у доменному імені « [INFO] » та на сайті з даним доменним ім`ям. Використовуючи впізнаваність та репутацію торговельної марки «[INFO]», [PERSON] реалізує за допомогою цього сайту власні товари. Водночас, ТОВ «Хостінг Україна» здійснює делегування даного доменного імені « [INFO] » без згоди на це позивача. У зв`язку із наведеним та з метою припинення порушення прав позивача, як власника торговельної марки, позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просив припинити порушення прав інтелектуальної власності Зюдхаймер Кар Технік-Фертрібс ГмбХ шляхом заборони [PERSON] використання торговельної марки «[INFO]» за свідоцтвом на знак для товарів і послуг № [NUMBER] , в тому числі у мережі Інтернет, а також просив зобов`язати ТОВ «Хостінг Україна» припинити делегування доменного імені « [INFO] » та вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2023 для розгляду цивільної справи №760/14092/23 визначено суддю Солом`янського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року вказану позовну заяву Зюдхаймер Кар Технік-Фертрібс ГмбХ було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків, зазначених в ухвалі суду. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачам, у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзиви на позов. У листопаді 2023 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником [PERSON] , у якому останні просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з огляду на його необґрунтованість. Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що реєстрація ним доменного імені « [INFO] » відбулася відповідно до правил і вимог законодавства, що регулює дані правовідносини, і без порушення будь-яких прав та законних інтересів позивача, оскільки зазначене доменне ім`я відноситься до нижчого рівня і при його реєстрації не вимагається надання свідоцтва на знак для товарів і послуг. Окрім того, зважаючи на той факт, що позивач є власником знаку товарів і послуг « [INFO] » з [INFO] , а [PERSON] власником доменного імені « [INFO] » з 14.07.2011, та виходячи з презумпції обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, позивач у своїй позовній заяві загалом не зазначає, що у період з 2011 року по весну 2023 року у нього мали місце обставини, які перешкоджали йому бути обізнаним у порушенні його прав інтелектуальної власності, а також дізнатись про використання [PERSON] у доменному імені позначення « [INFO] ». Таким чином, за переконаннями відповідача, позивачем було пропущено строк звернення до суду із позовом у даній справі, та як наслідком наявні підстави для застосування позовної давності. У грудні 2023 року на адресу Солом`янського районного суду міста Києва через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на вказаний вище відзив відповідача [PERSON] , у якому представник позивача - Панченко М.В. повністю заперечував проти доводів останнього та вказав на їх необґрунтованість. А саме, зазначив, що твердження відповідача про те, використанням ним доменного імені « [INFO] » не порушує будь-які права та законні інтереси позивача є абсолютно надуманими, оскільки положеннями статей 16 та 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» прямо заборонено використовувати права власника свідоцтва без його згоди в доменних іменах торговельних марок та позначень, а також в рекламі та в мережі Інтернет. Щодо посилань відповідача про застосування у цій справі наслідків позовної давності, позивача посилався на те, що він являється юридичною особою, зареєстрованою за законодавством Федеративної Республіки Німеччина, не має філій, представництва на території України, а тому він фізично не міг контролювати зміст українського інтернет-простору. Про особу, яка є власником спірного доменного імені і порушує права позивача, та про існування відповідного сайту з доменним ім`ям « [INFO] » позивачу стало відомо лише навесні 2023 року, що підтверджується отриманою відповіддю на адвокатський запит від 15.08.2022. 26.01.2024 року на адресу суду від відповідача ТОВ «Хостінг Україна» надійшов відзив на позовну заяву, у якому останнє проти пред`явлених до нього позовних вимог заперечувало у повному обсязі. У даному відзиві на позовну заяву ТОВ «Хостінг України» зазначало, що воно надає послуги з реєстрації доменних імен та хостингу відповідно до чинного законодавства України та публічного договору у формі публічної оферти, яка розміщена на веб-сайті Товариства. Надаючи вказані послуги, Товариства виконує виключно технічні функції і не набуває жодних прав на відповідні доменні імена, веб-сайти та на інформацію, яка на них міститься. При реєстрації доменного імені Товариство лише надає сервіс з перевірки технічної можливості реєстрації за абонентом доменного імені, отримає від реєстранта інформацію про його анкетні дані, і після оплати ним послуг та реєстрації доменного імені в реєстрі - забезпечує функціонування відповідного запису в реєстрі про реєстрацію домену за реєстр антом на весь оплачений ним строк. Відтак, зважаючи на окремі положення Закону України «Про електронну комерцію», відсутні підстави для притягнення Товариства до відповідальності у цій справі. Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. За правилами частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 492 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів. У відповідності до положень абзацу 4 статті 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» торговельна марка - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб. Встановлено, що відповідно до наданої суду роздруківки регістру Окружного суду Піннеберга від 27.07.2022 за №HRB 5083 PI позивач - Зюдхаймер Кар Технік-Фертрібс ГмбХ, є юридичною особою, зареєстрованою за законодавством Федеративної Республіки Німеччина, об`єктом діяльності якої є торгівля, імпорт та експорт товарів усіх видів, зокрема, автомобільних аксесуарів (автомобільні технології), за винятком товарів, що підлягають авторизації. За приписами частин першої та другої статті 494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Згідно свідоцтва на знак для товарів і послуг № [NUMBER] , виданого 15.11.2000 Державним департаментом інтелектуальної власності та доповнення до нього, позивач є власником для товарів і послуг « [INFO] » для товарів і послуг, віднесених до 04, 16, 42 класів МКТП (Ніццька класифікація), а саме: -4 - Мастильні матеріали, технічні мастила і оливи, автомобільні і трансмісійні мастила і оливи, компресорні оливи, гідравлічні мастила і оливи, контактні мастили і оливи, присадні мастила і присадки для палива (зокрема для бензинового та дизельного палива); -16 - Папір, картон і вироби з них, зокрема кульки, пакети паперові, вивіски паперові або картонні, пакети для обгортання і пакування, опаковання паперове або картонне, обгортковий папір, пляшкові обгортки паперові або картонні; друкована продукція, зокрема бланки, брошури, буклети, графічні зображення, друкарська продукція, довідники, інформаційні бюлетені, календарі, каталоги, плакати, проспекти рекламні, об`яви, печатки, штампи, наклейки, налички, крім тканинних; пластмасові матеріали для пакування моторних і технічних мастил та олив; -42 - Забезпечування технічними мастилами і оливами, присадками для палива; дизайн пакування (послуги); пошуки і розробляння нових товарів; консультування фахове, крім підприємництва. Встановлено, що датою подачі заявки на знак для товарів і послуг « [INFO] » за свідоцтвом України № [NUMBER] є 18.05.1999. Згідно із частиною першою статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», права, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки. Таким чином, правова охорона на торговельну марку позивача діє в Україні з 18.05.1999. Як убачається із виписки про статус торговельної марки, вона діє станом на 13.06.2023 - дату подання позовної заяви. У відповідності до наявних у матеріалах справи копій виписок з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг від 27.04.2009 та від 27.05.2019 дія вказаного вище свідоцтва продовжена до 18.05.2029. Відтак, правова охорона на торговельну марку за свідоцтвом України № [NUMBER] діє на території України до 18.05.2029. Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», набуття права на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Строк дії свідоцтва становить 10 років від дати подання заявки до НОІВ і продовжується НОІВ за клопотанням власника свідоцтва щоразу на 10 років, за умови сплати збору в порядку, встановленому пунктом 2 статті 18 цього Закону. Відповідно до частини другої статті 494 ЦК України, обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, позивач має право використовувати та забороняти використовувати торговельну марку іншим особам для товарів, для яких вона зареєстрована, а також для інших товарів, споріднених з ними, а саме: «[INFO]» за свідоцтвом України № [NUMBER] , зареєстрований для товарів 4 (мастильні матеріали, технічні мастила і оливи, автомобільні і трансмісійні мастила і оливи, компресорні оливи, гідравлічні мастила і оливи, контактні мастили і оливи, присадні мастила і присадки для палива (зокрема для бензинового та дизельного палива)), 16 (папір, картон і вироби з них, зокрема кульки, пакети паперові, вивіски паперові або картонні, пакети для обгортання і пакування, опаковання паперове або картонне, обгортковий папір, пляшкові обгортки паперові або картонні; друкована продукція, зокрема бланки, брошури, буклети, графічні зображення, друкарська продукція, довідники, інформаційні бюлетені, календарі, каталоги, плакати, проспекти рекламні, об`яви, печатки, штампи, наклейки, налички, крім тканинних; пластмасові матеріали для пакування моторних і технічних мастил та олив), 42 (забезпечування технічними мастилами і оливами, присадками для палива; дизайн пакування (послуги); пошуки і розробляння нових товарів; консультування фахове, крім підприємництва) класу МКТП. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Звертаючись до суду із позовом у цій справі, позивач посилався на те, що навесні 2023 року йому стало відомо про існування сайту з доменним ім`ям « [INFO] », на якому використовується позначення « [INFO] » за свідоцтвом № [NUMBER] , а також реалізуються товари, зокрема, автомобільні оливи та мастила, марковані даним позначенням. При цьому, дозвіл на використання назви торговельної марки « [INFO] » в доменному імені, а також використання позначення « [INFO] » на цьому сайті позивач не надавав. Так, з матеріалів справи убачається, що відповідач [PERSON] зареєстрував домен « [INFO] », що є повністю ідентичним за розрізняльною частиною доменного імені з зареєстрованою за позивачем торговельною маркою « [INFO] », за відсутності будь-якого дозволу позивача. Згідно наданої ТОВ «Хостінг України» письмової відповіді від 15.08.2022 за №6360, останнє повідомило, що воно не збирає відомостей про власників доменних імен, в наявності у нього є лише відомості про осіб, які отримують послуги реєстрації доменних імен (реєстрантів). Відповідно Товариством було надано послуги реєстрації доменного імені « [INFO] » [PERSON] . Як видно зі змісту доданих до позовної заяви скріншотів вмісту ресурсу сайту відповідача - « [INFO] », на ньому використовується позначення торговельної парки позивача « [INFO] », а також містяться дописи про продаж товарів, маркованих за цим знаком для товарів і послуг. Згідно поданого [PERSON] відзиву на позовну, викладені позивачем доводи щодо ненадання ним дозволу на використання вказаного позначення, як в доменному імені вказаного вище сайту, так і реалізованих товарів, відповідачем спростовані не були. Так, відповідно до частини 1 статті 495 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: 1) право на використання торговельної марки; 2) виключне право дозволяти використання торговельної марки; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Статтею 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» визначено, що свідоцтво надає його власнику право використовувати торговельну марку та інші права, визначені цим Законом. При цьому, використанням торговельної марки визнається: нанесення її на будь-який товар, для якого торговельну марку зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням торговельної марки з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування її під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої торговельну марку зареєстровано; застосування її в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Торговельна марка визнається використаною, якщо її застосовано у формі зареєстрованої торговельної марки, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованої торговельної марки лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності торговельної марки. Статтею 418 ЦК України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом. Приписами статті 420 ЦК України визначено, що до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: літературні та художні твори; комп`ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення; наукові відкриття; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування напівпровідникових виробів; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці. Відповідно до статті 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Частинами другою і третьою статті 426 ЦК України визначено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Згідно з частиною четвертою статті 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням торговельної марки та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення торговельної марки та переліком товарів і послуг. Відповідно до частини п`ятої статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом: позначення, тотожне із зареєстрованою торговельною маркою, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг; позначення, тотожне із зареєстрованою торговельною маркою, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання це позначення і торговельну марку можна сплутати, зокрема, якщо може виникнути асоціація такого позначення з торговельною маркою; позначення, схоже із зареєстрованою торговельною маркою, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення можна сплутати, зокрема, якщо може виникнути асоціація такого позначення з торговельною маркою; позначення, схоже із зареєстрованою торговельною маркою, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання ці позначення можна сплутати, зокрема, якщо може виникнути асоціація такого позначення з торговельною маркою. Згідно зі статтею 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені статтею 16 цього Закону, в тому числі вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України. Порушенням прав власника свідоцтва вважається також використання без його згоди в доменних іменах торговельних марок та позначень, вказаних у пункті 5 статті 16 цього Закону. Положення частини першої статті 489 ЦК України встановлюють, що правова охорона надається комерційному найменуванню, якщо воно дає можливість вирізнити одну особу з-поміж інших та не вводить в оману споживачів щодо справжньої її діяльності. Відтак, виключно позивачеві Зюдхаймер Кар Технік-Фертрібс ГмбХ належить право на використання знаків для товарів і послуг « [INFO] » (стосовно наведених у свідоцтві товарів) в мережі Інтернет - в тому числі в доменних іменах та на веб-сторінках. Беручи до уваги надану відповідачем ТОВ «Хостінг Україна» інформацію про отримувача послуг хостингу для сайту « [INFO] » абоненту компанії, який при реєстрації на сайті товариства вказав про себе наступні дані: ПІП: [PERSON] ; адреса: [ADDRESS] ; e-mail: [INFO] ; телефон: [NUMBER] , [NUMBER] , то суд приходить до висновку про належність оскаржуваного доменного імені « [INFO] » саме відповідачу - [PERSON] . Разом з тим, суд уважає очевидним повну ідентичність спірного доменного імені « [INFO] » із знаком « [INFO] » за свідоцтвом № [NUMBER] від 15.11.2000. Використання знака для товарів і послуг « [INFO] », в тому числі в доменному імені « [INFO] » може відбуватись виключно за згоди власника свідоцтва або особи, яка має право на надання відповідного дозволу (ліцензії). Зазначені вище дії, з точки зору статтей 16, 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» з боку відповідача [PERSON] вочевидь завдають шкоди позивачу, оскільки призводять до введення споживачів в оману стосовно особи, яка є власником сайту та особи, яка реалізує товар. Згідно зі статтею 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Враховуючи вищевикладене та те, що позивач жодного дозволу відповідачу [PERSON] на використання знаку для товарів і послуг « [INFO] » не надавав, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача в частині заборони [PERSON] використання торговельної марки «[INFO]» за свідоцтвом на знак для товарів і послуг № [NUMBER] , в тому числі у мережі Інтернет. Що стосується вимог позивача до відповідача - ТОВ «Хостінг Україна», слід зазначити наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» доменне ім`я - ім`я, що використовується для адресації комп`ютерів і ресурсів в Інтернеті. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» веб-сайт - сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом. Власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб- сайту, і (або) отримувач послуг хостингу. Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України «Про електронну комерцію» постачальник послуг проміжного характеру в інформаційній сфері, що надає послуги постійного зберігання інформації на запит одержувача послуг хостингу, не несе відповідальності за зміст переданої чи отриманої інформації, яка зберігається на запит отримувача послуг, та за шкоду, завдану внаслідок використання результатів таких послуг, за умови що у нього відсутні відомості про незаконну діяльність або факти чи обставини, які вказують на те, що діяльність має ознаки незаконної, або стосовно вимог про відшкодування збитків від такої незаконної діяльності, та постачальник після отримання таких відомостей вдається до швидких дій з метою усунення можливості доступу чи припинення доступу до інформації, у тому числі відповідно до вимог законодавства про авторське право і суміжні права. Таким чином, для настання відповідальності постачальника послуг проміжного характеру необхідні наступні підстави: - у постачальника послуг мають бути наявні відомості про незаконну діяльність або факти чи обставини, які вказують на те, що діяльність має ознаки незаконної діяльності; - постачальник послуг при отриманні таких відомостей не вдасться до швидких дій з метою усунення можливості доступу чи припинення доступу до інформації. Як убачається із наявної у матеріалах справи копії відповіді ТОВ «Хостінг Україна», останнє повідомляло, що воно надає послуги з реєстрації доменних імен та хостингу відповідно до Публічного договору у формі публічної оферти, яка розміщена на веб-сайті Товариства та чинного законодавства України. Надаючи вказані послуги, Товариство виконує виключно технічні функції і не набуває жодних прав на відповідні доменні імена, веб-сайти чи на інформацію, яка в них міститься. Вищевказаний договір у формі публічної оферти є загальним договором для всіх споживачів послуг Товариства та укладається в електронній формі, що прирівняна до письмової відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та статті 207 ЦК України. Тобто, при укладенні договору Товариство та абоненти не обмінюються документами у письмовій формі. Вказано, що Товариство не збирає відомостей про власників доменних імен, в наявності є лише відомості про осіб, які отримують послуги реєстрації доменних імен (реєстрантів). У зв`язку із наведеним ТОВ «Хостінг України» у своїй відповіді повідомило представника позивача про те, що воно не володіє достатнім рівнем повноважень щодо оцінки викладених ним аргументів, та відповідно до чинного законодавства не може самостійно встановлювати наявність або відсутність фактів порушення прав інтелектуальної власності, або інших оспорюваних законом інтересів заявників, оскільки такі питання відносяться до компетенції судових органів. З матеріалів справи не убачається, що ТОВ «Хостінг Україна» при реєстрації домену з ім`ям « [INFO] » була наявна будь-яка інформація про незаконну діяльність відповідача [PERSON] . Ба більше, після отримання адвокатського запиту представника позивача, копія такого звернення була скерована на адресу реєстранта спірного домену задля вирішення питання щодо усунення можливого порушення прав позивача. Виходячи з цього, оскільки за наслідками судового розгляду установлено, що відповідач ТОВ «Хостінг Україна» не є особою, за якою зареєстроване доменне ім`я « [INFO] », не є адміністратором сайту, що знаходиться за вказаним доменним ім`ям, не є особою, якій належить право власності на сайт або право користування цим сайтом, а також не є особою, яка уповноважена була ідентифікувати наявність або відсутність об`єктів інтелектуальної власності під час реєстрації доменного імені, суд дійшов висновку, що відсутні підстави уважати, що у діях ТОВ «Хостінг України» наявна вина у виниклому порушеному праві позивача та відповідно відсутні підстави для притягнення Товариства до відповідальності. Щодо решти вимог позивача, суд виходить з того, що домен - це символьне позначення областей в мережі Інтернет, що базується на ієрархічній структурі, що дозволяє визначити доменні імена. Делегування доменного імені - передача прав керування доменним ім`ям в інтересах Реєстранта шляхом створення запису про сервери доменних імен, які забезпечують адресування відповідного імені цього домену, і які (сервери) належать та/або використовуються особами, що несуть відповідальність за функціонування цього домену. Оператором реєстру є особа, що здійснює заходи з технічного супроводу Реєстру. Перереєстрація доменного імені - це процедура зміни реєстранта доменного імені, передачі прав та обов`язків, що виникають у зв`язку з використанням доменного імені. Реєстратор - особа, що надає послуги, необхідні для технічного забезпечення реєстрації, делегування та функціонування доменного імені. ТОВ «Хостінг Україна» є реєстратором доменного імені «[INFO].com.ua» та надає послуги хостингу для веб-сайту на замовлення відповідача [PERSON] , як реєстранта та отримувача послуг хостингу. З урахуванням цього суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині зобов`язання ТОВ «Хостінг Україна» припинити делегування доменного імені « [INFO] », оскільки такий спосіб захисту позивача буде ефективним та забезпечить поновлення його порушеного права, виходячи з обставин справи. Що стосується посилань [PERSON] , які викладені у відзиві на позов, з приводу пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом та відповідно застосування позовної давності, то суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке. Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) обставини. При цьому положення частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, тому обов`язок доведення відомостей про термін, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. У постанові від 27 червня 2018 року у справі №61-/894/16-ц (провадження №61-5386св18) Верховний Суд сформулював такі висновки щодо застосування статті 261 ЦК України: «аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо». У постанові від 19 серпня 2021 року у справі №910/570/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що «Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, аналіз наведеної норми дає підстави дійти висновку, що для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. За змістом наведеної норми початок перебігу позовної давності має збігатись із моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Тож у контексті спірних правовідносин таке право має бути пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного конфлікту щодо використання відповідачем [PERSON] знаку для товарів і послуг « [INFO] » за свідоцтвом № [NUMBER] від 15.11.2000. Вирішуючи спір у цій справі, суд має виходити з того, що початок перебігу позовної давності для звернення позивача до суду із позовом не може автоматично збігатися із датою реєстрації відповідачем [PERSON] доменного імені « [INFO] » та використання позначення торговельного знаку « [INFO] ». Для визначення початку перебігу позовної давності необхідно визначити початок саме з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З наявної у матеріалах справи копії відповіді ТОВ «Хостінг України» від 15.08.2022 убачається, що позивач став обізнаним про реєстранта спірного доменного імені « [INFO] », на якому також використовується позначення торговельного знаку « [INFO] ». Відтак, саме з моменту отримання указаної відповіді останній довідався про конкретного суб`єкта, яким порушується таке право, та відповідно набув можливість пред`явити до останнього відповідні позовні вимоги. З огляду на викладене вище, суд уважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався 15.08.2022, отримавши відповідне повідомлення ТОВ «Хостінг Україна» щодо реєстранта доменного імені « [INFO] ». Доказів того, що позивач до вказаного часу був обізнаний про наявність порушеного його права [PERSON] та загалом наявність сайту із вказаним ім`ям, відповідачем не надано та з матеріалів справи не вбачається. З даним позовом до суду позивач звернувся 13.06.2023, тобто в межах строку позовної давності. За таких обставин, викладена відповідачем [PERSON] у відзиві заява про застосування позовної давності, задоволенню не підлягає, оскільки не підтверджена відповідними доказами по справі. Відповідно до частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторно повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд, вивчивши подані учасниками справи заяви по суті спору, дослідивши зібрані та наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв`язку та сукупності, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на установлену відсутність вини з боку ТОВ «Хостінг Україна». Згідно вимог пункту 7 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Суд уважає, що даний спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] щодо позивача, а тому понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору в розмірі 5368 грн. підлягають стягненню з нього.

Outcome: partial