Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 28.09.2016 по справі №286/1538/16-к було застосовано до [PERSON] примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації його до психіатричної лікарні з посиленим наглядом. В психіатричній лікарні відповідач пробув п`ять років. Після повернення з примусового лікування він повернувся до своїх батьків в с. Острів. Вона з ним не спілкувалася та не спілкується. Шлюбні відносини вони не підтримують, тобто фактично сім років вони спільно не проживають. Крім того, він продовжує зловживати спиртними напоями. Вони ніяких спільних інтересів не мають, спільного господарства не ведуть, не спілкуються. Вважає, що їхнє подальше спільне проживання не можливе, а збереження шлюбу недоцільне. Від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. В добровільному порядку розірвати шлюб в органах ДРАЦС відповідач відмовляється. Відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не надано. Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. Позивач в своїй позовній заяві просить справу слухати у її відсутність. Відзиву на позов відповідачем до суду не надано, хоча своєчасно та належним чином останній повідомлявся про відкриття провадження у справі з роз`ясненням прав на подання відзиву на позов, що підтверджується поштовим повідомленням. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.07.2006 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб 22.07.2006 (актовий запис №5). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. При цьому, законодавець не визначив, будь-які виключення з положень вказаних правових норм. В судовому засіданні встановлено, що відносини між сторонами не склалися. Вони припинили спільне проживання та сім років проживають окремо. Позивач не бажає примирення, що вбачається з її позовної заяви. Тобто, фактично шлюб не існує, збереження сім`ї стало неможливим. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. в дохід держави, який відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved