Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

05.09.2023 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області від представника позивача, адвоката Власенка С.П. надійшла вище зазначена позовна заява, з проханням: стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 500000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок незаконного перебування під слідством та судом протягом 41-го місяця, 100000,00 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди за незаконне повідомлення про підозру та вручення обвинувального акту та 100000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди за незаконне застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, у період з 15 вересня по 13 листопада 2016 року, а всього на загальну суму 700000,00 грн., а також понесені позивачем судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. В період з 20 листопада 2007 року по 21 травня 2013 року [PERSON] працював в органах державної податкової служби на різних посадах. Зокрема, на підставі наказу ДПА в Черкаській області від 31 липня 2009 року №127-о позивача було переведено на посаду першого заступника начальника інспекції - начальника відділу податкового контролю юридичних осіб ДПІ у Чорнобаївському районі. Відповідно до наказу ДПА у Черкаській області від 5 березня 2012 року №24-о та наказу Золотоніської ОДНІ Черкаської області від 6 березня 2012 року [PERSON] , в порядку переведення призначено на посаду завідувача сектору перевірок платників податків відділу податкового контролю Золотоніської ОДПІ Черкаської області. 14 вересня 2016 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, у кримінальному провадженні, відомості про яке були внесені 12 липня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №420162500000009144 за фактом не відображення узгодженої у судовому порядку суми грошового зобов`язання та застосування заходів заборгованості в сумі 485244 грн. по ВАТ «Чорнобайагрохім» працівниками Чорнобаївського відділення Золотоніської ОДПІ. 15 вересня 2016 року слідчим суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси Даньку В.В. було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці, а саме до 13 листопада 2016 року. 23 вересня 2016 року позивачу було вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 420162500000009144 від 12.07.2016 року. 05 листопада 2018 року вироком Чорнобаївського районного суду [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності у діянні складу злочину. Не погоджуючись із даним вироком, 29 листопада 2018 року прокурором Прокуратури Черкаської області Павленком О.А. подано апеляційну скаргу. 20 лютого 2020 року ухвалою Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора Павленка О.А. залишено без задоволення, а вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2018 року, яким [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 367 КК України, залишено без змін. З урахуванням викладеного зазначає, що, починаючи з 14 вересня 2016 року по 20 лютого 2020 року, [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом 41 місяць. Позивач заявляє, що у наслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності йому заподіяна значна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідно до вимог ст. 56 Конституції України, ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України, положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, то здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Позивач вказує, що після вручення йому повідомлення про підозру (14.09.2016 року) стан його здоров`я відразу ж погіршився. Перенесений позивачем стрес, сильні душевні хвилювання та переживання за своє майбутнє негативно вплинули на загальний стан його здоров`я, та наступного дня він був вимушений звертатися за медичною допомогою зі скаргами на сильні головні болі, головокружіння, нудоту, загальну слабкість тощо. Встановлений йому діагноз: гіпертонічна хвороба II ст., що потягло за собою тривалий курс лікування. 23 вересня 2016 року позивачу було незаконно вручено обвинувальний акт. Ці протиправні дії органу досудового розслідування довели позивача до нервового зриву, внаслідок чого у період з 7 по 11 серпня 2017 року, позивач щодня проходив визначений лікарем курс лікування у вигляді щоденних крапельниць та приймав виписані йому лікарем ліки. Загальний період лікування становив більше одного року. Протиправні дії органу досудового розслідування порушили також нормальні життєві зв`язки позивача, право на свободу пересування та недоторканість. Зазначає, що мати позивача, починаючи з 2013 року, страждала на онкологічне захворювання і її лікуванням займався виключно [PERSON] , який, починаючи з 14 вересня 2016 року, був обмежений у можливості належним чином та на власний розсуд виконувати обов`язки по догляду за матір`ю та її лікуванню. Обрання щодо позивача запобіжного заходу змушували його постійно звертатися до слідчого за дозволом виїхати за межі свого населеного пункту, у тому числі, пояснюючи слідчому про необхідність виїхати в м. Черкаси до обласного онкологічного центру для лікування матері. Також зазначає, що [INFO] мама позивача померла, а [INFO] не стало й батька позивача, та замість того щоб у останні дні життя найрідніших людей бути з ними, приділяти їм якнайбільше своєї уваги та турботи, позивач з вини працівників органу досудового розслідування вимушений був захищатися від пред`явленого йому обвинувачення у вчиненні того, чого він не скоював. Позивач протягом майже чотирьох років вимушений був з`являтися до органу досудового розслідування, збирати докази на підтвердження своєї невинуватості, прибувати до суду для прийняття участі у судових засіданнях. Перебування під слідством та судом призвело до позбавлення позивача можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Зокрема зазначає, що протягом всього свого життя чесно та сумлінно працював на керівних посадах державної служби, неодноразово нагороджувався за сумлінну працю. Притягнення позивача до кримінальної відповідальності завдало йому негативних репутаційних втрат. Зазначає, що 14 вересня 2016 року на сайті обласної прокуратури було опубліковано оголошення про повідомлення про підозру позивачу у вчиненні злочину, а 23 вересня 2016 року опубліковано повідомлено про скерування до суду обвинувального акту, що підтверджується загальнодоступними відомостями, розміщеними на сайті Черкаської обласної прокуратури. Під час судового розгляду на підставі ухвали судді Чорнобаївського районного суду від 04.12.2017 року орган пробації було зобов`язано скласти та подати до суду досудову доповідь у порядку, передбаченому ст. 314-1 КПК України, яка була складена 22 грудня 2017 року та подана суду. Зазначає, що, незважаючи на невизнання провини та відсутність обвинувального вироку суду, у вказаній досудовій доповіді орган пробації оцінив [PERSON] як обвинуваченого, який зчинив «...правопорушення умисно, з корисливих мотивів, тобто усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій. Правопорушення має умисно-корисливий характер. Обвинувачений не усвідомлює серйозність наслідків своїх протиправних дій». Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення органом пробації оцінюється як «середній». Також вказує, що при складанні досудової доповіді орган пробації здійснював збір інформації про позивача по місцю його проживання, по місцю роботи, здійснювалося опитування сусідів та колег по роботі [PERSON] , при цьому пояснювали, з якою метою вони збирали цю інформацію, не приховуючи того факту що [PERSON] вчинив злочин і відносно нього судом розглядається кримінальне провадження. Звертає увагу, що з відкритих джерел станом на 01.07.2015 року населення смт. Чорнобай становило 7311 осіб, це невеликий населений пункт, де всі знають один одного, тим більше [PERSON] , а також його батьків, які теж за життя користувалися авторитетом серед населення. На підтвердження чого зазначає, що суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А. при перегляді законності вироку заявила собі самовідвід, який ухвалою від 09 грудня 2019 року було задоволено. Підставою для самовідводу судді є її особисте знайомство та добрі стосунки із покійним батьком позивача - [PERSON] . З урахуванням викладено стверджує, що поширення негативної інформації щодо позивача як органом досудового розслідування так і залученим за ухвалою суду органом пробації під час судового розгляду завдали справжньої шкоди репутації позивача. Визначаючи розмір відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, позивач посилається на визначений ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 6700 грн. та час перебування під слідством та судом (41 місяць), у зв`язку з чим мінімальний гарантований державою розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом становить 274700,00 грн. Позивач визначає розмір відшкодування за кожну із незаконних процесуальних дій органів досудового слідства, прокуратури, суду: за незаконне повідомлення про підозру та вручення обвинувального акту в сумі 100000,00 грн., за незаконне застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання у період з 15 вересня по 13 листопада 2016 року в сумі 100000,00 грн.. Всього позивачу заподіяно моральної шкоди на суму 700000,00 грн.. 06.10.2023 до суду надійшов відзив від Черкаської обласної прокуратури, за змістом якого відповідач звертає увагу на часткову необґрунтованість позову (а.с. 100-113). Відповідач підтверджує викладені у позові обставини притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 42016250000000144 від 12.07.2016, вручення йому підозри у вчинені злочину, передбаченому ч. 2 ст. 367 КК України, обранні запобіжного заходу, направлення справи до суду з обвинувальним актом, а також винесення судом виправдувального вироку Чорнобаївським районним судом Черкаської області від 05.11.2018, який ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20.02.2020 було залишено без змін Разом із з цим звертає увагу, що, вирішуючи питання про стягнення з держави відповідної компенсації, суд має керуватися вимогами Конвенції, інших актів національного законодавства, за порушення якого виду конвенційних обов`язків позивач вимагає від держави компенсацію, і чи обґрунтованим відповідно до цього порушення є її розмір. Зазначає, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 6700 грн. Оскільки [PERSON] перебував під слідством та судом 41 місяць 07 днів, виходячи з вимог ст. 13 Закону України № 266/94-ВР щодо розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди, який провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, вважає, що розмір морального відшкодування [PERSON] може становити 276263,33 грн. (6700 грн х 41 міс)+(6700/30х7)), що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості. Звертає увагу, що у даній справі [PERSON] під час досудового та судового слідства під вартою не перебував, не затримувався та не арештовувався, тобто міг вільно пересуватися, реалізовувати свої життєві плани, працювати, спілкуватися та, на відміну від позивача у справі № 686/23731/15-ц, не зазнав катування, незаконного затримання та тримання під вартою, не був позбавлений права негайно постати перед суддею, не був примушений свідчити проти себе та саме головне - був визнаний судом невинуватим. З огляду на вище зазначене вважаю, що посилання позивача на висновки постанови Верховного Суду у справі № 686/23731/15-ц від 20.09.2018, з метою підтвердження розрахунку розміру моральної шкоди більшого ніж мінімально гарантований державою, є помилковим. Зазначає, що застосування до позивача запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладанням на нього обов`язку прибувати до слідчого за першою вимогою, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання чи місця роботи, ніяким чином не могло завадити позивачеві відвідувати та приділяти належну увагу і надавати допомогу своїм батькам. Вважає, що факт смерті матері та батька також не може вважатися доказом заподіяння моральної шкоди, оскільки з долучених копій свідоцтв про смерть зазначені громадяни померли у віці 72 та 74 роки, відповідно. Жодних документів, які свідчать, що смерть батьків позивача настала внаслідок його кримінального переслідування у матеріалах справи відсутні. Встановлено, що кримінальне провадження відносно позивача здійснювалось по обставинам вчинення умисного злочину. Здійснення процесуальних дій (вручення повідомлення про підозру) та вжиття до позивача заходів забезпечення кримінального провадження (запобіжний захід) здійснювались у відповідності до визначеної законом процедури та виправдовувались тими обставинами, які існували на момент прийняття тішення про їх застосування. За таких обставин, твердження позивача про незаконність відповідних дій, незаконне застосування до нього запобіжного заходу та незаконність дій прокурора з оскарження судових рішень, якими виправдано позивача, є недостатньо об`єктивними та надмірно категоричними, а помилка прокурора в оцінці доказів та обставин кримінального провадження, в даному випадку, не є беззаперечною підставою для визнання факту завдання позивачу такими діями моральної шкоди у розмірі, що підлягає компенсації понад визначені законом гарантії. Відповідні дії правоохоронних органів були зумовлені належною правовою підставою на момент їх вчинення і судом не встановлено обставин, які б свідчили про невиправданість вчинення таких дій. Вказує на необґрунтованість доводів позивача щодо приниження його честі й гідності внаслідок здійснення публікацій у засобах масової інформації відомостей про обставини розслідування кримінального провадження та здійснення процесуальних дій (вручення повідомлення про підозру, складання та направлення до суду обвинувального акту). Звертає увагу, що аналіз змісту таких повідомлень свідчить, що вони за своїм змістом мали нейтральний характер відносно особи позивача, не містили відомостей про персональні дані позивача і мали на меті інформування громадськості про результати діяльності прокуратури. Будь-яких обставин, які б свідчили про здійснення таких публікацій з метою завдання шкоди престижу і діловій репутації особистості позивача не вбачається. У свою чергу наявність коментарів негативного характеру (відносно особи позивача) до таких публікацій від третіх осіб є наслідком суб`єктивної думки та персонального ставлення таких осіб до подій, що обумовили здійснення відповідних інформативних публікацій прокуратури, і саме такі треті особи несуть відповідальність за зміст своїх коментарів. Відповідач вважає, що слід критично ставитися і до доводів позивача щодо його репутаційних втрат в очах оточення внаслідок формування враження, що він має проблеми із законом.Звертає увагу, що в Україні діє презумпція невинуватості, яка передбачає що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили (ч. 1 ст. 17 КПК України). Ступінь зниження престижу і ділової репутації, необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів для відновлення попереднього стану позивача, на які він посилається, мотивуючи розмір моральної шкоди, не підтверджуються жодними доказами. У даній справі позивач не надав до суду будь-яких доказів щодо вжиття зусиль для відновлення зганьбленої честі і гідності, завдання шкоди престижу ділової репутації, обмежившись наведенням загальних фраз із законодавчих актів. Визначаючи суму відшкодування у збільшеному розмірі, позивачем не надано жодних доказів, які б вказували на порушення його нормальних відносин з оточуючими, виникнення до нього недовіри серед родичів та погіршення стану здоров`я, які стали наслідком притягнення його до кримінальної відповідальності. Вважає, що позивачем не надано документів, що б підтверджували, що саме внаслідок дій працівників органу досудового розслідування у останнього погіршився стан здоров`я. Документів, які б підтверджували, що позивач був повністю здоровий до початку досудового слідства, суду надано не було, а отже стверджувати, що у останнього погіршився стан здоров`я у зв`язку із притягненням останнього до кримінальної відповідальності немає підстав. Зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що сам лише факт здійснення кримінального провадження з розслідування наявності ознак вчинення кримінальних правопорушень у діях позивача не є безумовним свідченням завдання йому моральної шкоди у вигляді душевних страждань та репутаційних втрат такого рівня, який окрім констатування державою повної реабілітації позивача від висунутих обвинувачень та виплати гарантованого законом матеріального відшкодування моральної шкоди вимагає додаткової грошової компенсації. Таким чином, позовна вимога [PERSON] до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування зальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду у розмірі 700000 грн. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. 04.10.2023 через систему «Електронний суд» відповідачем Державною казначейською службою України подано відзив (а.с. 125-131), за змістом якого зазначає, що жодних прав та інтересів позивача не порушував, не вступав у правовідносини з ним, жодної шкоди позивачеві не завдав, і позивач не вказує на казначейство як на порушника своїх прав. Звертає увагу, що відповідно до правових висновків Верховного Суду у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2022 по справі №635/6172/17 зазначено про те, що залучення або незалучення до участі у справах з державою Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення відповідача у справі, оскільки таким належним відповідачем є Держава Україна, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Тому у спорах про стягнення з держави коштів, зокрема і про стягнення відшкодування завданої шкоди (компенсацій), немає дохідності визначати відповідачем Державну казначейську службу України або її територіальний орган. Останні зобов`язані виконати відповідне рішення суду незалежно від їхньої участі у розгляді справи за позовом до держави. Окремо звертає увагу щодо визначеного позивачем розміру відшкодування 700000,00 грн., а також на необхідність належного обґрунтування та доведення такої шкоди. Зазначає, що гіпертонічна хвороба є хронічною хворобою і ніяк не пов`язана з притягненням відповідача до кримінальної відповідальності, а тому виписки, які були надані позивачем як доказ моральної шкоди, є маніпулюванням обставинами справи з метою формування висновків, що не відповідають дійсності. Також вважає, що надані позивачем копії свідоцтв про смерть його батьків не можуть бути доказами заподіяння моральної шкоди, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між смертю батьків позивача та його перебування під судом та слідством. Звертає увагу, що розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. Ухвалою від 08 вересня 2023 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 95-96). 31 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті (а.с. 170). У судовому засідання представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 700000,00грн., а також викладені в позовній заяві обставини, просив позов задовольнити. Додатково надав пояснення, що Верховним Судом у численних постановах зроблено висновок, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Звертає увагу, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати починаючи з 1 січня 2024 року становить 7100 грн.. Вважає, що мінімальний гарантований розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування позивача під слідством та судом становить 292756,66 грн. (7100 грн. х 41 місяць) + (7100 грн./30х7). Прокурор Бориспільської окружної прокуратури Київської області Гайфулін О.О., який діє на виконання доручення з представництва інтересів відповідача Черкаської обласної прокуратури, підтримав викладені у відзиві заперечення та просив їх врахувати при ухвалення рішення у справі, не погоджується з визначеним позивачем розміром моральної шкоди. Представники Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, додаткових заяв та клопотань до суду не направив, просив розглянути справу за відсутності свого представника, про що зазначено у відзиві (а.с.130). Заслухавши пояснення представника позивача, проедставника відповідача Черкаської обласної прокуратури, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі. За змістом п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з даними його трудової книжки позивач [PERSON] , [INFO] , у період з 20 листопада 2007 року по 21 травня 2013 року працював в органах державної податкової служби, у тому числі на підставі наказу ДПА в Черкаській області від 31 липня 2009 року №127-о його було переведено на посаду першого заступника начальника інспекції - начальника відділу податкового контролю юридичних осіб ДПІ у Чорнобаївському районі, та у подальшому відповідно до наказу ДПА у Черкаській області від 05 березня 2012 року №24-о та наказу Золотоніської ОДНІ Черкаської області від 06 березня 2012 року в порядку переведення призначено на посаду завідувача сектору перевірок платників податків відділу податкового контролю Золотоніської ОДПІ Черкаської області. Позивач звільнений з посади 21.05.2013 за згодою сторін (а.с.17-23). У судовому засіданні встановлено, що вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2018 року, залишеним без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20 листопада 2020 року (а.с.52-62, 65-76) визнано невинуватим [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та виправдати у зв`язку з недоведеністю наявності у діянні складу злочину. Так, за змістом вказаного вироку позивач [PERSON] обвинувачуся у тому, що він, перебуваючи на посаді першого заступника начальника інспекції - начальника відділу податкового контролю юридичних осіб державної податкової інспекції у Чорнобаївському районі, 10.12.2010, перебуваючи на своєму робочому місці, у приміщенні ДПІ в Чорнобаївському районі, розташованому за адресою: вул. Леніна, 152, смт. Чорнобай, приблизно з 9 по 18 год., неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, маючи реальну можливість їх виконання, отримавши ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2010 № 2-а-2911/09/2370 про стягнення з ВАТ «Чорнобайагрохім» суми грошового зобов`язання, узгодженої в судовому порядку в розмірі 485244 грн., наклав резолюцію на завідувача сектору погашення прострочених податкових зобов`язань [PERSON] із вказівкою « [PERSON] для врахування та використання в роботі», при цьому, усвідомлюючи, що вказана ухвала, відповідно до п.1.10. Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів податкової служби України при організації проведення перевірок платників податків, затверджених наказом ДПА України від У.05.2008 № 355, мала бути опрацьована працівниками відділу податкового контролю юридичних осіб ДПІ в Чорнобаївському районі, та в подальшому працівниками цього відділу повинна бути відображена в інформаційній базі ЛІС «Аудит», а саме в обліковій картці платника податків ВАТ «Чорнобайагрохім» для контролю за сплатою суми узгодженого грошового зобов`язання. А також у тому, що [PERSON] , будучи службовою особою правоохоронного органу, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них не вчинив дії, які чітко передбачені п. 4.1 «Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових вимог платникам податків», затвердженого наказом ДПА від 03 липня 2001 року № 266 щодо формування податкової вимоги в автоматичному режимі в системі АІС «Аудит» на підставі облікових даних картки платника податків, п. 1.10 «Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та доведенні перевірок платників податків», затверджених наказом ДПА від 27.05.2008 № 355 в частині внесення суми узгодженого в судовому порядку грошового зобов`язання в день отримання відповідних документів, тобто схвали суду та його посадовою інструкцією, що призвело до невнесення у період з 10.12.2010 по 05.02.2014 даних до інформаційної бази АІС «Аудит» про відображення суми узгодженого в судовому порядку грошового зобов`язання ВАТ «Чорнобайагрохім» в розмірі 485244 грн. та подальшого не вжиття передбачених законодавством заходів щодо стягнення податкового зобов`язання з боржника. З урахуванням чого органом досудового розслідування зроблено висновок про те, що неналежне виконання своїх службових обов`язків [PERSON] , через несумлінне ставлення до них призвело до того, що в період з 10.12.2010 до 05.02.2014 платник податків ВАТ «Чорнобайагрохім» в силу п. 102.1 ст.102 Податкового Кодексу України, де зазначено, що якщо протягом зазначеного строку (1095 днів) контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку був звільнений від сплати суми узгодженого в судовому порядку грошового зобов`язання в розмірі 485244 грн., що потягло за собою не надходження зазначеної суми грошових коштів до Державного бюджету. А також зазначено, що внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків обвинувачений [PERSON] завдав збитки державному бюджету на загальну суму 485244,00 гривень, яка у 1116 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, чим заподіяв тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам. Такі дії обвинуваченого [PERSON] органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 367 КК України, як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам. Згідно з вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2018 року, суд дійшов висновку, що держава не втратила можливість стягнути заборгованість з ПАТ «Чорнобайагрохім», а тому у даному випадку відсутня одна із обов`язкових кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, як заподіяння тяжких наслідків, а також, що стороною обвинувачення не доведено причинний зв`язок між нібито тяжкими наслідками, які настали, та службовою недбалістю обвинуваченого [PERSON] .. Як зазначено судом, стороною обвинувачення не доведено «поза розумним сумнівом» наявність в діях обвинуваченого [PERSON] об`єктивної сторони службової недбалості, зокрема неналежного виконання ним своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що потягло тяжкі наслідки, а також наявність причинного зв`язку між діянням та наслідками. , а саме складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Отже, ці обставини щодо позивача [PERSON] встановлені вироком суду та не підлягають доказуванню. Встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення за ч.2 ст.367 КК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.07.2016 за №42016250000000144 Прокуратурою Черкаської області (на цей час Черкаська обласна прокуратура), що підтверджується Витягом з ЄРДР (а.с.16). 14 вересня 2016 року [PERSON] у вказаному кримінальному провадженні було повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.267 КК України (а.с.24-27). Також встановлено, що в подальшому орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання [PERSON] запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси (справа №711/8080/16-к) було відмовлено у задоволенні такого клопотання та застосовано до підозрюваного [PERSON] запобіжний захід у виді особистого зобов`язання на два місяці, до 13 листопада 2016 року з покладенням обов`язку прибувати до слідчого за першою вимогою та повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи (а.с.28-29) Як визнано сторонами та встановлено вищевказаним вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2018 року, строк дії запобіжного заходу закінчився 13 листопада 2016 року та в подальшому не продовжувався. 23.09.2016 [PERSON] звертався у Прокуратуру Черкаської області з клопотанням про закриття вказаного кримінального провадження №42016250000000144 від 12.07.2016 (а.с.30-37), яке було залишено без задоволення, оскільки у вказаному кримінальному провадження було складено обвинувальний акт, затверджений 23 вересня 2016 року прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Черкаської області Маринівим Р.І. (а.с.38-45) та який був вручений захиснику підозрюваного [PERSON] 23.09.2016 (а.с.45- на звороті) Суд також звертає увагу, що на вирок Чорнобаєвського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2018 року, яким [PERSON] було визнано невинуватим за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України та виправдано у зв`язку недоведеністю наявності у діянні складу злочину, була подана апеляція прокурора Прокуратури Черкаської області Павленко О.А., внаслідок чого вирок набув чинності лише 20 лютого 2020 року (а.с. 63,64,65). Таким чином [PERSON] перебував під слідством та судом протягом 41 місяця та 7 днів (з 14.09.2016 по 20.02.2020). Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, о соба має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частинами 2\~та 3\~вказаної статті\~визначено,\~що моральна\~шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Якщо інше\~не встановлено\~законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. У частинах першій та другій статті 1176\~ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з п. 2 ч. 1 ст.\~2\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ст.\~3\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» у наведених в статті 1\~цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно з ч. ч. 2, 3 ст.\~13\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Слід зазначити, що відповідно до ст. 56 Конституції України держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, на яке покладено повноваження по здійсненню через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів. Пунктом 1.3. Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудовогослідства, прокуратури, а також судів, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 02.02.2007 №28, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2007 за № 149/13416, виконання рішень суду, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державним казначейством України за вимогами державних виконавців за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету. Відповідно до положень\~ст. 48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду провадиться з Державного казначейства У країни за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме на них покладено обов`язок по виконанню рішення суду щодо відшкодування шкоди, завданої фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. В цьому зв`язку суд погоджується, що ні Державне казначейство України ні його структурні підрозділи не є належними відповідачами у справах щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з правовими висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 04.08.2021 у справі № 210/5290/17 (провадження № 61-1228св20), зазначено, що «у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15 вказано, що «відповідно до частини 3 статті 13\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Як свідчить тлумачення статей 23, 1176\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості». З огляду на вищезазначене слід дійти висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у зв`язку з незаконним повідомленням про підозру, застосуванням запобіжного заходу та тривалим перебуванням під слідством та судом. При цьому суд враховує, що негативні наслідки для [PERSON] тривали з моменту вручення повідомлення про підозру 14.09.2016 до дати постановлення ухвали судом апеляційної інстанції 20.02.2020. І таким чином негативні для [PERSON] наслідки, пов`язані з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, що завдавало йому моральних страждань у вигляді переживань з приводу необхідності перебувати у процесуальному статусі підозрюваного, а в подальшому обвинуваченого, вимагало від нього вживати додаткових зусиль для організації власного життя, завдавало незручностей і додаткових витрат, пов`язаних з необхідністю прибувати до органу досудового розслідування та суду, залученням адвоката для свого захисту. Такі висновки суду ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні матеріалах з кримінального провадження №42016250000000144, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.07.2016, за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст.367 КК України. Крім того, суд враховує, що такі дії органу досудового розслідування вплинули також на фізичний стан позивача, внаслідок чого в нього погіршилося самопочуття, підвищився артеріальний тиск, та він був змушений звертатися за медичною допомогою 15.09.2016, тобто на наступний день після вручення йому повідомлення про підозру, зі скаргами на сильний головний біль, нудоту, шум у голові, слабкість та підвищений артеріальний тиск (170/90 мм рт.ст.), що підтверджується записами в його карті амбулаторного хворого (а.с.77, 79). Також встановлено, що у період, коли тривав судовий розгляд кримінального провадження за його обвинуваченням, у Данька померли батька: мати [PERSON] , яка померла [INFO] , та батько [PERSON] , [INFO] , що підтверджується долученими копіями свідоцтва про народження позивача та свідоцтвами про смерть його батьків (а.с.84,87,88). Крім того, як встановлено зі змісту лікарського свідоцтва про смерть №104 від 06 червня 2017 року, смерть матері позивача настала від ракової інтоксикації. Ці обставини, хвороба матері та смерть батьків, безумовно завдали позивачу додаткових моральних страждань у поєднанні з тим, що в цей час він все ще знаходився в статусі обвинуваченого, отже був вимушений відволікатися від сімейних проблем на участи у судовому провадженні. Разом із цим твердження позивача , що протиправні дії органу досудового розслідування довели позивача до нервового зриву, внаслідок чого у період з 7 по 11 серпня 2017 року він щодня проходив визначений лікарем курс лікування у вигляді щоденних крапельниць та приймав виписані йому лікарем ліки, слід визнати необґрунтованим та недоведеним. Так, належних і допустимих доказів того, що у цей період позивач зазнав по відношенню до себе таких протиправних дій, окрім того, що в цей період справа за його обвинуваченням перебувала у суді, позивачем надано не було. Крім того, період погіршення стану здоров`я позивача співпав зі смертю батька, яка настала невдовзі після смерті матері позивача, що безумовно могло вплинути на його стан. У цьому зв`язку суд нагадує, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування покладений на сторони. Також з наданих позивачем документів : Грамоти, врученої йому 27.04.2005 начальником управління Державного казначейства в Черкаській області з нагоди 10-ї річниці створення Державного казначейства України (а.с.89), та Подяки, врученої йому 02.07.2009 головою Чернобаївської державної адміністрації та головою Чорнобаївської районної ради (а.с.90),- встановлено, що [PERSON] відзначали за наполегливу невтомну працю, сумлінний внесок у становлення казначейської служби як казначея відділу видатків державного та місцевих бюджетів відділення Державного казначейства у Чорнобаївському районі, а також за добросовісну працю та сумлінне виконання посадових обов`язків головного державного податкового ревізора-інспектора державної податкової інспекції у Чорнобаївському районі. Наведене свідчить про те, що позивач мав авторитет та повагу за місцем проживання у смт.Чорнобаї та за місцем роботи у ДПІ в Чорнобаївському районі. Разом із з цим, як встановлено зі змісту позовної заяви, доданих документів, що не заперечується у відзиві Черкаської обласної прокуратури, обставини притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності висвітлювалися на офіційному сайті Черкаської обласної прокуратури, а також поширювалися серед рідних, сусідів та колег [PERSON] , зокрема, при підготовці досудової доповіді Чорнобаївським районним відділом з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (а.с.48-51). Ці обставини свідчать про те, що позивачу було завдано додаткових душевних страждань з приводу завданих йому репутаційних втрат внаслідок поширення інформації про притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення службового злочину. Разом з тим вимога щодо компенсації завданої позивачу моральної шкоди у сумі 700000,00 грн. не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. Суд погоджується з запереченнями відповідачів, що розмір відшкодування має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. Встановлено, що позивач перебував під слідством і судом 41 місяць 7 днів, отже мінімальний гарантований йому розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягнення до кримінальної відповідальності, перебування під слідством та судом становить 292756,66 грн. ((7100 грн. х 41 місяць) + (7100 грн./30х7)), з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати 7100 гривень, встановленого з 1 січня 2024 року та на дату ухвалення судового рішення. Враховуючи характер моральних страждань, яких зазнав позивач, що призвело до погіршення його самопочуття у вересні 2016 року, у тому числі переживань, пов`язаних із необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації власного життя у зв`язку з покладеними на нього обов`язками та застосованим запобіжним заходом, посилених хворобою матері та втратою батьків, а також моральних переживань у зв`язку зі шкодою, заподіяної його діловій репутації, суд вважає, що розмір відшкодування завданої моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, слід визначити у розмірі 320000,00 грн. Така сума відшкодування на переконання суду є достатньою та справедливою, у повній мірі компенсує позивачу завдану йому немайнову шкоду. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такі витрати підлягають віднесенню за рахунок держави. Щодо витрат, пов`язаних із залученням адвоката, то відповідно до заяви представника позивача відповідна заява буде ним подана додатково у визначений чинним законодавством строк. На підставі викладеного,

Outcome: partial