Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.08.2022 розірвано. За час перебування у шлюбі у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають разом із ним. Позивач вказує, що протягом останнього часу відповідач взагалі не піклується про фізичний стан дітей, стан їхнього здоров`я, не брала та не бере участі у лікуванні дітей, їх вихованні, жодного разу не відвідувала дітей, не цікавиться їх фізичним та духовним розвитком та самоусунулася від виконання обов`язків з виховання дочки та сина. Окрім того, до припинення спільного проживання у поведінці відповідача були прояви незрозумілої агресії по відношенню до дітей, які проявлялися у формі необґрунтованих грубих висловлювань. У лютому 2023 року він звертався до суду із позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, проте рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.06.2023 у справі № 607/2710/23 у задоволені позову було відмовлено. Натомість попереджено [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітніх дітей, поклавши на Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків. Разом з тим, відповідач рішення суду проігнорувала і своє ставлення щодо виховання дітей не змінила. Позивач зазначає, що практично із моменту народження першої дитини до пред`явлення повторного позову Відповідач не брала та не бере участі в піклуванні та вихованні дітей та не несе повсякденних витрат по матеріальному забезпеченню сім`ї, а на його неодноразові проханням про надання допомоги у вихованні та забезпеченні спільних дітей відповідач відповідала відмовою. Відтак позивач вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку відповідатиме інтересам дітей, оскільки між відповідачем та дітьми відсутній будь-який емоційний зв`язок. 3 огляду на наведене, та те, що відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, взагалі не спілкується з дітьми і не цікавиться життям та здоров`ям дітей, позивач просить суд позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального провадження та призначено судове засідання. Копію позовної заяви з додатками надіслано до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради та зобов`язано, протягом одного місяця, надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 11.12.2023 судом зареєстровано висновок органу опіки та піклування - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради від 06.12.2023 №1628 щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.01.2024, заяву позивача [PERSON] про виклик свідка задоволено повністю та викликано у судове засідання свідка [PERSON] . Попереджено свідка про передбачену ст. 384, 385 КК України кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. Визнано обов`язковою явку позивача [PERSON] у судове засідання у даній цивільній справі. Закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Майка М.Б. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, проте подала заяву про розгляд справи без її участі у якій зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без присутності органу опіки та піклування за наявними матеріалами у справі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він є товаришем позивача [PERSON] оскільки їх діти ходять разом у підготовчу школу. Зазначив, що зі слів [PERSON] знає, що [PERSON] не спілкується з дітьми, не навідується до них та жодним чином не бере участі у їх вихованні та утриманні. Заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідка, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне: Судом встановлено, що сторони [PERSON] до [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.08.2022 у справі № 607/8153/22 розірвано. [PERSON] до [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 17.07.2018 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 22 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 17.07.2018 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 677. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.06.2023 у справі № 607/2710/23, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав, відмовлено. Попереджено [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , поклавши на Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків. Як вбачається із мотивувальної частини даного рішення, при розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. При прийняті рішення у справі, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками та наявність в її діях вини, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї, а відтак позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей. Відповідно до довідки від 17.10.2023 виданої Тернопільською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №5 з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської ради Тернопільської області, [PERSON] навчається у 3-А класі, завжди виглядає охайно і підготована до занять. Її батько, [PERSON] , активно залучений до навчального процесу доньки. Він не лише відповідально приводить та забирає [PERSON] зі школи, але й регулярно консультується з її вчителями, цікавиться її успіхами і відгуками педагогів. Коли [PERSON] поруч із своїм батьком, вона завжди радісна та задоволена. Згідно з довідкою від 18.10.2023, виданої Тернопільським закладом дошкільної освіти (ясла-садок) № 25 Тернопільської міської ради, [PERSON] [INFO] відвідує Тернопільський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 25 Тернопільської міської ради. [PERSON] завжди виглядає охайно та доглянуто. Його батько, [PERSON] , активно виховує сина, приводить та забирає його з дитсадка, веде діалог з педагогами, цікавиться успіхами [PERSON] та відгукується на рекомендації щодо виховання та навчання. У присутності батька, дитина завжди радісна та емоційно піднесена. Як вбачається з довідки № 715 від 30.10.2023, виданої КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня», діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , знаходиться під спостереженням лікаря-педіатра педіатричного відділення № 1 поліклінічного відділення КНП «ТМДКЛ», відповідно до укладених декларацій. З інформації лікаря-педіатра, протягом 2014-2021 років дітей супроводжували і мама і тато. У 2022 році при відвідуванні лікаря-педіатра дітей супроводжував тільки батько. На протязі 2023 року звернень до лікарів КНП «ТМДКЛ» не було. Органом опіки і піклування суду надано висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , стосовно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1628 від 06.12.2023. Відповідно до висновку органу опіки і піклування суду щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , стосовно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1628 від 06.12.2023, орган опіки і піклування, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З висновку вбачається, що батько дітей [PERSON] , [INFO] на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності. 27.10.2023 на засіданні комісії батьком повідомлено, що мати не бере участі у житті дітей, не цікавиться їх здоров`ям, фізичним та духовним розвитком. Також встановлено, що між батьками дітей 29.06.2022 укладено договір про проживання, виховання дітей та сплату аліментів. Відповідно до даного договору батьки домовились про місце проживання дітей разом із батьком та встановили порядок здійснення батьківських прав. [PERSON] , яка є матір`ю дітей на засідання комісії не з`явилась та не повідомила про причини своєї відсутності, хоча була належним чином повідомлена. 21.11.2023 на адресу управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надійшла заява [PERSON] , згідно якої зазначено, що дозволу на входження у житло заявник не надає, а також дозволу на спілкування з малолітніми дітьми за його відсутності не надає. У зв`язку із вищенаведеним працівникам управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей не вдалось провести обстеження умов проживання дітей та поспілкуватись із ними. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради затверджено висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав матері від 05.04.2023 № 319. 15.06.2023 рішенням Тернопільського міськрайонного суду справа № 607/2710/23 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020, справа № 227/2272/18). Верховний Суд у постанові від 06.05.2020, справа №753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, а також враховуючи, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстави позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дітей у матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.06.2023 у справі № 607/2710/23 у задоволені позову було відмовлено. Натомість попереджено [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітніх дітей, поклавши на Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків. При цьому зазначає, що відповідач рішення суду проігнорувала і своє ставлення щодо виховання дітей не змінила. Разом з тим, при розгляді даної справи судом не встановлено, що після ухвалення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області рішення від 15.06.2023 у справі № 607/2710/23 відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тобто, що вона систематично, незважаючи на заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Суд зауважує, що позивачем не долучено до матеріалів справ жодних доказів, які б підтверджували факт свідомого нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Покази свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки свідку про виконання [PERSON] своїх батьківсьбких обов`язків відомо лише зі слів позивача [PERSON] . Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.п 57, 58). У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18.12.2008, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем [PERSON] , які б свідчили про злісне ухилення нею від виховання своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Водночас докази, які були надані позивачем, а саме: довідку від 17.10.2023 видану ТСШ І-ІІІ ступенів №5 з поглибленим вивченням іноземних мов ТМР Тернопільської області, довідку від 18.10.2023, видану ТЗДО (ясла-садок) № 25 ТМР та довідку № 715 від 30.10.2023, видану КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня», суд вважає не достатніми та не переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки такі не містять жодних відомостей, які б підтверджували винну поведінку та свідоме нехтування відповідачем [PERSON] батьківськими правами та обов`язками стосовно своїх неповнолітніх дітей. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання та утримання дітей, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження в судовому засіданні. Щодо заяви поданої відповідачем, у якій остання визнає позов у повну обсязі, то суд таку до уваги не бере з підстав, передбачених ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову в цьому випадку порушує права та інтереси неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суд звертає увагу, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Така правова позиція висловлена Верховним судом у постанова від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22. Крім того, у постанові Верховного суду від 29.11.2023 у справі № 607/15704/22, колегія суддів звернула увагу, що суди не можуть покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши обставин справи. Тобто повинне мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для його задоволення. При цьому у даній справі позивач не довів та не надав суду доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей. Окрім цього, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Органу опіки і піклування суду надано висновок, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1628 від 06.12.2023, орган опіки і піклування, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Більше того, як вбачається із вказаного висновку, 21.11.2023 на адресу управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надійшла заява [PERSON] , згідно якої останній не надав дозволу працівникам управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей на входження у житло для обстеження умов проживання дітейта дозволу на спілкування з малолітніми дітьми за його відсутності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку не відповідатиме інтересам дітей тає недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків свідомо, а в даному випадку винна поведінка відповідача [PERSON] , не встановлена, як і не встановлено свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками відносно своїх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав, слід відмовити. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. При цьому суд звертає увагу, що під час виготовлення вступної та резолютивної частини судового рішення судом допущено описку в резолютивній частині зокрема помилково зазначено порядок оскарження заочного рішення суду, хоча заочний розгляд справи судом не проводився. З урахуванням викладеного, відповідно до ст. 269 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність внесення змін до резолютивної частини повного тексту рішення, зазначивши порядок та строк оскарження рішення суд передбачені вимогами ст. 354, 355 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed