Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~25.07.2023 року до Сахновщинського районного суду Харківської області, згідно ухвали Красноградського районного суду Харківської області від 03.07.2023 року про визначення підсудності надійшла позовна заява [PERSON] , подана представником адвокатом Шевченко Д.С., до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27 березня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав у позивача позику в розмірі 813\~736,77 грн., що було еквівалентно 30 000 доларам США. Строк повернення позики - 01.01.2018 року. На підтвердження передачі визначеної суми грошових коштів [PERSON] склав розписку. Сторонами договору позики було погоджено сума позики, яка підлягає поверненню позичальником позикодавцю, що визначається шляхом множення еквіваленту суми позики в іноземній валюті (вказаний у п.2 договору) на офіційний курс гривні, який встановлено НБУ на день повернення позики ( п.3 договору ). Починаючи з 01.01.2018 року відповідач не повернув грошові кошти. У той же час, позивач зазнала втрат від знецінення національної валюти та 3 % річних в сумі 181\~197,37 грн., що підтверджується наданим розрахунком. Станом на 03.07.2023 рік, термін не повернення позики складає 5 років та 6 місяців, 2 дні (30 000 доларів США *3%* 2010 дні/365 дні = 4956 доларів США), що станом на 03.07.2023 рік еквівалентно 181\~197,37 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного позивач зазначає, що у відповідності до п. 3 Договору позики поверненню підлягає сума еквівалентна 30000 доларам США. Згідно оприлюдненого офіційного курсу НБУ (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates) станом на 03.07.2023 року 1 долар США - 36,56 грн. Отже, з відповідача підлягає стягненню сума основної позики у розмірі 1 096 800 грн. та 3 % річних у сумі 4 956 доларів США, що становить 181\~197,37 грн. Крім того, понесені позивачем судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 26.07.2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики було залишено без руху. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 08.08.2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики було повторно залишено без руху. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 15.08.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі після усунення недоліків за позовною заявою\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовлено судове засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 10.11.2023 року закрито підготовче судове провадження і справу призначено до судового розгляду. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Крім того, зазначила, що у разі подання відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, вважає, що строк давності не пропущений з поважних причин, а саме, що строк позовної давності у даній справ повинен був закінчитися 01.01.2021 року. Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 21 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хворобі COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 202( року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразове продовжувався. Крім того, 24.02.2022 року було введено воєнний стан, в подальшому строк дії якого продовжувався неодноразово. Тому представник позивача вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував що ним було отримано від позивача грошові кошти в розмірі 30000 дол. США і станом на день розгляду справи вказана сума ним неповернута позивачу. З заявою до суду щодо застосування строку позовної давності не звертався. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, заяв та клопотань про відкладення судового засідання до суду не подавав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи приходить висновку. Судом встановлено, що 27 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 813\~736,77 грн.,\~що за\~курсом НБУ\~(100\~долар США\~=\~2712,4559\~грн.),\~встановленим на\~день укладення\~цього договору,\~було еквівалентно\~30000\~доларів США. Згідно ст. 4 Договору позики, сума позики отримана позичальником в повному обсязі до моменту підписання договору. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до ст.7 договору позики, становив 01.01.2018 року. Відповідно до ст. 5 Договору вказаний договір є безпроцентним, а тому позивач не має права на одержання процентів від суми позики. Згідно ст.9 Договору, позика вважається повернутою в момент передачі грошових коштів позикодавцеві. Повернення позичальником позикодавцеві суми позики підтверджується передачею позичальнику розписку, яка посвідчує повернення йому суми позики. Згідно\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог\~ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень ч.1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. До матеріалів справи позивачем долучена розписка від 27 березня 2017 року, згідно якої [PERSON] передала [PERSON] у власність грошові кошти і у розмірі 813\~ 736,77 грн. (вісімсот тринадцять тисяч сімсот тридцять шість грн.. 77 коп.), що є еквівалентом 30 000,00 доларів США ( тридцять тисяч доларів США) за офіційним курсом гривні до долару США, які визначений Національним банком України (www.bank.gov.ua) на день укладання цього договору (офіційний курс гривні до 100,00 доларів США станом на 27.03.2017 року становить 2712,4559 грн). Суд вважає доведеним факт отримання відповідачем за договором позики від 27.03.2017 року суми в розмірі 813736,77 грн. (вісімсот тринадцять тисяч сімсот тридцять шість грн. 77 коп.), що є еквівалентом 30 000,00 доларів США , оскільки в матеріалах справи наявні докази отримання відповідачем вказаних грошових коштів, а саме договір позики від 27 березня 2017 року та розписка. Доказів повернення боргу відповідачем, матеріали справи не містять. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 30000 доларів США, що станом на 03.07.2023 року еквівалентна сумі 1 096\~800 грн. Позивач, пред`являючи вимоги просить в тому числі, крім суми основного боргу, стягнути 3% річних на суму простроченої заборгованості у розмірі 181\~197,37\~грн,\~що еквівалентно\~ 4 956 доларів США\~за період з 01.01.2018 року по 03.07.2023 року. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом\~статті 625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16 цс18). При цьому, пунктом 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи вищевказані положення закону та межі заявлених позовних вимог, вимога про стягнення трьох відсотків річних за період з 24 лютого 2022 року по 03 липня 2023 року задоволення не підлягає. Оскільки позивач довів наявність у відповідача перед ним невиконаного грошового зобов`язання, суд вважає доведеними позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних на суму боргу за період з 01 січня 2018 року по 23 лютого 2022 року. Розрахунок відсотків за користування грошовими коштами. Дата початку нарахування: 01.01.2018. Дата закінчення нарахування: 23.02.2022. Відсоткова ставка 3% річних. Розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]. Сума відсотків за користування грошовими коштами за вказаний період складає 30000 * 3% /100 /365 дні * 1515 днів = 3735,62 доларів США, що станом на 23.02.2022 року (офіційний валютний курс, встановлений Нацбанком України на 23 лютого 2022 складав Долар США (USD)\~28,9877 грн.) становить 108286,93 грн. (3735,62 х 28,9877). За змістом статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що незалежно від валюти боргу (грошової одиниці, в якій обчислено суму зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня. У разі визначення у зобов`язанні грошового еквівалента в іноземній валюті сума, що підлягає сплаті за цим зобов`язанням, визначається у гривні за офіційним курсом відповідної валюти, встановленим НБУ, на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, зважаючи на викладене, якщо у договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті та передбачено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, проте фактично такий платіж ще не здійснено, оскільки боржник не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором. Відповідно до ст.3 Договору грошові зобов`язання сторін за цим договором існують і підлягають сплаті у національній валюті України гривні. Сума позики, яка підлягає поверненню позичальником позикодавцю, визначається шляхом множення еквіваленту суми позики в іноземній валюті (вказаний у п.2 договору) на офіційний курс гривні, який встановлено НБУ на день повернення позики. Враховуючи, що позика не повернута до цього часу, та оскільки відповідач не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором та розпискою, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за курсом продажів доларів США на день подання позову. Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача та необхідність стягнення з відповідача суми боргу в межах заявлених вимог розмірі 1 096\~800 грн., що станом на 03.07.2023 року еквівалентне 30000 доларів США, а також 3 % річних в розмірі 108286,93 грн., що станом на 23.02.2022 року еквівалентне 3735,62 доларів США. Щодо застосування строку позовної давності. Відповідно до ч.3\~ст. 267 ЦК України\~встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленої до ухвалення судом рішення. Враховуючи, що відповідач [PERSON] з відповідною заявою до суду не звертався, питання щодо застосування позовної давності судом не вирішується. В ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається\~із матеріалів\~справи,\~позивачем при\~поданні позовної\~заяви сплачений\~судовий збір\~в сумі\~12\~779 грн 97 коп, що підтверджується квитанцією. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] \~ зазначила\~ціну позову\~в гривневому\~еквіваленту 1\~277\~997,37 грн. Позов задоволено на суму в гривневому еквіваленті 1205086,93 грн., тобто на 94,3 % (1205086,93 х100: 1277997,37). При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 12779,97 грн. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір за подання позову у розмірі 12051,51 грн. (12779,97 х 94,3%). На підставі викладеного,

Outcome: partial