Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

06.07.2022 року до суду звернувся позивач, [PERSON] , про стягнення заборгованості з орендної плати та розірвання договору оренди землі до відповідача, ФГ «АГРОФІРМА «ЧУМАК» Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.07.2022 року відкрите провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 08.08.2022 року. 03.08.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 08.08.2022 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 27.09.2022 року. 27.09.2022 розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 13.10.2022 року. 13.10.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 09.11.2022 року. 09.11.2022 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 14.11.2022 року. 14.11.2022 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 01.12.2022 року. 01.12.2022 року справа не розглядалась в зв`язку з перерозподілом справи іншому складу суду. Справа призначена до розгляду на 25.01.2023 року. 25.01.2023 року справа не розглядалась в зв`язку з відсутністю електропостачання. Справа призначена до розгляду на 20.03.2023 року 20.03.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 10.05.2023 року в зв`язку з неявкою відповідача у справі. 10.05.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 14.06.2023 року. 14.06.2023 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 26.09.2023 року. 05.09.2023 року від позивача надійшла заява про зміну підстав і предмету позову. 26.09.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 27.11.2023 року за клопотанням відповідача. 11.10.2023 року від позивача надійшла заява про залишення заяви про зміну підстав і предмету позову без розгляду та заява про уточнення і зменшення позовних вимог. 27.11.2023 року проведене підготовче судове засідання. Справа приз-наченна до розгляду на 29.01.2024 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В судовому засіданні 29.01.2024 року оголошена вступна і резолютивна частина рішення Згідно позовних вимог за уточненою позовною заявою про зменшення позовних вимог позивач просить: в зв`язку з достроковим розірванням договору землі № 9 від 21.01.2014 року, укладеного між нею та відповідачем скасувати державну реєстрацію права оренди належної їй на праві власності земельної ділянки площею 6.4661 га., за кадастровим номером 1221086600:01:031:0337 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованого за Фермерським господарством «АГРОФІРМА «ЧУМАК» державним реєстратором Верхньодніпровського районного управління юстиції Василенко Оксаною 23.01.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 4433687, з одночасним припиненням права оренди Фермерського господарства «АГРОФІРМА «ЧУМАК» , на земельну ділянку площею 6.4661 га., за кадастровим номером 1221086600:01:031:0337 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Та стягнути із відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 05.08.2013 року державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, вона є власником земельної ділянки за кадастровим номером 1221086600:01:031:0337 площею 6.4661 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за нею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 2009922 від 05.08.2013 року. Між нею та «орендодавцем», відповідачем ФГ«АГРОФІРМА «ЧУМАК» був укладений договір оренди землі № 9 від 21.01.2014 року та було проведено державну реєстрацію вказаної оренди землі державним реєстратором Верхньодніпровського районного управління юстиції Василенко Оксаною 23.01.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 4433687. На даний час статус юридичної особи Верхньодніпровського районного управління юстиції в Дніпропетровській області припинено. Об`єктом оренди є належна їй на праві власності земельна ділянка за кадастровим номером 1221086600:01:031:0337 площею 6.4661 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на землях колишнього Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, Малоолександрівська сільська рада. Строк дії договору оренди землі до 20.01.2063 року. Відповідно до розділу вищевказаного договору «орендна плата», відповідач ФГ «АГРОФІРМА «ЧУМАК» повинно щорічно виплачувати їй орендну плату в розмірі 6\~004.36 грн. В свою чергу відповідач, ФГ«АГРОФІРМА «ЧУМАК», не сплатило їй орендну плату за договором оренди землі № 9 від 21.01.2014 року за 2018-2021 року, що складає 24017.44 грн., хоч відповідно до п. 11 вказаного договору оренди землі, орендна плата за користування земельною ділянкою повинна сплачуватись відповідачем не її користь в строк до 30 грудня щорічно. На підставі чого позивачка просила стягнути із відповідача заборгованість з орендної плати за 2018-2021 року, в сумі 24017.44 грн., розірвати договір оренди землі та скасувати державну реєстрацію договору оренди землі. Після відкриття провадження у справі відповідач фактично задовольнив її позовні вимоги в частині виплати їй заборгованості з орендної плати за 2018-2021 року, в сумі 24017.44 грн., за договором оренди землі № 9 від 21.01.2014 року. Крім цього між нею та відповідачем була укладена угода № 164 від 19.09.2022 року про дострокове розірвання укладеного між ними договору оренди землі № 9 від 21.01.2014 року. Відповідно до п. 3 угоди № 164 від 19.09.2022 року про дострокове розірвання укладеного між ними договору оренди землі № 9 від 21.01.2014 року, договір вважається розірваним з 19.09.2022 року в зв`язку з волевиявленням сторін, які його уклали. Водночас не незважаючи на угоду № 164 від 19.09.2022 року про дострокове розірвання укладеного між ними договору оренди землі № 9 від 21.01.2014 року, у відповідача залишилось два примірника цієї угоди, один з яких передбачений для державного реєстратора, відповідач до цього часу не звернувся до державного реєстратора із заявою про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення права оренди відповідача відповідно до угоди 164 від 19.09.2022 року про дострокове розірвання укладеного між ними договору оренди землі № 9 від 21.01.2014 року на належну їй земельну ділянку площею 6.4661 га., за кадастровим номером 1221086600:01:031:0337 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до цього часу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване обтяження у вигляді реєстрації іншого речового права запис № 4433687 від 23.01.2014 року про право оренди відповідача до 20.01.2063 на вищевказану земельну ділянку відповідно до договору оренди землі № 9 від 21.01.2014 року, і до цього часу відповідач фактично користується належною їй земельною ділянкою. Тому просить задовольнити її позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права оренди належної їй на праві власності земельної ділянки площею 6.4661 га., за кадастровим номером 1221086600:01:031:0337 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованого за Фермерським господарством «АГРОФІРМА «ЧУМАК» державним реєстратором Верхньодніпровського районного управління юстиції Василенко Оксаною 23.01.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 4433687, з одночасним припиненням права оренди Фермерського господарства «АГРОФІРМА «ЧУМАК», на земельну ділянку площею 6.4661 га., за кадастровим номером 1221086600:01:031:0337 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги за заявою про зменшення позовних вимог в частині скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про оренду земельної ділянки підтримали в повному обсязі, давши пояснення фактично викладені в позовній заяві. Також позивачка пояснила, що після укладення угоди про дострокове розірвання земельної ділянки керівник ФГ «АГРОФІРМА ЧУМАК» повідомив їй, що відразу у них немає можливості поїхати та внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Але найближчим часом вони це зроблять, візьмуть її та всі разом поїдуть до реєстраційного органу для проведення державної реєстрації укладеної угоди. Але відповідач так цих дій і не вчинив та на даний час продовжує користуватись її земельною ділянкою. Вона пропонувала відповідачеві, щоб він віддав їй другий примірник угоди і вона сама поїде до державного реєстратора та проведе державну реєстрації розірвання договору оренди належної їй земельної ділянки. Але відповідач проти цього заперечує, примірник угоди для державного реєстраторі їй не віддає, що унеможливлює її право користування та розпорядження земельною ділянкою. Позовні вимоги щодо виплати їй орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки в відповідачем виконані добровільно, тому на їх вирішенні вона не настоює. Представник відповідача ФГ «АГРОФІРМА ЧУМАК», в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставлення СМС повідомлення. Згідно поданих письмових заперечень на заяву про уточнення і зменшення позовних вимог просив відмовити позивачці у задоволення вимог за вказаною заявою. Свої заперечення обґрунтовував тим, що основною вимогою позивачки було стягнення заборгованості з орендної плати, яка в добровільному порядку ним виконана та відповідачці виплачена заборгованість з орендної плати. Вимоги про розірвання договору оренди та скасування державної реєстрації оренди землі є похідними від основної вимоги, тому при відсутності основної вимоги не підлягають задоволенню і похідні вимоги. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши\~зміст позовних\~вимог,\~ вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 05.08.2013 року державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, позивачка є власником земельної ділянки за кадастровим номером 1221086600:01:031:0337 площею 6.4661 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за нею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 2009922 від 05.08.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом та витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Між позивачкою. Як «орендодавцем», та відповідачем ФГ«АГРОФІРМА «ЧУМАК», як «орендарем» був укладений договір оренди землі № 9 від 21.01.2014 року та було проведено державну реєстрацію вказаної оренди землі державним реєстратором Верхньодніпровського районного управління юстиції Василенко Оксаною 23.01.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 4433687, що підтверджується копією договору оренди земельної ділянки та витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. . На даний час статус юридичної особи Верхньодніпровського районного управління юстиції в Дніпропетровській області припинено. Об`єктом оренди є належна позивачці на праві власності земельна ділянка за кадастровим номером 1221086600:01:031:0337 площею 6.4661 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на землях колишнього Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, Малоолександрівська сільська рада. Строк дії договору оренди землі до 20.01.2063 року. Відповідно до розділу вищевказаного договору «орендна плата», відповідач ФГ «АГРОФІРМА «ЧУМАК» повинно щорічно виплачувати їй орендну плату в розмірі 6 004.36 грн. Проте відповідач, ФГ«АГРОФІРМА «ЧУМАК» не сплатило позивачці орендну плату за договором оренди землі № 9 від 21.01.2014 року за 2018-2021 року, що складає 24017.44 грн., хоч відповідно до п. 11 вказаного договору оренди землі, орендна плата за користування земельною ділянкою повинна сплачуватись відповідачем не її користь в строк до 30 грудня щорічно. На підставі чого позивачка просила стягнути із відповідача заборгованість з орендної плати за 2018-2021 року, в сумі 24017.44 грн., розірвати договір оренди землі та скасувати державну реєстрацію договору оренди землі. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 2 ст. 792 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) відносини, щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч.1 статті 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені особи. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до ч. 5 ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» - Орендодавець має право вимагати від орендаря: своєчасного внесення орендної плати. Судом встановлено, що після відкриття провадження у справі відповідач фактично виконав дії та задовольнив позовні вимоги позивачки в частині виплати їй заборгованості з орендної плати за 2018-2021 року, в сумі 24017.44 грн., за договором оренди землі № 9 від 21.01.2014 року, що підтверджується відомостями про виплату орендної плати за 2018-2021 року в яких вказана дата отримання позивачкою орендної плати 19.09.2022 року. Крім цього між позивачкою та відповідачем була укладена угода № 164 від 19.09.2022 року про дострокове розірвання укладеного між ними договору оренди землі № 9 від 21.01.2014 року, що підтверджується копією угоди підписаної сторонами. Таким чином судом встановлено, що на дату подання позовної заяви були порушені права позивачки за укладеним з відповідачем договором оренди земельної ділянки в частині систематичної невиплати орендної плати за 2018-2021 роки. Яка фактично виплачена позивачці в 2022 році. Зазначена обставина є підставою і для розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав систематичної несплати орендної плати. Але дані вимоги також вирішені відповідачем в добровільному порядку шляхом укладення угоди про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки. Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦПК України - Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що сторони уклали угоду № 164 від 19.09.2022 року про дострокове розірвання укладеного між ними договору оренди землі № 9 від 21.01.2014 року. Відповідно до п. 3 угоди № 164 від 19.09.2022 року про дострокове розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі № 9 від 21.01.2014 року, договір вважається розірваним з 19.09.2022 року в зв`язку з волевиявленням сторін, які його уклали. Таким чином судом встановлено, що сторони в добровільному порядку дійшли згоди про дострокове розірвання договору оренди землі № 9 від 21.01.2014 року. який вважають розірваним 19.09.2022 року. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України - Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; Таким чином вчинивши дії про виплату позивачці заборгованості з орендної плати та уклавши угоду № 164 від 19.09.2022 року про дострокове розірвання укладеного між ними договору оренди землі № 9 від 21.01.2014 року, відповідач в добровільному порядку визнав позовні вимоги позивачки та добровільно вчинив дії на їх задоволення. Проте, як встановлено в судовому засіданні, відповідач маючи два примірника угоди № 164 від 19.09.2022 року про дострокове розірвання укладеного між ними договору оренди землі № 9 від 21.01.2014 року, один з яких передбачений для державного реєстратора, не звернувся до державного реєстратора із заявою про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення права оренди відповідача відповідно до угоди 164 від 19.09.2022 року про дострокове розірвання укладеного між ними договору оренди землі № 9 від 21.01.2014 року на належну позивачці земельну ділянку площею 6.4661 га., за кадастровим номером 1221086600:01:031:0337 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, датою формування якого є 21.06.2023 року. Відповідно до часу розгляду справи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване обтяження у вигляді реєстрації іншого речового права запис № 4433687 від 23.01.2014 року про право оренди відповідача до 2063 на вищевказану земельну ділянку, належну позивачці відповідно до договору оренди землі № 9 від 21.01.2014 року, і до цього часу відповідач фактично користується належною позивачці земельною ділянкою. Таким чином третя вимоги позивачки, яка була поставлена за первісною позовною заявою та яку позивачка підтримує за заявою про зменшення позовних вимог залишилась не виконаною відповідачем. Вирішуючи позовні вимоги в цій частині суд виходить з наступного. Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Відповідно д ст. 41 Конституції України - Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1,4 ст. 334 ЦК України - Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду України від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України - Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України - Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 26 ЗУ « Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» -У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Абзацом 3 ч. 3 ст. 26 ЗУ« Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав)». З метою ефективного захисту порушених прав законодавець у вищевказаній правовій нормі застеріг, що ухвалення судових рішень про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав має супроводжуватись визнанням, зміню чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. Вищевказана норма вимагає від суду при ухваленні рішення про визнання недійсним документа, на підставі якого проведено державну реєстрацію речового права, зазначити одночасно про припинення цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, які виникли на підставі зазначеного документа, незалежно від того, чи просить про це позивач, чи ні. Враховуючи, що сторони в добровільному порядку досягнули угоди про дострокове розірвання договору оренди землі № 9 від 21.01.2014 року на належну позивачці земельну ділянку площею 6.4661 га., за кадастровим номером 1221086600:01:031:0337 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, але відповідач ухиляється від здійснення державної реєстрації дострокового припинення вищевказаного договору оренди земельної ділянки, утримуючи у себе примірник укладеної угоди, яка передається державному реєстратору, та протягом тривалого часу не вчиняє будь-яких дій щодо проведення державної реєстрації припинення іншого речового права, договору оренди земельної ділянки, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Доводи відповідача, що дана позовна вимога є похідною від основної і враховуючи, що основна вимога припинена оскільки позивачці виплачена заборгованість з орендної плати, тому не підлягає задоволенню, суд вважає безпідставним. Оскільки при поданні позовної заяви позивачка заявила три самостійні позовні вимоги: стягнення заборгованості з орендної плати; розірвання договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки. Дані вимоги є взаємопов`язаними, але самостійними позовними вимогами, а не основною та похідною. Крім того дві перші позовні вимоги позивачка не підтримує не тому, що не було порушення її прав відповідачем, а тому, що відповідач після пред`явлення позову добровільно їх виконав. Відповідно враховуючи, що відповідачем дві позовні вимоги позивачки: виплата заборгованості з орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки добровільно задоволені відповідачем після пред`явлення позову, а третю позовну вимог відповідачем не задоволена і продовжує порушувати права позивачки, як власника земельної ділянки, дана обставина є підставою як для зменшення позивачкою позовних вимог, так і ухвалення судом рішення за даною вимогою. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності доч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України - згідно якої у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Відповідно до абз.5 п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 « Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - Визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем. Враховуючи, що позовні вимоги частково задоволені добровільно відповідачем після пред`явлення позову, та з приводу однієї позовної вимоги судом ухвалюється рішення про її задоволення, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на корись позивача понесені нею судові витрати в сумі 1 984 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят чотири ) грн., 80 коп., тобто в повному обсязі.

Outcome: approved