Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

у вересні 2023 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26 грудня 2022 року між [PERSON] (далі - Позивач, Позикодавець), як Позикодавцем, та [PERSON] (далі - Відповідач, Позичальник), як Позичальником, укладено Розписку, відповідно до змісту якої позичальник взяв у борг у Позикодавця 12\~400,00 гривень. Позичальник зобов`язався повернути кошти до 31 грудня 2022 року. У разі не повернення позики Позичальник зобов`язався сплатити пеню в розмірі подвійної ставки НБУ. Позивач зазначає, що у зазначений термін відповідач борг не повернув. Позивач неодноразово звертався через месенджер WhatsApp (були надіслані повідомлення) до нього з проханням повернути борг в добровільному порядку, однак врегулювати спір мирним шляхом так і не вдалося. Відповідач відмовився повертати позивачеві борг згідно зі своєю розпискою Також, позивач у позовній заяві вказує, що за періоди: з 01 січня 2023 року по 27 липня 2023 року нараховані проценти у розмірі 1 766,58 грн; з 28 липня 2023 року по 14 вересня 2023 року у розмірі 366,22 грн, а всього нараховано процентів 2 132,80 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 14532,80 грн. Постановленою суддею ухвалою від 28 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначене судове засідання. Постановленою судом ухвалою від 14 грудня 2023 року зобов`язано [PERSON] надати суду оригінал розписки [PERSON] від 26 грудня 2022 року. Оригінал розписки надійшов на адресу суду 08 січня 2024 року. Позивач у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, у тому числі в порядку, встановленому ч. 10 ст. 130 ЦПК України та ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» з огляду на зареєстроване місце проживання на тимчасово окупованій території України. Відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом досліджено докази укладення договору позики між сторонами, а саме розписку від 26 грудня 2022 року, копія якої долучена до матеріалів справи /а.с.41/ та відповідає дослідженому судом оригіналу, відповідно до якої [PERSON] , паспорт громадянина України № [NUMBER] , орган, що видав 8029, 08 травня 2019 року, ІПН [NUMBER] , взяв у борг грошові кошти у [PERSON] 12\~400 (дванадцять тисяч чотириста) гривень. Кошти зобов`язується повернути до 31 грудня 2022 року. У разі не повернення боргу зобов`язується сплатити пеню в розмірі подвійної ставки Національного банку України за прострочення. Надана суду розписка не містить положень про узгодження між сторонами розміру відсотків, вказує на отримання грошових коштів відповідачем у позику (у борг), розмір (12400,00 грн), зобов`язання повернення грошових коштів та дату повернення. Відповідно до змісту ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що позивачем виконано договір позики та надано відповідачеві грошові кошти. Відповідач у строк, встановлений договором позики та розпискою позивачеві грошові кошти не повернув. На підтвердження цих фактів указує оригінал розписки відповідача, наданий позивачем на огляд суду. Таким чином, суд приходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 12\~400,00 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача на його користь проценти за прострочення зобов`язання, розрахунок яких наведено позивачем у позовній заяві, а саме: період розрахунку з 01 січня 2023 року по 27 липня 2023 року 208 днів [Розрахункова ставка] = 25,000% (облікова ставка НБУ), нараховані проценти = 12 400,00 грн (сума боргу) * 25,000% (розрахункова ставка) / 100% * 208 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1 766,58 грн; період розрахунку з 28 липня 2023 року по 14 вересня 2023 року 49 днів [Розрахункова ставка] = 22,000% (облікова ставка НБУ), нараховані проценти = 12 400,00 грн (сума боргу) * 22,000% (розрахункова ставка) / 100% * 49 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 366,22 грн. Всього нараховано процентів 2 132,80 грн. Як указано судом, умови договору позики, а саме розписки від 26 грудня 2022 року містять обов`язок позичальника щодо сплати пені в розмірі подвійної ставки Національного банку України за прострочення виконання зобов`язання, однак не містять обов`язку позичальника щодо сплати позикодавцеві процентів за користування коштами. Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України. Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним - якщо виконання позичальником зобов`язання обмежується поверненням боргу. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Так, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості за нарахованими відсотками за прострочення виконання зобов`язання за договором позики, суд вважає його обґрунтованим та арифметично вірним. Таким чином, дослідивши матеріали справи, з огляду на те, що спірний договір позики не є безоплатним у розумінні норм частини другої статті 1048 ЦК України та що розмір процентів від суми позики ним не встановлений, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1048 ЦК України, а тому позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, оскільки цим договором не передбачено нарахування та одержання зазначених процентів. Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. На час розгляду справи судом сторонами не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості відповідачем за договором позики у встановлений ним строк та про причини несвоєчасного погашення заборгованості у добровільному порядку. Отже, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором у розмірі 14\~532,80 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 858,88 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved