Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

ПрАТ «СК АРКС» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , яку мотивує тим, що 29.04.2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Opel», реєстраційний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Nissan», реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Opel», реєстраційний № [NUMBER] була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР202791601. У відповідності до умов вказаного Договору страхування Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 17.05.2021 року, ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 11\~333, 36 грн. страхового відшкодування. Відповідно до Постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі № 308/5815/21 від 25.05.2021 року, [PERSON] визнано винним за ст.124 КУпАП. 21.09.2022 року, Закарпатським апеляційним судом було винесено постанову, якою постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2021 року скасовано, а провадження закрито, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю вини в діях [PERSON] . Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] є невинуватим у настанні ДТП, а отже відповідач безпідставно одержав страхове відшкодування. З огляду на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] , безпідставно набуте страхове відшкодування у розмірі - 11\~333, 36 грн. та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявна заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав у повному обсязі. Також просив розглянути справу у його відсутності. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви зокрема, оцінивши наявні в такій докази, суд приходить до наступного висновку. Так, підстави та умови відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст.22 та Главою 82 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування. Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як було встановлено судом, 29.04.2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Opel», реєстраційний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Nissan», реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Opel», реєстраційний № [NUMBER] було застраховано за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР202791601. У відповідності до умов вказаного Договору страхування Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. Відповідно до Постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі № 308/5815/21 від 25.05.2021 року, [PERSON] визнано винним за ст.124 КУпАП. 21.09.2022 року, Закарпатським апеляційним судом було винесено постанову, якою постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2021 року скасовано, а провадження закрито, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю вини в діях [PERSON] . Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, на час розгляду справи в суді, встановлено, що вини [PERSON] в настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29.04.2021 року немає. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом також встановлено, що 17.05.2021 року, ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 11\~333, 36 грн. страхового відшкодування. Даючи оцінку спірним правовідносинам та аргументам сторін, суд виходить із наступних положень Закону. Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків,страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України № 1961-IV. За вимогами статті 3 Закону № 1961-IVобов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За змістом ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Аналізуючи положення статей 509,979,980 ЦК України та статей 3,6,22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд приходить до висновку, що обов`язок страховика щодо здійснення страхової виплати особі, якій заподіяна шкода, виникає у разі настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність страхувальника. Тобто, за відсутності підстав для настання цивільно-правової відповідальності страхувальника, у страховика також не виникає зазначений обов`язок. Для застосування цивільно-правової відповідальності страхувальника у вигляді відшкодування шкоди, необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди. Однак, як було встановлено судом, вина страхувальника [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди відсутня, а отже у позивача ПАТ «СК «АРКС» був відсутній обов`язок зі сплати страхового відшкодування відповідачу. Статтею 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Тобто відсутність правової підстави, означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Суд приймає до уваги положення ст.1215 ЦК України, відповідно до яких не підлягають поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди,завданої каліцтвом,іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми,надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності збоку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже на спірні правовідносини, норми вказаної статті не поширюються. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене, зокрема, те, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 21.09.2022 року провадження у справі щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності було закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та така набула законної сили, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у розмірі 11\~333, 36 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню. Що стосується стягнення судового збору, то суд вважає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, суд виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «АРКС» судовий збір у розмірі 1342,00 грн. та відповідно, в порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України, повернути ПрАТ «СК «АРКС» з державного бюджету, п`ятдесят відсотків сплаченого, згідно квитанції № 1014672 від 14.11.2023 року, судового збору, що становить 1342, 00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved