Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У позовній заяві позивач посилається на те, що 29 березня 2022 року у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, позивач вступив до лав Збройних Сил України. При зарахуванні до Збройних Сил України слід було подати розрахунковий рахунок, який буде використовуватись для зарахування грошового забезпечення. Тоді позивачу стало відомо, що його картковий рахунок у Приватбанку заблокований. 26 квітня 2022 року військова частина [NUMBER] , у якій на той час позивач перебував на військовій службі, вибула в повному складі у район виконання бойових дій у місто Бахмут, Донецької області. У короткотермінову відрядження з місця виконання бойових завдань до міста Ужгород позивач прибув у вересні 2022 року. Тоді ж звернувся до ВДВС у м. Ужгороді із заявою про повідомлення причин блокування його карткового рахунку. Листом від 13 вересня 2022 року ВДВС у м. Ужгороді надало відповіді, що картковий рахунок позивача у КБ Приватбанку заблокований у межах виконавчого провадження №52331252 від 26.09.2016 року, яке було відкрито на підставі виконавчого напису від 13.03.2012 року за № 1000, який вчинив приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна. У зв`язку з поверненням до району виконання бойових завдань у вересні 2022 року позивач не зміг звернутися до суду з позовом про захист свої прав. Наразі, позивач перебуває у частині щорічної основної відпустки по 7 січня 2024 року, а тому звертається до суду з даним позовом, оскільки вважає, що даний виконавчий напис вчинено протиправно та він підлягає визнанням таким, що не підлягає до виконання, з наступних підстав. 25.05.2007 року між ПАТ ОТП Банк та позивачем було укладено кредитний договір №СL 800/092/2007, згідно якого позивачу було надано кредит у сумі 27374,95 дол. США, з кінцевим терміном погашення в строк до 25.05.2013 року, зі сплатою 11,49 % річних за користування кредитом. Кредитний договір укладався з метою придбання автомобіля Peugeot 407 ST 2.0 Е, реєстраційний № [NUMBER] , рік випуску - 2007, колір - чорний, кузов № [NUMBER] , тип - легковий. У зв`язку із неналежним виконанням позивачем своїх зобов`язань, 04 березня 2010 року ПАТ ОТП Банк звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. В позові позивач просив стягнути суму заборгованості та звернути стягнення на предмет застави. 12.11.2010 року між ПАТ ОТП Банк та ТОВ ОТП Факторинг Україна було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно за яким ТОВ ОТП Факторинг Україна прийняло на себе вимоги за кредитними договорами. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2011 року у справі №2п-6210/10 позов задоволено, стягнуто солідарно з позивача та [PERSON] (поручителя) на користь ПАТ ОТП Факторинг Україна (правонаступник ПАТ ОТП Банк) заборгованість за кредитним договором в розмірі 116785,95 грн., сплачені позивачем судові витрати в розмірі 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а також звернено стягнення на предмет застави. Окрім того, відповідач 13 березня 2012 року (після прийняття рішення Ужгородським міськрайонним судом 10.03.2011 року) звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна з заявою про звернення стягнення на предмет застави. Як зазначалось вище, 13 березня 2023 року приватний нотаріус Боднар Ірина Михайлівна вчинила виконавчий напис від 13.03.2012 року за №1000, яким звернула стягнення на рухоме майно: транспортний засіб, а саме легковий автомобіль Peugeot 407 ST 2.0 Е, реєстраційний № [NUMBER] , рік випуску 2007, колір - чорний, кузов № [NUMBER] , тип - легковий, що належить на праві власності позивачеві та зазначила, що сума заборгованості складає: основний борг - 14050,95 доларів США; сума заборгованості по відсоткам - 264,29 доларів США; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1700,00 гривен. Окрім того, згідно з виконавчим написом строк, за який проводиться стягнення, - з 25.05.2007 року по 26.11.2010 року. В подальшому, права вимоги за кредитним договором та договором застави неодноразово переходили. Наразі право вимоги за кредитним договором та договором застави належать громадянці України - [PERSON] , однак її права в даному позові не зачіпаються, оскільки, право вимоги за виконавчим написом не перейшло до неї. На підставі наведеного, просить визнати таким, що не підлягає виконанню повністю, виконавчий напис від 13.03.2012 року за № 1000, який вчинив приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна про звернення стягнення на майно позивача, а саме: - транспортний засіб, легковий автомобіль Peugeot 407 ST 2.0 Е, реєстраційний № [NUMBER] , рік випуску 2007, колір - чорний, кузов № [NUMBER] , тип - легковий, що належить на праві власності Позивачеві. Ухвалою судді\~Ужгородського міськрайонного\~суду Закарпатської\~області від\~08.01.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Позивач у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить розглянути справу по суті без його участі. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг України», в судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву, згідно з якою просить розгляд справи проводити без його участі, та зазначив, що не заперечує щодо задоволення позову, за відсутності таких повноважень у поданій довіреності. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, у судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомлено, письмові пояснення щодо позову не подано. Представник відділу ДВС у м. Ужгороді у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, заяв з процесуальних питань не подавав. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 13.03.2012 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 1000, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на рухоме майно: транспортний засіб, а саме легковий автомобіль Peugeot 407 ST 2.0 Е, реєстраційний № [NUMBER] , рік випуску 2007, колір - чорний, кузов № [NUMBER] , тип легковий, шо належить на праві власності [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , дата народження - [INFO] , місце народження село Порошково Перечннського району Закарпатської області, місце роботи Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРА» на посаді виконавчого директора). Зазначене рухоме майно на підставі договору застави, посвідченого 25.05.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Житко О.І. за реєстровим 1168, передане в заставу Публічному акціонерному товариству «ОТП Банк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» (код платника податків згідно з Єдиним державшім реєстром підприємств та організацій України 21685166, місце знаходження: м. Київ, вул. Жилянська, 43, к/р [NUMBER] ). Право вимоги за зазначеним договором застави на підставі ст. ст. 512-516, б56, 1077-1086 Цивільного кодексу України було придбано Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (код платника податків згідно з Єдиним державним рєєстром підприємств та організацій України 36789421, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Фізкультурна, 28Д, п/р № [NUMBER] в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) за Договором про відступлення права вимоги від 26.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстром №9200. Строк платежу за вищезазначеним договором застави настав 25.07.2011 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна, пропонує задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у розмірі: основний борг - 14 050,95 доларів США; сума заборгованості по відсоткам - 264,29 доларів США; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700,00 гривень, що всього становить 14315,24 доларів США (чотирнадцять тисяч триста п ятнадцять доларів США 24 цента), що за курсом НБУ станом на 13.03.2012 року (1 долар США 7.986 гривень) становить 114 321,50 гривень (сто чотирнадцять тисяч триста двадцять одна гривня 50 коп) та 1700.00 гривень (тисяча сімсот гривень 00 коп.), а всього в гривневому еквіваленті 116021,50 (сто шістнадцять тисяч двадцять одна гривня 50 коп. ). Державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Копрушак Т.Г. 26.09.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 52331252), що підтверджується також інформацією про виконавче провадження. Предметом заствави згідно з договором застави автотранспортного засобу №PCL-800/092/2007 від 25.05.2007 є легковий автомобіль Peugeot 407 ST 2.0 Е, реєстраційний № [NUMBER] , рік випуску 2007, колір - чорний, кузов № [NUMBER] , тип - легковий, шо належить на праві власності [PERSON] . Згідно з копією кредитного договору №CL-800/092/2007 від 25.05.2007 ЗАТ "ОТП Банк" надав [PERSON] кредит у розмірі 27374,95 дол. США. Згідно з копією договору факторингу №4-09/18 від 26.09.2018 ТОВ "Вердик Капітал" приймає право грошової вимоги та стає кредитором за кредитним договором, а ТОВ "ОТП Факторинг" передає право грошової вимоги такому. Згідно з довідкою ТОВ "Вердикт капітал" від 26.02.2021 №117, останнє як новий кредитор за кредитними справами ПАТ "ОТП Банк" згідно договору факторингу №4-09/18 від 26.09.2018, укладеного з ТОВ "ОТП Факторинг Україна", за кредитним договором №CL-800/092/2007 від 25.05.2007 з усіма змінами і доповненнями до нього, який укладений між ЗАТ "ОТП Банк" та [PERSON] , код [NUMBER] , перейшли до ТОВ "Вердикт Капітал". ТОВ "Вердикт Капітал" повідомляє, що фінансових та майнових претензій до [PERSON] не має. Згідно з копією договору №13727645 про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 26.02.2021 ТОВ "Вердикт Капітал" зобов`язалось відступити [PERSON] належне право вимоги на підставі договору факторингу №4-09/18 від 26.09.2018 за кредитним договором CL-800/092/2007 від25.05.2007, укладений між ЗАТ "ОТП Банк" та [PERSON] . Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень\~ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а)нотаріально посвідченої угоди; б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до п.п.1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст.ст.15,16,18 ЦК України, ст. ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року). Для правильного застосування положень ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна регулюється Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Зі змісту ст. 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Статтею 26 Закону «Про забезпечення вимог кредитора та реєстрацію обтяжень» визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно із ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Частиною 1 ст. 50 цього Закону визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Порядок звернення стягнення на предмет застави визначено ч. ч. 1, 3 ст. 24 Закону «Про забезпечення вимог кредитора та реєстрацію обтяжень». Зазначеним порядком передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Згідно з приписами ч. 1 ст. 27 Закону «Про забезпечення вимог кредитора та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредитора та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими ст. 8 цього Закону. Отже приписи Закону України «Про забезпечення вимог кредитора та реєстрацію обтяжень» пов`язують подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави. Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Порядок ведення Реєстру та внесення відомостей до нього врегульовано ст. 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредитора та реєстрацію обтяжень» згідно з якою держателем Реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. До Реєстру вносяться, зокрема, відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Порядок ведення Реєстру затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830 (далі - Порядок № 830). Пунктом 4 Порядку № 830 визначено, що державна реєстрація відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису. У пункті 5 Порядку № 830 передбачено, що державна реєстрація приватних обтяжень рухомого майна проводиться будь-яким нотаріусом або його помічником, які відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Реєстру, а також адміністратором Реєстру та його філіями на підставі відповідного договору. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), яким врегульовано процедуру вчинення виконавчого напису, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (п.п. 2.1 п. 2 гл. 16 роз. ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1, 3.2 п. 3 гл. 16 роз. ІІ Порядку № 296/5). Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення визначені документи, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (п.п. 2.2 п. 2 та п.п. 3.6 п. 3 гл. 16 роз. ІІ Порядку № 296/5). Разом з тим, відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону «Про забезпечення вимог кредитора та забезпечення обтяжень» щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його скасовано виданим пізніше загальним актом. Тобто, в цьому випадку необхідно дотримуватися вимог Закону «Про забезпечення вимог кредитора». Встановлення нотаріусом, що заява стягувача не містить такої інформації або стягувач не надав необхідних документів, що підтверджують зазначені обставини, унеможливлює вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, відповідач не надав доказів дотримання положень частини третьої статті 24 та частини першої статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» і здійснення до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, що є підставою для визнання за рішенням суду виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду 16 травня2018 року у справі № 320/8269/15-ц та постанові від 24.04.2018 року у справі № 202/29241/13-ц, у постанові Верховного суду від 26 листопада 2018 року № 755/11989/16-ц. Окрім того, згідно з поданим суду доказом - довідкою №117 від 26.02.2021 у ТОВ "Вердикт Капітал" відсутні будь які фінансові та майнові претензії до позивача. У відповідності до ст. ст.13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано жодного доказу на спростування вимог позивача в цій частині, тому суд приходить до переконання, що виконавчий напис вчинено з порушенням процедури вчинення виконавчих написів, без дотримання вимогст. 88 Закону України «Про нотаріат», що є самостійною підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved