Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

30 листопада 2022 року через систему «Електронний суд» [PERSON] , звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений з [PERSON] , мотивуючи тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні стосунки подружжя не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивач вважає, що шлюб носить лише формальний характер, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, примирення між подружжям не можливо. 13 грудня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 20 грудня 2022 року через систему «Електронний суд» позивачка [PERSON] направила до суду заяву про усунення недоліків разом із доказами направлення позовної заяви з додатками відповідачу. 22 грудня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27 лютого 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва надано сторонам у справі про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] строк на примирення - шість місяців. 26 травня 2023 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27.02.2023 року залишено без змін. 29 серпня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва поновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено судове засідання. 30 жовтня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва визнано обов`язковою явку позивачки [PERSON] у судове засідання, призначене на 15 листопада 2023 року на 10:00 год. для надання особистих пояснень. 13 листопада 2023 року через систему «Електронний суд» позивачка [PERSON] направила до суду клопотання про долучення доказів. Позивач у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримала позовні вимоги, додатково пояснила, що наразі збереження суперечить її інтересам, та причиною розірвання шлюбу є втрата почуття любові до відповідача, відсутність спільних інтересів, поглядів на сімейне життя. Оскільки вона була солісткою та артисткою у хорі Українського радіо, відповідач не розумів та не підтримував її прагнення реалізувати себе у професійній діяльності - співати. Після початку повномаштабного Російської Федерації на територію України вона разом з двома неповнолітніми дітьми виїхала за межі України та на даний час проживає у Франції в районі Іль-де-Франс, місто Жів-сюр-Іветт, не заперечувала, що у її житті з`явився інший чоловік - [PERSON] . Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та додатково пояснив суду, що вживав всіх заходів задля збереження сім`ї, однак вони не дали позитивних результатів, оскільки позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу. Вважає, що справжньою причиною розірвання шлюбу є подружня зрада позивачки, яка відбулась під час її проживання у Франції. Дуже шкодує, що втрачає сім`ю, зв`язок з дітьми, до яких через воєнний стан він позбавлений можливості виїхати, мати з ними живе спілкування, приймати участь у їх вихованні. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як убачається з матеріалів справи, з 13 листопада 2010 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №1369, від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу із відповідачем, оскільки примирення подружжя є неможливим, а подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а згідно з вимогами ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. У відповідності до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України , шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У статті 112 Сімейного кодексу України регламентовано, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу із відповідачем, оскільки примирення подружжя є неможливим, а подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно ч. 4 ст.260 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти його розірвання, визнавши у судовому засіданні позовні вимоги, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим та суперечить інтересам позивача, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, а тому примирення між ними неможливе, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, збереження, продовження або відновлення сімейних відносин, оскільки це порушуватиме права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, підлягають задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до положень ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене та

Outcome: approved