Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

17 липня 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Севостьянова І.Г. звернулася в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 750 000,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності позивача. (а.с.1-3). В обґрунтування вказує, що в період роботи у шкідливих умовах праці тривалий час в гірничотранспортному цеху №1 водієм великовантажного автомобіля для вивезення гірничої маси з кар`єру з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1 на ПрАТ, ним отримані хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії з вестибулопатією, синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією В.О. Остапкович і Н.І. Пономарьової, які, відповідно до акту розслідування від 26.04.2023, виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 06.07.2023 вперше позивачу була встановлена 3-тя група інвалідності та 65% втрата професійної працездатності безстроково. За висновком МСЕК йому рекомендовано санаторно-курортне та медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення. Вважає, що позивачу не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні. Позивача турбує постійний біль та обмеження рухів у шийному і в поперековому відділах хребта з іррадіацією в кінцівки, порушена хода, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, заніміння кінцівок, зниження слуху, задишка при фізичному навантаженні, періодичний сухий кашель, важкість у грудях. Значну частину часу він витрачає на підтримання свого здоров`я, що порушує його нормальні життєві зв`язки. При цьому позивач розуміє, що стан його здоров`я не відновиться навіть при лікуванні, і це додає йому ще більшого морального пригнічення та призводить до постійних переживань. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.07.2023 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження. 14.08.2023 в суд надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с.66-100) разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу. Представник відповідача позов не визнає в повному обсязі, у відзиві вказує, що позивач був попереджений про шкідливість умов праці під розписку; за роботу в шкідливих умовах позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки, а також йому було встановлено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору. Працюючи в шкідливих умовах, позивач сам повинен дбати про свій стан здоров`я. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивач, не зважаючи на явні ознаки ушкодження здоров`я та періодичне проходження лікування, продовжував працювати у шкідливих умовах, і жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, позивач умисно тривалий час не повідомляв адміністрацію ПрАТ «Північний ГЗК» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю, у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я. З медичної документації вбачається, що позивач відчував симптоми захворювань ще за декілька років до встановлення стійкої втрати працездатності, проте продовжував працювати в шкідливих умовах, не дивлячись на застереження лікарів, і звільнився у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Крім того, позивачем не надано доказів спричинення шкоди, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову. Також, представник відповідача вважає, що заявлена сума на відшкодування моральної шкоди підлягає оподаткуванню, тобто податки слід стягнути з позивача у разі задоволення позовних вимог. Загалом, заявлені позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підст ав та доводів викладених у позові. В судовому засіданні представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі, підтримав наданий суду відзив на позовну заяву. Вислухавши думку представників сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 03.01.1986 позивач прийнятий в гірничо-транспортний цех Тернівського рудоуправління (ОРДЕНА ЛЕНІНА ПІВНІЧНИЙ ГЗК ім.Комсомолу України) слюсарем з ремонту автомобілів 3 розряду; 05.02.1987 - переведений в гірничо-транспортному цеху Тернівського рудоуправління водієм автомобіля НД-1200 вантажопід`ємність 120 тон з вивозу породи і руди в кар`єрі; 01.01.1988 у зв`язку зі зміною оплати умов праці, переведений водієм автомобіля г/п 100т. і вище, зайнятий на вивозі гірничої маси з кар`єру гірничо-транспортного цеху Тернівського рудоуправління 3 класу; 11.07.1994 - за підсумками атестації робочих місць за умовами праці по даній професії встановлено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; Наказом від 31.10.1996 Північний державний гірничо-збагачувальний комбінат змінив назву на ВАТ «Північний ГЗК»; 04.08.1997 у зв`язку зі зміною структури управління виробництва переведений в гірничо-транспортний цех №1 водієм автомобіля вантажопід`ємнісю 110 тон 3 класу технологічної колони №52, зайнятий повний робочий день на вивозі породи та руди в кар`єрі, з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1; 12.07.1999 за підсумками атестації робочих місць за умовами праці по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; 30.05.2001 - за підсумками атестації робочих місць за умовами праці по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; 08.11.2002 переведений в гірничо-транспортному цеху №1 водієм великовантажного автомобіля в кар`єрі технологічної колони автомобілів №52 з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1; 30.05.2006 - за підсумками атестації робочих місць за умовами праці по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; 01.05.2010 переведений у гірничотранспортному цеху №1 водієм автотранспортних засобів в кар`єрі технологічної колони автомобілів №52; 07.07.2010 за підсумками чергової атестації робочих місць за умовами праці по даній професії встановлено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; 04.04.2011 ВАТ «Північний ГЗК» перейменовано на ПАТ «Північний ГЗК»; 01.07.2015 за підсумками чергової атестації робочих місць за умовами праці по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; 05.05.2016 ПАТ «Північний ГЗК» перейменовано на ПрАТ «Північний ГЗК»; 24.06.2020 за підсумками чергової атестації робочих місць за умовами праці по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; 21.07.2022 звільнений у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-9). Згідно акта розслідування хронічного професійного захворювання від 26.04.2023. (а.с.15-19), позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії з вестибулопатією, синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією [PERSON] і Н.І. Пономарьової. Позивачу вперше встановлена 3-тя група інвалідності з 12.06.2023 та 65% втрати професійної працездатності безстроково, із яких: 45% - вібраційна хвороба, 15% - ХОЗЛ, 5% - по туговухості, згідно висновку МСЕК від 06.07.2023р., де також зазначено, що позивачу протипоказані важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза та переохолодження в умовах вібрації, виробничого пилу, шуму; рекомендовано санаторно-курортне та медикаментозне лікування, постійне спостерігання у сімейного лікаря та невролога (а.с.20,21). \~ \~ \~ \~З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманих ним професійних захворювань та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно зі ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 26.04.2023 (а.с.15-19), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є: вібрація загальна еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 2 дБ перевищував допустимий рівень та складав 67 дБ при ГДР 65 дБ (згідно ДСН 3.3.6.039-99); пил переважно фіброгенної дії - перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації пилу переважно фіброгенної дії із вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в 2,15 рази (4,3 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3); еквівалентний корегований рівень шуму на 2 дБА перевищував допустимий рівень та складав 82 дБА при ГДР 80 дБА (згідно ДСН 3.3.6.037-99). Умови виробничого середовища та важкість праці водія автотранспортних засобів відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с.17). Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів понад 35 років. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов`язаного з обмеженням в пересуванні та фізичними навантаженнями, фізичними і моральними стражданнями позивача [PERSON] у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновком МСЕК, медичним висновком ЛЕК, виписками із медичних карт амбулаторного та стаціонарного хворого, індивідуальною програмою реабілітації інваліда, виписками-епікризами (а.с.13-14,20-40) позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Крім того, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 2000,00 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial