Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

У січні 2024 року до суду звернулася позивачка з вищезазначеним позовом, вимоги якого обґрунтовані тим, що 12 серпня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] . Через відсутність взаєморозуміння та різницю в поглядах на сімейні відносини з липня 2023 року стосунки між сторонами припинилися. Позивачка вважає, що примирення між сторонами неможливе, а подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Посилаючись на вищезазначені обставини позивачка просить розірвати шлюб між сторонами, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою судді від 26 січня 2024 року у справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначене судове засідання на 31 січня 2024 року. У судове засідання позивачка не з`явилася, 26 січня 2024 року подала до суду клопотання про розгляд справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 24). Відповідач у\~судове засідання\~не з`явився,\~26\~січня 2024\~року від\~ [PERSON] \~надійшло клопотання\~про розгляд\~справи за\~його відсутності,\~позовні вимоги\~визнає (а.с.\~25). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 12 серпня 2000 року між [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 14). Згідно витягів з Реєстру територіальної громади від 22 січня 2024 року та 25 січня 2024 року, позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а відповідач зареєстрований по [ADDRESS] (а.с. 8, 13). Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі\~статтею 24 СК України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За положеннями частини третьої статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої\~статті 110 СК України,\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Нормою ст.\~112\~СК України\~передбачено,\~що суд\~постановляє рішення\~про розірвання\~шлюбу,\~якщо буде\~встановлено,\~що подальше\~спільне життя\~подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, про надання строку на примирення сторони не просили. Шлюб розпався через різницю в поглядах на сімейне життя та оцінці різних життєвих ситуацій. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд доходить висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, тобто є передбачені ст.\~112\~СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. З огляду на зазначене суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає і вони про це не просили суд, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому є підстави для розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивачка скористалася правом, передбаченим ст. 113 СК України, на вибір прізвища після розірвання шлюбу та просила залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи.\~Згідно зч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Заяву про визнання позову [PERSON] подав до початку розгляду справи по суті. З платіжної інструкції про сплату судового збору № 0.0.3436243926.1 від 25.01.2024 встановлено, що позивачкою при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн (а.с. 3). У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення ст. 142 ЦПК України, позивачці підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову за ставками, передбаченими ст. 4 Закону України «Про судовий збір». З огляду на зазначене та у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі в розмірі 50 відсотків, що становить 605,60 грн на користь позивачки. На підставі викладеного, та

Outcome: approved