Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Пийтерфолвівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області. Позовні вимоги мотивує тим, що 03.03.2009 року між [PERSON] та [PERSON] (далі відповідач), було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21.08.2014 року шлюб розірвано. З моменту розлучення і по сьогоднішній день, син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , та відвідує Чорнотисівську ЗЗСО 1-111 ст. Берегівського району Закарпатської області, є учнем 8-А класу. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в подальшій долі дитини, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його підготовкою до самостійного життя, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не надає доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що 03.03.2009 року між [PERSON] та [PERSON] (далі відповідач), було укладено шлюб (а.с.6). Від спільного подружнього життя у них народився син, [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21.08.2014 року шлюб розірвано (а.с.6). З моменту розлучення і по сьогоднішній день, син сторін, [PERSON] [INFO] , проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , та відвідує Чорнотисівську ЗЗСО 1-111 ст. Берегівського району Закарпатської області та є учнем 8-А класу(а.с.8-9). Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в подальшій долі дитини, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його підготовкою до самостійного життя, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не надає доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, у зв"язку з чим з висновком органу опіки та піклування на підставі ч. 6 ст. СК України суд не погоджується, такий є недостатньо обгрунтованим, суперечить інетресам дитини. Встановлені обставини - факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх материнських обов`язків. З пояснень відповідача в судовому засіданні встановлено, що шлюб з позивачем є її другим шлюбом, після розлучення з позивачем вона залишила дитину на вихованні матері позивача, створила сім"ю з іншим чоловіком з яким виїховує спільних дітей, участі у виховані сина з того часу не приймає, його життям, здоров"ям не цікавиться. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дітей буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дітей буде забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У справі відповідачка не надала жодного доказу, який би свідчив про те, що вона належним чином виконує батьківські обов`язки у вихованні дитини, утверджує повагу до батьків, піклується про її здоров`я, фізичний та моральний розвиток, виховує дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, тобто вчиняв/вчиняє активні дії на виконання вимог ст. 150 СК України. Разом з тим судом прийнято до уваги заяву свідка [PERSON] , яка обставини зазначені у позові підтвердила та пояснила, що відповідач дійсно не приймає участі у вихованні [PERSON] , [INFO] , оскільки його виховує вона та позивач (а.с.60). Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують обставини, які свідчать про те, що відповідачка, як мати тривалий час ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до роз`яснень викладених в п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року(пункт 54 та пункт 58) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки, факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Відповідно до приписів ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами на підставі яких суд дійшов до беззаперечного висновку про те, що відповідачка ухиляється від участі у вихованні дитини, що слугує підставою для позбавлення її батьківських прав, у зв`язку з чим суд приймає рішення про задоволення позову.

Outcome: approved