Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ „Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», з посиланням на те, що 26 березня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено кредитний договір за № 441339273. 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. 31.12.2020 року Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції. Відповідно до Реєстру боржників №137 від 08.06.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №441339273. 20.10.2022р. між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022р. до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022р., ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 40903.81 грн., з яких: 11499.50 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29404.31 грн. - сума заборгованості за відсотками. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вищевказану заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не прибув, у позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольниьти. Відповідач в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, розглянувши дану справу, дослідивши подані письмові докази, вважає, що в задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.03.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та [PERSON] укладено кредитний договір № 441339273, відповідно до якого відповідач отримала кредит на суму 4100 грн. 00 коп. строком на 13 днів під 620,5% річних під фіксовану ставку, яка зазначена у паспорті споживчого кредиту продукту "СМАРТ" (а. с. 5-7, 8). Сума кредиту збільшувалась сторонами 26.03.2021р., 27.03.2021р., 29.03.2021р. та 03.04.2021 року (а. с. 9-13, 14-15). Згідно копії додаткової угоди №26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с. 16-18). 20.10.2022р. між ТОВ "Таліон Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) укладено Договір факторингу №20102022 (далі Договір факторингу), у відповідності до умов якого, ТОВ "Таліон Плюс" передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ "Таліон Плюс" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а. с.19-20). Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022р., ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 40903,81 грн., з яких: 11499,50,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 29404,31 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.21). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №441339273від 26.03.2021р. за період з 21.10.2022 року по 30.11.2023р. заборгованість відповідача [PERSON] складає 40903,81 грн. (а. с. 22). За змістом положень ч. 1, 2 ст. 207, п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; 2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням електронного підпису. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч. 1 ст. 1046 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: - припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. До позову представником позивача додана копія кредитного договору № 441339273, укладеного 26.03.2021р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] .. Договором визначено основні істотні умови характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Проте, аналізуючи обставини даного спору та надані суду докази, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів укладення зазначеного кредитного договору, а саме не додано довідку про ідентифікацію відповідача, оскільки договір підписаний електронним підписом, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора. З позовної заяви вбачається, що кредитний договір №441339273 від 26.03.2021 року, заборгованість за яким є предметом цього позову, укладений між між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] .. Позивач зазначає в позові про те, що в подальшому відповідно до Реєстру боржників № 137 від 08.06.2021 року до Договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 441339273, яке, у свою чергу, передало вказане право вимоги позивачу - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Однак, позивачем не додано до позовної заяви копії Реєстру боржників №137 від 08.06.2021року до Договору факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого, як стверджує позивач, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, яке, у свою чергу, передало вказане право вимоги позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». За таких умов наявні в матеріалах справи Договір факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, укладений між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» і ТОВ «Таліон Плюс», та витяг з Реєстру прав вимоги №1 до цього Договору факторингу, де боржником значиться відповідач і зазначений номер кредитного договору №441339273, - не є достовірними і достатніми доказами на підтвердження набуття та існування у позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до відповідача. Відповідно до вимог частин 1, 3 та 4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно із частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. У позові «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило всі судові засідання у справі проводити за відсутності їхнього представника, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляли. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. Документом, який за доводами позивача обгрунтовує розмір заборгованості відповідача є розрахунок заборгованості, наданий позивачем (а. с. 22). Проте, суд позбавлений можливості перевірити його достовірність та обгрунтованість, оскільки позивачем не надано виписку (витяг) про рух коштів по рахунку відповідача, відтак розмір заборгованості [PERSON] не є доведеним належними та допустимими доказами. Крім того, заявляючи позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 441339273 від 26.03.2021 року, укладеним між нею та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» посилається на те, що за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Додатковою угодою №26 до нього від 31.12.2020 року право вимоги за кредитним договором №441339273 від 26.03.2021 року, укладеним з відповідачем, відступило ТОВ «Таліон Плюс», яке в свою чергу за договором факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року право вимоги за даним договором відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Проте суд з таким правонаступництвом погодитися не може, оскільки як вбачається із доданої до матеріалів справи копії додаткової угоди до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 16), яким нібито передано право вимоги за кредитним договором № 441339273 від 26.03.2021 року, укладеним з [PERSON] , договір факторингу було укладено 28.11.2018 року, додаткову угоду до нього 31.12.2020 року, в той час коли сам кредитний договір № 441339273 відповідач уклала лише 26.03.2021 року. За таких обставин суд вважає, що вказаний договір факторингу № 28/1118-01, укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не може підтверджувати передачу права вимоги за кредитним договором, адже останнього в той час не існувало. Таким чином, суд вважає, що позивач не довів факту відступлення права грошової вимоги за вказаним кредитним договором від первісного кредитора (ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога») до ТОВ «Таліон плюс» та від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», отже до позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором, оскільки кредитний договір укладено після договору факторингу та додаткової угоди до нього, тобто ще до укладення кредитного договору. Договір кредитної лінії №441339273 не містить електронного підпису кредитодавця, а сума заборгованості відповідача не є доведеною належними та допустимими доказами, відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed