Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Представник позивача - адвокат Слєпченко С.А. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом і просив стягнути на користь позивача з [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 3442,79 та компенсацію моральної шкоди в сумі 20000 гривень. Позов вмотивований тим, що така шкода позивачу спричинена відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 13.05.2023, коли відповідач наїхав на ноги позивача мотоциклом. На підтвердження матеріальної шкоди позивачем надано квитанцію від 19.05.2023 з аптеки № 35, дві квитанції від 18.07.2023 з аптеки «Подорожник Чернігів та дві квитанції від 18.07.2023 ТОВ «СІВЕР ОІЛ». Моральну шкоду оцінює в 20000 гривень і посилається на те, що травмування мотоциклом було спричинено йому відповідачем на ноги, які у нього прооперовані, що ще більше спричинило йому як фізичного, так і морального болю. Своїм сміхом на момент події відповідач примусив позивача почуватися приниженим. Позивач відстоював свої інтереси у судових засіданнях і такий захист також завдав йому додаткових моральних страждань. Відповідач скористався своїм правом на відзив. У відзиві (а.с.75-79) відповідач позов не визнав. Представник відповідача - адвокат Савицький І.О. у відзиві зазначив, що витрати позивача, які він підтверджує чеками на дизельне пальне від 14.07.2023, не мають причинно-наслідкового зв`язку із подіями ДТП 13.05.2023. Чеки від 19.05.2023 з аптеки № 35 та від 18.07.2023 з аптеки «Подорожник Чернігів» стосуються медичних препаратів, які не вказані у призначенні лікаря, виходячи із медичної картки позивача. Тому матеріальна шкода не може бути стягнута, оскільки доказів фактично понесених витрат, які б перебували у причинно-наслідковому зв`язку, стороною позивача не додано. Моральна шкода, на думку сторони відповідача, також не є обгрунтованою, а тому вимоги про її компенсацію також не підлягають задоволенню. Відповідь на відзив додано до справи на а.с.81-83, зміст такої відповіді перекликається з мотивами викладеними у позові. У судовому засіданні сторона позивача позов підтримали і просили позов задовольнити повністю. Представник відповідача позов не визнав, у позові просив відмовити. Заслухавши учасників, оцінивши їх доводи і заперечення, визначившись із нормою права, яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Встановлено, що згідно постанови Городнянського районного суду Чернігівської області від 14.07.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3400 гривень. Із змісту цієї постанови суд з`ясував, що 13.05.2023 о 10 год. 30 хв. у [ADDRESS] громадянин [PERSON] керував мотоциклом «Мінськ М-111» д.н.з [NUMBER] , не впорався з керуванням, в результаті чого здійснив наїзд на ноги пішоходу [PERSON] , чим завдав йому тілесних ушкоджень. Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] залишив місце пригоди. [PERSON] порушив вимоги п. 2.10, п.18.1 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачені ст. 122-4, ст. 124 КУпАП. Згідно вимог ч.6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою ддя суду, який розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, доведеним є лише факт, про те, що 13.05.2023 о 10 год. 30 хв. у [ADDRESS] [PERSON] під час керування мотоциклом «Мінськ М-111» д.н.з [NUMBER] здійснив наїзд на ноги пішоходу [PERSON] . У той же час факт спричинення матеріальної та моральної шкоди, їх розмір доводиться у загальному порядку на підставі доказів сторони, яка заявляє про таку шкоду. У своїх поясненнях по справі позивач зазначив, що має багато набутих захворювань, серед яких: цукровий діабет з 2002, гангрена нігтьової і середньої фаланги 3 пальця лівої стопи з формуванням демаркації на рівні основної фаланги, атеросклероз і кальциноз артерій лівої нижньої кінцівки, здійснено ампутацію двох пальців лівої стопи на рівні основної фаланги. У кінці квітня 2023 він був прооперований і проведено чергову ампутацію 3 пальця лівої стопи. 13.05.2023 рана та шви від операції остаточно не загоїлись, а [PERSON] зухвало здійснив наїзд колесами свого автомобіля на ноги позивача. Голосно засміявся і поїхав. Позивач одразу показав сліди від протектора шин на своїх обох ногах свідку [PERSON] . Там де залишились шрами після проведеної у квітні операції, виступила жовта рідина, позивач відчував біль. 15.05.2023 позивач звернувся до травматолога Городнянської ЦРЛ і той призначив лікування. Цього травматолога у травні позивач відвідував тричі. Позивач звертався до поліції, однак притягнення відповідача до адміністративної відповідальності недостатньо для справедливої сатисфакції. Тому просив стягнути із [PERSON] заявлену у позові матеріальну і моральну шкоду повністю. У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідно встановити: наявність складу правопорушення, наявність шкоди; протиправну поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Із заявлених позивачем доказів вбачається, що позивач перебував на лікуванні у медичному закладі із 20.04.2023 по 24.04.2023 і що він був госпіталізований у відділення діабету стопи 2-х етапного оперативного лікування: 1-й етап - санітарна ампутація на лівій стопі, 2-й етап реваскуляризація артерій лівої н/к. Анамнез: гангрена нігтьової і середньої фаланги 3 пальця лівої стопи з формуванням демаркації на рівні основної фаланги. Проведене оперативне лікування: 20.04.2023 санітарна ампутація 3 пальця лівої стопи на рівні основної фаланги, 21.04.2023 - балонна ангіопластика малогомілкової артерії лівої н/к. Рекомендовано розвантаження стопи в ортезі до загоєння рани, зняття швів заплановано 03.05.2023-04.05.2023 (а.с.12). Судом досліджено в оригіналі медичну картку позивача, копія якої долучена до справи на а.с.14-16. Із даних, зафіксованих у медичній картці встановлено, що до травматолога Городнянської ЦРЛ після події дорожньо-транспортної пригоди позивач звернувся 15.05.2023 із скаргою на біль в області лівої стопи після наїзду особою мотоциклом на його ноги. Медична картка позивача містить рекомендації лікаря травматолога: обмежити фізичне навантаження, обробку саден антисептиком, рентген та Metalgial. 19.05.2023, 23.05.2023 проведено повторний огляд лікарем травматологом Городнянської ЦРЛ, записів про лікування із травмою після події дорожньо-транспортної пригоди у липні 2023 із призначенням препаратів: долгіт крем, вольтарем емульгель, Лінезолідин 600 мг № 10, медична картка позивача не містить, а тому прийняти як доказ чеки № 47842, № 10564 від 18.07.2023 та чек № 103428 було б припущенням факту понесених внаслідок ДТП витрат, що суперечить частині 6 статті 81 ЦПК України згідно якої доказування не може грунтуватися на припущеннях. З аналогічних підстав неможливо прийняти фіскальні чеки ТОВ «Сівер ОІЛ» від 18.07.2023 на загальну суму1410 грн, оскільки стороною позивача не доведено, що ці витрати на дизельне паливо були пов`язані із доступом позивача до лікувального закладу. Будь-яке обстеження 14.07.2023 позивача через спричинену травму 13.05.2023 належними доказами не доводиться. Свідок [PERSON] у своїх показаннях у суді розповів, що позивач одразу після події дорожньо-транспортної пригоди 13.05.2023 показував йому свої ноги, на яких був відбиток від протекції шин мотоцикла. Він бачив, як на місці ще незагоєних від попередньої операції ран в області швів виступала жовта рідина. Позивач скаржився на біль. Відповідач поводився зухвало, сміявся із цієї ситуації і не вибачався перед позивачем, який, як колишній військовослужбовець, важко переносить знущання від молодшого парубка. Свідок [PERSON] у показаннях зазначав, що відповідач [PERSON] негативно характеризується у селі. Відтворивши дослідженими доказами картину подій 13.05.2023 судом встановлено, що наїзд колесами мотоцикла відповідач здійснив позивачу на ноги, які мали рани від попередньої операції і ще не загоїлись після зняття швів. З приводу понесеної у дорожньо-транспортній пригоді травми позивач лікувався у лікаря травматолога Городнянської ЦРЛ із 15.05.2023 по 23.05.2023, у медичній картці хворого мається відмітка про консультацію 15.05.2023, 19.05.2023 та 23.05.2023 і вартість антисептичного препарату Лінесса на суму 815,80 грн має бути компенсована позивачу відповідачем. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями іншої особи, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За обставинами справи, що розглядається, не доведено непереборної сили чи умислу потерпілого під час події, яка мала місце 13.05.2023, коли відповідач наїхав колесами на ноги позивача, який стояв біля сходів, що ведуть до магазину, тобто позивач перебував у зоні для пішоходів, а водій-відповідач порушував Правила дорожнього руху України. Таким чином, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу визначену судом суму шкоди. Як встановлено вище доведеною матеріальною шкодою є сума 815,80 грн на антисептичний засіб. Щодо визначення розміру моральної шкоди суд визначає його, з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності (правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14). Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу володільцем джерела підвищеної небезпеки, хоч і завдана моральна шкода, однак її грошовий вираз, який зазначений позивачем значно завищений. Безумовно, позивач зазнав страждання стосовно своїх фізичних вад, над якими ще поглумився відповідач. Наїзд колесами мотоцикла був вчинений до повного загоєння відкритих ран позивача, що дійсно посилило його душевні страждання та фізичний біль, віддалило у часі фактичне загоєння, хоча сама ампутація пальців на кінцівках була викликана попередніми набутими позивачем захворюваннями, а не діями відповідача. Тому справедливою сатисфакцією буде грошовий еквівалент моральної шкоди на суму 5000 гривень. Оскільки позов задоволено на 25 %, то і витрати на правничу (правову допомогу) та по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 25 %. Тут суд керується тим, що фактчно підтвердженими витратами на оплату праці адвоката є витрати на суму, зазначену у квитанції на а.с.21, а не ті, які позивач зазначає у прохальній частині позовної заяви

Outcome: partial