Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

В жовтні 2023 року позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 03.02.2021 р. в розмірі 213 573,44 грн. Позов мотивований тим, що між [PERSON] та відповідачем 03.02.2021 року було укладено договір позики. Відповідно до умов даного договору (п.1 Договору) Позивач передала Відповідачу грошові кошти в розмірі 136 640,00 грн. (сто тридцять шість тисяч шістсот сорок гривень 00 коп.), що еквівалентно за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладення вказаного Договору 4880,00 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят) доларів США. Відповідач зобов`язаний був повернути грошові кошти без нарахування процентів у строк до 03.06.2021 року (п.1 Договору). При цьому, згідно з п.2 і п.6 Договору - позика мала повертатися готівкою частинами в наступному порядку: 1) в строк до 03.03.2021 року поверненню підлягала сума у гривнях, яка еквівалентна 220,00 доларів США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2 Договору; 2) в строк до 03.04.2021 року поверненню підлягала сума у гривнях, яка еквівалентна 220,00 доларів США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2 Договору; 3) в строк до 03.05.2021 року поверненню підлягала сума у гривнях, яка еквівалентна 220,00 доларів США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2 Договору; 4) в строк до 03.06.2021 року поверненню підлягала сума у гривнях, яка еквівалентна 4220,00 доларів США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2 Договору. Згідно п.2 Договору - позика повертається у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошей в рахунок повернення позики. Про кожен факт повернення позики у готівковій формі Позивач або уповноважена нею особа зобов`язані були надавати Відповідачеві розписку про отримання коштів (п.5 Договору). З метою забезпечення виконання зобов`язань Відповідача щодо повернення суми позики за Договором позики, 03.02.2021 року між позивачем і Відповідачем було укладено Договір застави транспортного засобу (копія Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 03.02.2021р. додається). Проте, станом на день пред`явлення позовної заяви до суду Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. Таким чином, Позивач звертається до суду із цим позовом про стягнення не тільки суми основного боргу в розмірі 136 640,00 грн., та штрафу в розмірі 15 000,00 грн., а також із вимогою про стягнення із Відповідача інфляційних втрат в розмірі 52 185,21 грн., і 3% річних в розмірі 9 748,23 грн. Ухвалою суду від 24.10.2023 р. провадження у справі відкрито та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача просив задовільнити позовні вимоги в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач, будучи повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 03.02.2021 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до п. 1 Договору Позикодавець передав, а Позичальник прийняв грошову суму в розмірі 136 640,00 грн. (сто тридцять шість тисяч шістсот сорок грн. 00 коп.), що еквівалентно за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладення вказаного Договору 4880,00 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят) доларів США. Згідно п. 1 Договору Позичальник зобов`язувався повернути Позикодавцю суму позики без нарахування процентів у строк до 03.06.2021 року, в порядку передбаченому п.2 і 3 цього договору. Відповідно до п.2 Договору - позика повертається у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошей в рахунок повернення позики. З метою забезпечення виконання зобов`язань Відповідача щодо повернення суми позики за Договором позики, 03.02.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір застави транспортного засобу NONDA, д.н.з. [NUMBER] (копія Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 03.02.2021р. наявний в матеріалах справи). Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та не повернув суму заборгованості за договором позики у строки, які в ньому визначені, що і стало підставою для звернення з даним позовом. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. На підтвердження своїх доводів позивачем було надано оригінал договору позики, який укладений з нотаріальним посвідченням, як це передбачено ст. 1047 ЦК України, який долучений до матеріалів справи. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договором позики строк не повернув грошові кошти. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які завжди висуваються. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом або не слідує із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1048 ч.1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наданий позивачем розрахунок сум та 3% річних відповідає вимогам закону та умовам договору. На підставі ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Враховуючи те, що відповідач не надав доказів на спростування доводів та доказів позивача, в судовому засіданні достеменно встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем на час розгляду справи становить в розмірі 213 573,44 грн., з яких: 136 640,0 грн. - сума основного боргу , 15 000,0 грн. - штраф, 52 185,21 грн. - сума інфляційних нарахувань за період з 01.06.2021 р. по 30.09.2023 р., 9 7748,23 - сума 3% річних за період з 04.06.2021 р. по 19.10.2023 р. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позов є обґрунтованим, його вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо позовних вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 22 205,82 грн, суд зазначає про таке. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Зокрема, п. 48 зазначеної вище постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З урахуванням того, що позивачкою були надано договір про надання правової допомоги від 25.09.2023 № 25/09-2023, та документи, що свідчать про оплату послуг наданих адвокатом, оформлені у встановленому законом порядку, суд вважає, що позовна вимога про відшкодування витрат на правову допомогу підлягають задоволенню, а саме з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню сума витрат на правничу допомогу у розмірі 22 205,82 гривень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2 135,74 грн., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст.12, 526, 527, 625, 1046, 1047, 1048, ЦК України,

Outcome: approved