Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача вартість необлікованої електричної енергії внаслідок порушення споживачем ПРРЕЕ в сумі 51279, 83 грн та судові витрати в розмірі 2684, 00 грн. В обґрунтування вимог вказано, що 16.02.2022 року за адресою: [ADDRESS] , за якою відповідач проживає та є споживачем послуг, які надаються позивачем, виявлено порушення п.п. 20 п 5.5.5, у виді самовільного поза облікового підключення електропроводки до мереж, що не є власністю оператора системи розподілу, з порушенням схеми обліку. Завдані відповідачем позивачу збитки станом на момент звернення до суду не відшкодовані. Ухвалою суду від 02.06.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення сторін (а.с. 19). Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22.08.2023 року позовну заяву задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Житомиробленерго» в особі Житомирського РЕМ вартість необлікованої електричної енергії внаслідок порушення споживачем ПРРЕЕ у сумі 51279, 83 грн та судовий збір у сумі 2684, 00 грн (а.с. 23-24). 29.08.2023 року [PERSON] особисто отримала копію заочного рішення у даній справі, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 26). 27.09.2023 року від відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення, в якій остання просила поновити пропущений строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, переглянути заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22.08.2023 року. В обґрунтування заяви вказано, що лише 22.08.2023 року дізналась про існування заочного рішення у даній справі, про розгляд справи [PERSON] не було нічого відомо, судових повісток не отримувала, категорично не погоджується з наявністю заборгованості перед позивачем, що була стягнута заочним рішенням в сумі 51279, 83 грн. Крім цього зазначила, що є особою з інвалідністю 2-ї групи, у зв`язку з чим не могла своєчасно звернутися за правовою допомогою через хронічні хвороби, постійно потребує медичного забезпечення, має ряд хронічних захворювань (а.с. 29-33). Ухвалою суду від 29.09.2023 року [PERSON] поновлено пропущений строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, заяву призначено до судового розгляду (а.с. 51). Ухвалою від 11.10.2023 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22.08.2023 року по справі №295/5908/23 (а.с. 54). Від представника позивача, та від відповідача 25.01.2024 року надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Представник АТ «Житомиробленерго» позовні вимоги підтримав у повному обсязі. [PERSON] у заяві зазначила, що зобов`язується сплачувати наявну перед позивачем заборгованість у сумі 51279, 83 грн рівними частинами по 1000, 00 грн. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] проживає та є споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим на її ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . 16.02.2022 року представниками АТ «Житомиробленерго» в особі Житомирського РЕМ складено Акт №01992-21 про порушення споживачем [PERSON] п.п. 20 п 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, а саме самовільного поза облікового підключення електропроводки до мереж, що не є власністю оператора системи розподілу, з порушенням схеми обліку. Акт складено в присутності [PERSON] , останню ознайомлено зі складеним актом, зауважень до акту у відповідача не було, про що свідчить її власноручний підпис у акті (а.с. 5). Комісія Житомирського РЕМ за відсутності [PERSON] протоколом №44/03-22 від 22.03.2022 року визнала правомірним акт від 16.02.2022 року №01992-21 та визначила, що обсяг та вартість не облікованої електроенергії складає 10407 кВт/год на суму 51279, 83 грн, що підтверджується розрахунком на відшкодування завданих збитків по акту про порушення ПРРЕЕ №01992-21 (а.с. 4, 6). Позивач звертався до відповідача з письмовою претензією про відшкодування завданих збитків в розмірі 51279, 83 грн, однак станом на день розгляду справи [PERSON] в добровільному порядку збитки позивачу не відшкодувала (а.с. 8). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України право на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 13 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди заподіяно не з її вини. Згідно ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці є: порушення вимог нормативно-правових актів, нормативних документів з питань технічної експлуатації електричних станцій і мереж, енергетичного обладнання і мереж суб`єктів електроенергетики та споживачів енергії, виготовлення, монтажу, налагодження та випробування енергоустановок і мереж, виконання проектних робіт на енергоустановках і мережах; крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку. Згідно пункту 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії для населення, затверджених постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 року (надалі - Правила), самовільне підключення - підключення та/або споживання електричної енергії без укладання договорів, передбачених ПРРЕЕ, або підключення після відключення, несанкціоноване (непогоджене) оператором системи. Відповідно до 8.2.5 Правил передбачено, що в разі виявлення порушень, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача або представника споживача оформлюється акт про порушення, який підписується представником оператора системи та споживачем чи представником споживача. Згідно пункту 5.1.1 п.п. 14 Правил оператор системи має право на відшкодування збитків, які виникли через дії чи бездіяльність споживача, основного споживача, електропостачальника, власника мереж, оператора малої системи розподілу, суміжного оператора системи, постачальника послуг комерційного обліку. Згідно п.п. 20 п 5.5.5 ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Пріоритет у доказуванні надається не тому хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. З урахуванням викладеного, оскільки позивачем виявлено та належним чином зафіксовано порушення [PERSON] Правил роздрібного ринку електричної енергії, відповідачем не відшкодовано завдані збитки у добровільному порядку, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог. Разом з тим, хоча відповідачем прямо не зазначалось про визнання позовної заяви в частині заборгованості в розмірі 51279, 83 грн, однак у заяві від 25.01.2024 року [PERSON] зазначила, що зобов`язується сплачувати таку заборгованість рівними частинами, що є опосередкованим визнанням такої заборгованості відповідача перед позивачем. Щодо розподілу судових витрат. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2684, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №10320073 від 20.04.2023 року (а.с. 1). Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»). Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд має керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Висновки про неможливість стягнення судового збору з осіб з інвалідністю І та ІІ груп викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 379/1186/18 (провадження № 61-18252св19), від 08 вересня 2021 року у справі № 136/2125/19 (провадження № 61-515св21), від 17 серпня 2022 року у справі № 459/3686/18 (провадження № 61-17727св21), від 06 грудня 2023 року у справі № 183/685/17 (провадження № 61-9088 св 23). [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи безстроково, що підтверджується довідкою огляду МСЕК серії 10 ААБ №233939 та пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , копії яких було долучено відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення (а.с. 34, 41). З урахуванням того, що відповідач звільнена від сплати судового збору як особа з інвалідністю другої групи, покладення на неї обов`язку з відшкодування позивачу судового збору за подання позову пропорційно задоволеним вимогам є безпідставним, судовий збір підлягає компенсації позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved