Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

У лютому 2022 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, у якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території в розмірі 134 955,00 грн основного богу, 14 017,24 грн інфляційних втрат, 3 510,50 грн 3% річних та 5 158,91 грн пені. Позовну заяву обґрунтував тим, що умовами договору, укладеного між ТОВ «Будсервісматеріали» та [PERSON] передбачено його виконання лише за адресою: [ADDRESS], паркомісця [NUMBER], [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . 01.05.2020 відповідачу була надіслана пропозиція укласти договір та проект договору № 01-05-20-44А/Ср12 про надання послуг, 01.02.2022 - пропозиція укласти договір та проект договору № 01-02-22-50А/Ср12 та 01.10.2022 пропозиція укласти договір та проект договору № 01-10-22-78А/Ср12 про надання послуг. Оскільки відповідач, отримавши пропозицію укласти договір, не надав жодних заперечень щодо цього, свідчить про те, що відповідач прийняв умови договору. Згідно договору щомісячна плата за утримання автостоянки складає 410,00 грн. за обслуговування одного машиномісця, а починаючи з 01.10.2021 згідно додаткової угоди 580 грн., разом за п`ять машиномісць 2 900,00 грн. В період з 01 лютого 2020 року по 01 лютого 2023 року відповідач не сплачував витрати за обслуговування машиномісця та не приймав участі у витратах по утриманню підземної автостоянки та прилеглої території. Станом на 01 лютого 2023 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 134 955,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку становить 14 017,24 грн. Розмір 3% річних з простроченої суми відповідно до розрахунку становить 3 510,50 грн. Крім того, відповідно до п. 5.3 Договору за несвоєчасне внесення платежів була нарахована пеня у розмірі 5 158,91 грн. Ухвалою від 01.03.2023 суд прийняв заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; призначив справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті в судове засідання на 04.04.2023 о 12 год. 00 хв.; установив сторонам строки для подання заяв по суті справи. 25.03.2023 представник відповідача - адвокат Давлєтова О.В. засобами поштового зв`язку подала відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 28.03.2023 та зареєстрований за вх. № 19666/23. Сторона відповідача заперечує проти задоволення позовної заяви повністю з наступних підстав: 1). Позивачем, в якості доказу виникнення боргових зобов`язань, надано наступні документи: пропозиція № 20 від 19.10.2022 р. про укладення договору з проектом договору № 0 1 - 10-22-78А/Ср12 від 01.10.2022 р.; пропозиція № 5 від 02 лютого 2022 р. про укладення договору з неповним текстом проекту договору № 01 -02-22-50А /С р 12 від 01.02.2022 р.; пропозиція № б/н від 15.09.2021 р. про укладення додаткової угоди до Договору № 0 1 - 05-20-44А /ср12 від 01.05.2020 р. з проектом такої додаткової угоди; повідомлення ТОВ «Будсервісматеріали» від 09.11.2016 р № 108 про наявність заборгованості станом на 09.11.2016 р.; 5 (п`ять) описів до цінних листів. Відповідач вважає надані документи сфабрикованими, оскільки ним не було отримано пропозицій про укладення договору та не було повідомлено про існування таких документів, а позивач не надав належних доказів про відправлення зазначених вище документів, оскільки доказами відправлення та отримання документів є квитанція та повідомлення про вручення. Зазначає, що описи вкладення у цінний лист, надані за 2014, 2017, 2019 роки - не стосуються борговою періоду, зазначеного в позовній заяві. Ще два описи - з нечітким відбитком печатки, що не дає можливості встановити їх точну дату, а тому немає однозначного розуміння, якого з перелічених вище документів стосуються ці описи. В усіх наданих позивачем описах, відсутні реквізити договорів і пропозицій до них з номером і датою, за якими можливо ідентифікувати документи, що підкріплені до позовної заяви. Отже, позивач безпідставно стверджує, що відповідач був належним чином повідомлений щодо існування пропозицій укласти договір про надання послуг, а надані позивачем описи є неналежним та недопустимим доказом отримання відповідачем зазначених документів, та є такими, що вводять суд в оману. 2). Щодо тверджень позивача про те, що відповідач акцептував пропозицію укласти договір (договори). Позивач стверджує, що з відповідачем було погоджено укладення договорів про надання послуг, посилаючись на ч. 1 ст. 205 ЦК України, в якій зазначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Позивач сам собі суперечить, стверджуючи, що договори були укладені в усній формі. Оскільки, з одного боку, є твердження позивача про те, що договір укладено усно, а з іншого - позивач до позовної заяви додає письмову пропозицію укласти письмовий договір та проекти письмових договорі. Що свідчить про те, що позивач пропонував укласти договір саме в письмовій формі. В самих же доданих до позовної заяви проектах договорів відсутній підпис відповідача, який слугував би підтвердженням, що договір укладено. Позивач зазначає, що договір вважається укладеним, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Виходячи з предмету проектів договорів, наданих позивачем, - це двосторонній, консенсуальний, відплатний договір. Відповідно, такий вид договору вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, а не за принципом мовчазної згоди, як стверджує позивач. З цього приводу варто зазначити, що, як випливає із загальних положень про способи волевиявлення при здійсненні правочину (ч. З ст. 205 Цивільного кодексу України) - акцепт не може виражатися мовчанням. Юридичне значення надається виявленню волі мовчанням лише у випадках, встановлених договором або законом. Наприклад, відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України, якщо після закінчення договору найму наймач продовжує користуватися майном, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця (мовчання), договір вважається поновленим на строк, який був раніш е встановлений договором. Також надані до позовної заяви договори не є публічними та є не договорами приєднання у розумінні ст.ст.633, 634 ЦК України, тому позивач помилково вважає, що договір про надання послуг, який є двостороннім, укладається в односторонньому порядку без узгодження істотних умов з іншою стороною. Отже, позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують реальність укладення та виконання договорів, згідно яких просить стягнути заборгованість. 3). Щодо заборгованості за період з 01.01.2020 р. по 01.02.2023 р. в розмірі 134 955, 00 грн - основного боргу, 14 017,24 грн - інфляційної складової боргу, 3 510, 50 грн - 3 % річних, 5 158,91 грн - пені, та 2 684, 00 грн - судового збору. Позивач на підтвердження заборгованості з лютого 2020 року по січень 2023 року надав наступні документи: - розрахунок заборгованості; - розрахунок витрат по утриманню та експлуатації стоянки з 01.03.2017; - розрахунок витрат по утриманню та експлуатації стоянки з 01.10.2021; - розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання по сплаті комунальних послуг власника паркомісця № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] за адресою [ADDRESS] . Надані позивачем розрахунок заборгованості за проектами договорів про надання послуг, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Розрахунок витрат по утриманню та експлуатації стоянки з 01.03.2017 не входить до боргового періоду, тому є неналежним доказом для підтвердження розрахунків. Водночас, позивач не надав до суду первинних бухгалтерських документів щодо підтвердження наявності заборгованості, тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми штрафних санкцій, зазначені в розрахунку, є правильними. Щодо 14 017,24 грн - інфляційної складової боргу, 3 510, 50 грн - 3 % річних, 5 158.91 грн - пені зауважуємо, що Постановою КМУ від 5 березня 2022 року № 206. В умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Підтвердження підстав нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних в період дії воєнного стану позивачем не надано. Отже, нарахування на заборгованість Відповідачу неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних за період воєнного стану є необґрунтованим, безпідставним та таким, що суперечить постанові КМУ від 5 березня 2022 року № 206 В умовах воєнного стану, введеного указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні». 4). Щодо встановлення факту надання відповідачу послуг. Позивач стверджує, що надає послуги, проте, для підтвердження складових тарифів за обслуговування паркінгу, утримання його в належному стані і забезпечення безпеки майна третіх осіб (власників автомобілів), Позивач не надав відповідні договори з підрядними організаціями щодо постачання електроенергії, води, теплопостачання, та інших послуг по обслуговуванню вказаної підземної автостоянки, а саме: пультове спостереження СПГ, обслуговування систем контролю загазованості, обслуговування вентиляції, прибирання паркінгу, обслуговування СПС, відеоспостереження та СКУД, підтверджуючі документи щодо необхідності заміру опору ізоляції один раз на рік та інших систем паркінгу. В статтях витрат позивача є пункти з пожежної безпеки такі як, - замір опору ізоляції, перезарядки вогнегасників, перекантування пожежних рукавів, обслуговування систем протипожежної автоматики. Позивач на виконання Постанови КМУ від 5 червня 2013 р. № 440 «Про затвердження Порядку подання і реєстрації декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки» зобов`язаний отримати «декларацію відповідності матеріально-технічної бази підприємства чи господарства вимогам законодавства з питань пожежної безпеки» та, відповідно, позивач повинен долучити копію цієї декларації, як належний доказ надання послуг з пожежної безпеки та підтвердження пожежної безпеки всіх мешканців будинку і власників паркомісць в цілому. Разом з тим, позивачем не надано обґрунтування підстав для оплати відповідачем заробітної плати, працівникам ТОВ «Будсервісматеріали»: головному бухгалтеру, економісту, юристу, директору, начальнику відділу кадрів, головному інженеру, диспетчеру, сантехніку, інженеру електрику, та немає розуміння чи ці посади взагалі існують в штатному розписі ТОВ «Будсервісматеріали» і чи існували в період, за який нараховується заборгованість. Отже, у позивача відсутні докази, які свідчать про факт надання послуг відповідачу. 04.04.2023 від представника відповідача - адвоката Давлєтової О.В. на електронну пошту надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 04.04.2023 представник позивача (за довіреністю) Зайцев І.Є. подав клопотання про відкладення судового засідання. 04.04.2023 суд задовольнив клопотання представників позивача та відповідача та відклав розгляд справи на 12 год. 00 хв. 25.04.2023. 25.04.2023 представник відповідача - адвокат Давлєтова О.В. заявила клопотання про витребування доказів, а саме просила витребувати у позивача: 1) детальний розрахунок заборгованості і підстави нарахування заборгованості та штрафних санкцій за період з 01 лютого 2020 року по 01 лютого 2023 року; 2) докази отримання та акцепту [PERSON] зазначених в позовній заяві пропозицій з додатками; 3) докази належного виконання ТОВ «Будсервісматеріали» договорів (надання послуг), згідно яких ТОВ «Будсервісматеріали» просить суд стягнути заборгованість та надати інформацію в якому порядку і на якій підставі та які саме послуги надавалися Позивачем [PERSON] в зазначений у позовній заяві період; 4) на підтвердження складових тарифів, які ТОВ «Будсервісматеріали» встановили щодо [PERSON] за обслуговування паркінгу, надати відповідні договори з підрядними організаціями та акти виконаних робіт/надання послуг по таких договорах, як підтвердження, що такі послуги/роботи підрядними організаціями надавалися у вказаний в позовній заяві період, а саме щодо: - постачання електроенергії; - постачання води; - теплопостачання; - пультове спостереження СПГ; - обслуговування систем контролю загазованості; - обслуговування вентиляції; - прибирання паркінгу; - обслуговування СПС; - відеоспостереження та СКУД; - підтверджуючі документи щодо необхідності заміру опору ізоляції один раз на рік та інших систем паркінгу; 4) актуальну декларацію відповідності матеріально-технічної бази підприємства чи господарства вимогам законодавства з питань пожежної безпеки, як доказ дотримання правил пожежної безпеки та належного надання послуг, які ТОВ «Будсервісматеріали» включає до тарифу за обслуговування паркінгу; 5) докази, які підтверджують, що [PERSON] повинен сплачувати заробітну плату, працівникам ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ»: головному бухгалтеру, економісту, юристу, директору, начальнику відділу кадрів, головному інженеру, диспетчеру, сантехніку, інженеру електрику, та докази, що ці посади взагалі існують в штатному розписі ТОВ «Будсервісматеріали» і чи існували в період, за який нараховується заборгованість. Ухвалою від 25.04.2023 суд задовольнив клопотання представника відповідача про витребування доказів та витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали»: 1) детальний розрахунок заборгованості і підстави нарахування заборгованості та штрафних санкцій за період з 01 лютого 2020 року по 01 лютого 2023 року; 2) докази отримання та акцепту [PERSON] зазначених в позовній заяві пропозицій з додатками; 3) докази належного виконання ТОВ «Будсервісматеріали» договорів (надання послуг), згідно яких ТОВ «Будсервісматеріали» просить суд стягнути заборгованість та надати інформацію в якому порядку і на якій підставі та які саме послуги надавалися Позивачем [PERSON] в зазначений у позовній заяві період; 4) на підтвердження складових тарифів, які ТОВ«Будсервісматеріали» встановили щодо [PERSON] за обслуговування паркінгу, надати відповідні договори з підрядними організаціями та акти виконаних робіт/надання послуг по таких договорах, як підтвердження, що такі послуги/роботи підрядними організаціями надавалися у вказаний в позовній заяві період, а саме щодо: - постачання електроенергії; - постачання води; - теплопостачання; - пультове спостереження СПГ; - обслуговування систем контролю загазованості; - обслуговування вентиляції; - прибирання паркінгу; - обслуговування СПС; - відеоспостереження та СКУД; - підтверджуючі документи щодо необхідності заміру опору ізоляції один раз на рік та інших систем паркінгу; 4) актуальну декларацію відповідності матеріально-технічної бази підприємства чи господарства вимогам законодавства з питань пожежної безпеки, як доказ дотримання правил пожежної безпеки та належного надання послуг, які ТОВ «Будсервісматеріали» включає до тарифу за обслуговування паркінгу; 5) докази, які підтверджують, що [PERSON] повинен сплачувати заробітну плату, працівникам ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ»: головному бухгалтеру, економісту, юристу, директору, начальнику відділу кадрів, головному інженеру, диспетчеру, сантехніку, інженеру електрику, та докази, що ці посади взагалі існують в штатному розписі ТОВ «Будсервісматеріали» і чи існували в період, за який нараховується заборгованість; - оголосив перерву в розгляду справи до 14 год. 30 хв. 24.05.2023. 23.05.2023 представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи. 23.05.2023 представник позивача на виконання (часткове) вимог ухвали від 25.04.2023 подав: - копії актів приймання-передачі послуг з централізованого водопостачання та водовідведення; - копії рахунків та рахунків-розшифровок щодо постачання електричної енергії. 24.05.2023 представник відповідача - адвокат Давлєтова О.В. подала клопотання про відкладення розгляду справи. 24.05.2023 суд відклав розгляд справи на 15 год. 00 хв. 20.06.2023. 19.06.2023 представник позивача подав письмові пояснення у справі, в яких зазначив таке. 1). Щодо детального розрахунку заборгованості і підстави нарахування заборгованості та штрафних санкцій за період з 01.02.2020 по 01.02.2023. Детальний розрахунок заборгованості та штрафних санкцій було додано позивачем до позовної заяви (додаток 2 до позовної заяви). Даний розрахунок містить детальну інформацію щодо щомісячних нарахувань за надані позивачем послуги, отриманої плати від відповідача, заборгованості відповідача, а також нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені за період з 01.02.2023 по 01.02.2023. Підставами нарахування заборгованості є договори про надання послуг, укладені між позивачем та відповідачем, копії яких додано до позовної заяви (додатки 3, 4, 5, 6, 7 до позовної заяви). Відповідач, заперечуючи факт існування договірних відносин вказує, що ним не підписувались жодні договори з позивачем щодо надання послуг, а додані до позовної заяви описи вкладення до цінних листів за 2014, 2017, 2019 роки не стосуються боргового періоду та є «сфабрикованими», оскільки позивач не надав належних доказів відправлення та отримання відповідачем документів, а саме пропозицій щодо укладання договору разом з договорами про надання послуг з утримання машиномісць № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] в паркінгу по [ADDRESS] . Позивачем було додано до позовної заяви копії описів до цінних листів, якими направлялись відповідачу пропозиції щодо укладення договорів, а також підписані з боку позивача по 2 примірники договорів про надання послуг щодо кожного з паркомісць, власником яких є відповідача. Всі додані до позовної заяви описи вкладення до цінних листів датовані 2019, 2021 та 2022 роком та є доказами направлення на адресу відповідача пропозицій щодо укладення договорів про надання послуг та договорів про надання послуг. Відповідач жодного разу з власної ініціативи не звертався до позивача з метою владнання договірних відносин стосовно участі, як співвласника майна у витратах з утримання паркінгу. В свою чергу, для обслуговування паркінгу, утримання його у належному стані і забезпечення безпеки майна третіх осіб, позивачем укладено відповідні договори з підрядними організаціями щодо постачання електроенергії, води, теплопостачання та інших послуг. Відповідач, як власник машиномісць у підземному паркінгу, вважає, що за відсутності підписаних з його сторони договорів з позивачем він не має сплачувати за надані послуги і таким чином відмовляється оплачувати послуги з утримання машиномісць, хоча він, як власник, зобов`язаний нести витрати на утримання належного йому майна. Положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Позивач є експлуатаційною організацією, яка надає послуги з утримання машиномісць у підземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] цього будинку, власником декількох з яких є відповідач (машиномісця № [NUMBER] , [NUMBER], [NUMBER] , [NUMBER], [NUMBER]). У період з 01.02.2020 по 01.02.2023 позивачем формувались на ім`я відповідача рахунки на оплату коштів за експлуатаційні та комунальні послуги паркінгу. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Положеннями статей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості. Із зазначених положень закону випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951 цс 15 зроблено висновок, що хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний правовий висновок є незмінним. Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги. Верховний суд у справі № 761/48615/18-2 дійшов аналогічного висновку, а саме: «під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги». Що стосується підстав нарахування штрафних санкцій, зазначає, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Отже, позивачем було донараховано до існуючої суми боргу штрафні санкції у відповідності до вимог чинного законодавства України. 2). Щодо доказів отримання та акцепту відповідачем зазначених в позовній заяві пропозицій з додатками. На адресу позивача не надходило від відповідача жодних підтверджень щодо отримання ним надісланих на його адресу пропозицій стосовно укладення договорів. Позивач не має можливості надати докази отримання направлених відповідачу листів з причини відсутності на сайті АТ «Укрпошта» відомостей про рух поштових відправлень, адже така інформація зберігається на сайті АТ «Укрпошта» лише 6 місяців з моменту реєстрації поштового відправлення. 3). Щодо актуальної декларації відповідності матеріально-технічної бази підприємства вимогам законодавства з питань пожежної безпеки. Процедура подання і реєстрації декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки (далі - декларація), що дає право на початок роботи новоутворених підприємств, початок використання суб`єктом господарювання об`єктів нерухомості (будівель, споруд, приміщень або їх частин) регулюється Порядком подання і реєстрації декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2013 р. № 440. Згідно п. 1 Порядку декларація не подається, зокрема, у разі використання об`єктів, що в установленому законодавством порядку приймаються в експлуатацію після завершення будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту. Враховуючи те, що підземна автостоянка (паркінг) за адресою: [ADDRESS] була прийнята Позивачем в експлуатацію після завершення будівництва, декларація відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки Позивачем не подавалась. Крім того, до пояснень представник позивача додав копії договору № 5921255 про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони від 25.09.2018; договору № 2506-2020 про виконання робіт від 25.06.2020; договору 3 03/03/02/21 про надання послуг від 03.02.2020; договору № 18/03/21 /БСМ на надання послуг з ТО установок автоматичної пожежної сигналізації, оповіщення про пожежу та централізованого пожежного спостереження від 18.03.2021; актів здачі-прийняття робіт з дистпетчеризації за період з 01.03.2020 по грудень 2022; актів надання послуг з технічного обслуговування АПС та ОП за період 2021 - 2022; актів надання послуг зі спостереження за спрацюванням засобів пожежної сигналізації за період 2020-2021; актів надання послуг з прибирання паркінгу за період 2020-2022; актів приймання-передачі наданих послуг з перевірки ізоляції проводів, кабелів тощо за період 2020-2022; рахунків-фактури щодо заправи вогнегасників за лютий 2020, червень 2021; документів (рахунок, акти надання послуг) за лютий 21, червень 2021, червень 2022 щодо надання послу з навчання спеціалістів з пожежної безпеки; документів (рахунки, акти) на підтвердження закупівлі товарів за період 2020-2022; штатного розкладу ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» 20.06.2023 представник відповідача - адвокат Давлєтова О.В. подала клопотання про відкладення розгляду справи. 20.06.2023 суд задовольнив клопотання представника відповідача та відклав розгляд справи на 14 год. 30 хв. 09.08.2023. 20.06.2023 представник відповідача - адвокат Давлєтова О.В. засобами поштового зв`язку подала клопотання про долучення доказів до справи. Клопотання надійшло до суду 23.06.2023, зареєстровано за вх. № 41061/23. Представник відповідача просила долучити до справи фотокопії журналу технічного обслуговування систем пожежної сигналізації; фотографію стану протипожежної системи; фотографію стану парко місця. 31.07.2023 представник відповідача - адвокат Давлєтова О.В. засобами поштового зв`язку подала письмові заперечення. Заперечення надійшли до суду 02.08.2023, зареєстровано за вх. № 50769. У запереченнях сторона відповідача вважає, що позовні вимоги позивача необґрунтовані, безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню з огляду на таке. 1). Щодо документів, доданих до супровідного листа. Позивачем до супровідного листа додано копії актів приймання-передачі послуг з централізованого водопостачання та водовідведення та копії рахунків-розшифровок щодо постачання електричної енергії. Надані позивачем документи є неналежними та недопустимими доказами, оскільки документи не дають можливості ідентифікувати до якого об`єкту та до якої адреси вони відносяться, оскільки в акта приймання-передачі послуг відсутня інформація, що саме ці акти стосуються адреси розміщення підземного паркінгу - [ADDRESS] . Надані рахунки-розшифровки не є належним доказом здійснення оплати за послуги щодо постачання електричної енергії, оскільки вони стосуються кількох адрес та в них не виокремлено суму, яка стосується підземного паркінгу по [ADDRESS] , що унеможливлює встановлення точної вартості послуг з централізованого водовідведення та постачання електричної енергії. 2) Щодо пояснень позивача від 19.06.2023. Позивач в своїх поясненнях зазначає, що детальний розрахунок заборгованості штрафних санкцій, що було подано з позовною заявою, містить, детальну інформацію щодо щомісячних нарахувань заборгованості позивачем. З таким твердженням позивача не можливо погодитись та варто зазначити, що позивачем не розтлумачено природу виникнення початкового сальдо і на підставі яких попередніх операцій воно з`явилося, що не дає підстав позивачу опиратися на даний розрахунок заборгованості та визначати у такий спосіб суму штрафних санкцій. Разом з тим щодо строків позовної давності варто зауважити, що ст. 257 Цивільного су України встановлено загальну позовну давність тривалістю у 3 (три) роки. Період, за який кредитор має право стягувати заборгованість (в тому числі за житлово- комунальні послуги), визначається строком позовної давності. Тобто, якщо наявна доведена заборгованість зі сплати комунальних послуг, то відповідна організація має право звернутися з позовом про стягнення боргу тільки за останні три роки. Тому, врахування в розрахунку заборгованості періоду, який виходить за межі строків позовної давності, в частині встановлення початкового сальдо за попередні періоди. є безпідставним та таким, що порушує вимоги ст. 257 Цивільного кодексу України. Водночас, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року 06 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» нарахування та стягнення штрафів або пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних у разі несвоєчасної або неповної оплати за житлово-комунальні послуги населення заборонено. Враховуючи строки позовної давності та початкове сальдо, визначене в розрахунку заборгованості, позивачем неправомірно та безпідставно визначене початкове сальдо в своїй таблиці розрахунку заборгованості, та неправомірно і безпідставно нарахована заборгованість та штрафні санкції у вигляді інфляційних нарахувань, 3% річних та пені, тому стягнення такої заборгованості і штрафних санкцій не підлягає задоволенню. Підтвердження підстав нарахування та стягнення неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних за період, який виходить за строки позовної давності та в період дії воєнного стану позивачем не надано. Відповідач категорично заперечує факт отримання ним та підписання (акцептування) зі свого боку будь-яких пропозицій, договорів, додаткових угод. У позивача відсутні докази отримання відповідачем пропозицій на укладення договорів на обслуговування паркомісць. 3). Щодо описів, які надано позивачем до позовної заяви. Описи-вкладення у цінний лист надані за 2014, 2017, 2019 роки не стосуються боргового періоду, визначеного позивачем у таблиці-розрахунку заборгованості. Зазначає щодо описів за 2017, 2018 року, згідно з якими позивач направляв пропозиції про укладення договору та примірники договору, то ці листи, як вбачається з описів, направлялись не за місцем реєстрації та проживання відповідача, а за іншою адресою: [ADDRESS] . З описів неможливо встановити яких саме пропозицій, додаткових угод та договорів вони стосуються, оскільки в описах відсутні обов`язкові реквізити таких документів (номер, дата, повна назва парко місця). Позивачем ані разом із позовною заявою, ані разом з додатками до супровідного листа та своїх пояснень не надано доказів, які підтверджують, що саме позивач є експлуатаційною організацією, управителем чи тим підприємством, яке має право надавати послуги за адресою паркінгу по [ADDRESS] , а не будь-яка інша обслуговуюча компанія. Позивачем до суду не надано доказів перебування в його господарському віданні, оперативному управлінні чи іншому праві вказаних в позовній заяві паркомісць. Отже, факт отримання відповідачем пропозицій про укладення договорів на обслуговування парко місць (машиномісць), а отже і сам факт умисного ухилення відповідача від укладення відповідного договору є недоведеним позивачем. Позивачем також не доведено, на яких саме підставах він є обслуговуючою організацією підземного паркінгу за адресою: [ADDRESS] , а сам по собі розрахунок заборгованості є необґрунтованим та безпідставним. 09.08.2023 представник відповідача - адвокат Давлєтова О.В. подала: - клопотання про відкладення судового засідання; - доповнення до заперечень, які подані 31.07.2023, у яких представник відповідача зазначила про наявність у Єдиному державному реєстрі судових рішень аналогічних справ, як у справі № 753/2834/23. 09.08.2023 суд задовольнив клопотання представника відповідача та відклав розгляд справи на 15 год. 00 хв. 05.10.2023. 05.10.2023 у судовому засіданні представник відповідача - адвокат Коваль Я.Ю. просила оголосити перерву у розгляді справи у зв`язку зі зміною представника відповідача та надання можливості ознайомитися з матеріалами справи. 05.10.2023 суд оголосив перерву у розгляді справи до 17.11.2023 14 год. 00 хв. 07.11.2023 представник позивача - адвокат Фоменко Д.А. подав додаткові пояснення у справі. 1). Щодо обслуговуючої організації підземної стоянки Державною приймальною комісією прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт - житловий будинок з підземною автостоянкою по [ADDRESS] , що підтверджується Актом № 103 від 12.02.2009. Розпорядженням Дарницької районної у місті Києві Державної адміністрації № 103 від 12.02.2009 (далі - Розпорядження) затверджено вищевказаний акт Державної приймальної комісії, надано новозбудованому житловому будинку з підземною автостоянкою по [ADDRESS], поштову адресу - [ADDRESS] , яку передано в експлуатацію ТОВ «Автопаркінг-сервіс». TOB «Автопаркінг-Сервіс» передало підземну автостоянку по [ADDRESS], м. Києва , для подальшої експлуатації ТОВ «Будсервісматеріали» відповідно до Акту прийому-передачі №31-08-12/СР12 від 31.08.2012 ТОВ «Будсервісматеріали» є експлуатаційною організацією яка з 2012 року здійснює діяльність з технічного обслуговування підземної автостоянки до житлового будинку [ADDRESS] , тому не заслуговують на увагу протилежні доводи відповідача, що позивач не є обслуговуючою організацією. 2). Щодо доводів відповідача про недоведеність укладення договорів З матеріалів справи вбачається, що для обслуговування автостоянки (паркінгу) та утримання її в належному стані, ТОВ «Будсервісматеріали» були укладені договори з прибирання території, надання послуг автоматичної пожежної сигналізації, оповіщення про пожежу та централізованого пожежного спостереження, постачання електроенергії, води та інших послуг. Крім того Позивачем здійснюється пропускний і внутрішній режим, постійна охорона підземного паркінгу. Водночас витрати по утриманню та експлуатації стоянки розраховувалися, виходячи із фактичних витрат на утримання за попередній період з урахуванням планового прибутку та податків, шляхом ділення на загальну кількість машино (парко) місць, що становить 192 машино-місць. Згідно розрахунку витрат по утриманню та експлуатації стоянки, які наявні в матеріалах справи (додавались до позову), з 01.03.2017 діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 410 грн щомісячно, а з 01.10.2021 діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 580 грн щомісячно. Відсутність договірних відносин між сторонами не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг на утримання машиномісць (постанова Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15). Незважаючи на відсутність письмового договору про надання послуг з утримання та обслуговування нерухомого майна між сторонами у справі фактично склалися саме такі зобов`язальні правовідносини, оскільки позивач надає відповідачу послуги з утримання та обслуговування машиномісць, які не можуть бути відокремлені, фактично надаються, а тому відповідач, як власник цього нерухомого майна, зобов`язаний їх оплачувати (постанова Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №761/48615/18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача кошти за фактично надані послуги, які не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку з специфікою їх надання (прибирання, охорона, утримання систем пожежної безпеки, освітлення, тощо, які здійснюється для власників усіх машиномісць одночасно). 3). Обґрунтування вимог щодо стягнення заборгованості. Ст. 322 ЦК України встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Згідно п. 15. Правил зберігання автотранспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою КМ України від 22 січня 1996 року № 115 плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства. Згідно з п. 16 цих же Правил на всіх автостоянках плата за тимчасове зберігання транспортного засобу справляється за передбачуваний термін зберігання, а за довготермінове - на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу. При цьому, оскільки Правила зберігання транспортних засобів на автостоянках не встановлюють виключень щодо врегулювання спорів, то слід керуватись загальними положеннями, встановленими законом (Постанова Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №761/48615/18). Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини між споживачем та особою, яка надає житлово-комунальні послуги, в тому числі й щодо нежитлових приміщень, до яких відноситься підземна автостоянка. Із положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та мовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідач тривалий час не здійснює оплату, наданих позивачем послуг з утримання та обслуговування машиномісць, у зв`язку з цим за відповідачем обліковується заборгованість, яка в силу п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку (примусове виконання обов`язку в натурі). 4). Щодо строків позовної давності. Доводи відповідача щодо спливу строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину, встановленого на всій території України з 12.03.2020 до 01.07.2023, з метою запобігання гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 07 вересня 2022 року Верховний Суд в рамках справи № 679/1136/21 досліджував питання щодо поновлення строків позовної давності на строк дії карантину та зробив правовий висновок, що усі строки загальної і спеціальної позовної давності продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину відповідно до Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ, яким доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК пунктом 12, згідно якого під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 щодо продовження строків позовної давності на строк дії такого карантину. Згідно пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Верховний Суд зазначив, що виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що п. 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження піч час карантину строків позовної давності підлягає застосуванню до загальної і ш т а м п і позовної давності, передбачених, зокрема, статтями 257, 258 цього Кодексу, і в тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі ст. 259 ЦК України. Беручі до уваги, що Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав законної сили 02.04.2020, а карантин встановлено Кабінетом Міністрів України з 12.03.2020 до 01.07.2023, тому трирічний строк позовної давності, передбачений ст.ст. 257, 258 ЦК України, у межах якого позивач може звернутися до суду з даним позовом, продовжився на строк дії карантину. Отже, відповідачем не доведено обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх заперечень проти задоволення позову. Водночас обставини на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами в матеріалах справи, які у своїй сукупності, з урахуванням стандарту «вірогідності доказів», дають змогу дійти висновку про наявність підстав для задоволення позову. 5). Щодо необхідності надання суду додаткових доказів. Докази, які додаються до цих письмових пояснень, не були надані разом із поданням позову, оскільки необхідність в їх наданні суду, виникла у сторони позивача вже під час розгляду справи і після ознайомлення із запереченнями відповідача та надаються на вимогу суду. Крім того, просив долучити до справи копії акта про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта №103 від 12.02.2009; розпорядження Дарницької районної у місті Києві Державної адміністрації № 103 від 12.02.2009 з додатком; акта прийому-передачі №31 -08-12/СР12 від 31.08.2012. 17.11.2023 представник відповідача - адвокат Коваль Я.П. подала пояснення у справі, в яких зазначила таке. Відповідач категорично заперечує щодо задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними з огляду на наступне. 1). Позивачем не надано доказів перебування в його господарському віданні, оперативному управління чи іншому праві належних відповідачу паркомісць. Позивачем не надано до суду доказів, які належно та однозначно підтверджують законне виникнення права вимоги до відповідача про стягнення з нього коштів. Докази, які підтверджують вказані факти Позивачем не додано разом з позовною заявою. В ході судового розгляду, представником позивача долучено до матеріалів справи копію Акта прийому-передачі єдиного комплексу - підземної автостоянки на [ADDRESS] №31-08-12/СР від 31.08.2012 року (далі - Акт), згідно якого, як зазначає позивач, він є експлуатаційною організацією, яка з 2012 року здійснює діяльність з технічного обслуговування підземної автостоянки до житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач вважає копію вказаного акта неналежним та недопустимим доказом, оскільки він поданий з порушенням встановленого ч. 2 от. 83 ЦПК України строку, а також з порушенням ч. 4 ст. 83 ЦПК України, позивач належно не обґрунтував, чому ця копія акта не могла бути подана до суду у встановлені строки. Вказівка про те, що питання щодо надання акта не раніше не виникало, є безпідставною, адже доказ, який підтверджує право вимоги позивача до відповідача, право на надання послуг з обслуговування паркінгу, а також подальше стягнення плати за такі послуги, є першочерговим доказом у справі. Надана позивачем копія Акта прийому-передачі єдиного комплексу - підземної автостоянки на [ADDRESS] №31-08-12/СР від 31.08.2012 року викликає сумнів з приводу її достовірності, відповідач важає, що вона є фальшивою та просив суд виключити цю копію акта з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Позивач надав до суду лише копію акта прийому-передачі автостоянки, проте не надав суду доказів на підставі якого документу, було здійснено таку передачу, чи то розпорядження, чи то договір. Акт приймання-передачі - це документ, який засвідчує факт передачі товару, послуг чи майна. В акті має бути вказано на підставі якого документу передається предмет договору. Разом з тим, в наданому до суду акті відсутня зазначена вище інформація, що дає підстави вважати такий акт незаконним. Відповідач ніколи зазначених вище договорів з позивачем не укладав. Позивач, зі свого боку також не повідомив суд про наявність таких договорів та не надав їх копії. 2). Позивачем не надано суду докази, які підтверджують факт надання послуг відповідачу та користування відповідачем такими послугами. 3) Позивачем не надано суду докази, які підтверджують факт оплати позивачем послуг щодо водопостачання, водовідведення та електроенергії відносно паркомісць, належних відповідачу. Позивач, на виконання ухвали суду надав документи, які нібито підтверджують факт оплати постачання електричної енергії та централізованого постачання і водовідведення, що стосуються паркомісць, належних відповідачу. Проте, надані документи не є належними та допустимими доказами. Позивач, зокрема, надав копії актів приймання-передачі послуг та рахунки, проте не надав платіжних доручень, які могли би підтвердити факт оплати позивачем таких послуг та, відповідно, факт виникнення у позивача права вимоги щодо компенсації понесених ним витрат Всі надані позивачем акти прийому-передачі послуг не містять інформації про те, за якою адресою надаються послуги, не містять підписів сторін (Позивача та ПрАТ «АК «Київводоканал»), що свідчить про неналежне оформлення таких документів та фактичну відсутність погодження сторонами цих актів (шаблони). Крім того, у вказаних актах зазначено, що вони складені на підставі Договору №03282/5-02 від 28.10.2003 року, проте позивач стверджує, що паркінг йому було передано в експлуатацію лише у 2012 році, згідно зазначеного вище акта. Отже, Акти прийому-передачі послуг у позивач виникли, ще до передання йому в експлуатацію паркомісць, що є неможливим, а тому є підстави вважати надані акти або підробленими, або тами, що не відносяться до паркінгу, який розташований по [ADDRESS] . Щодо наданих позивачем копій рахунків щодо електричної енергії - аналогічна ситуація: вони не містять підписів посадових осіб. Щодо електричної енергії позивач чомусь надав лише рахунки, проте не надав актів прийому-передачі, договорів, а головне - платіжних доручень, які підтверджують здійснення ним оплати за цими рахунками. Крім того, немає жодного підтвердження, що ці рахунки стосуються паркомісць, що належать відповідачу, а не іншим особам. 4). Позивачем не надано доказів укладення договорів про надання послуг з відповідачем. 5). Позивачем не надано доказів належного надсилання поштової кореспонденції відповідачу, договорів про надання послуг, претензій тощо. Жоден з наданих позивачем описів вкладень не може підтвердити факт надсилання відповідачу вказаних документів, оскільки оригінали описів у матеріалах справи відсутні квитанції про відправку відсутні (оригінал та копії), частина описів датована роками які передували надсиланню зазначених вище документів (датовані 2014, 2018 роками) інша частина описів неналежної якості, з яких неможливо встановити дату надсилання листів. В описах не зазначені чіткі реквізити документів, що нібито надсилались. Частина описів, не містить спеціального номеру який зазначає працівник пошти під час відправки, по якому можливо відслідкувати місцеперебування листа, надходження його адресату чи повернення. Позивач безпідставно стверджує, що відповідач був належним чином повідомлений щодо існування пропозицій укласти договір про надання послуг, а надані позивачем описи є неналежним та недопустимим доказом отримання відповідачем зазначених документів. Відповідач не здійснював жодних дій, які б давали підстави вважати, що він погодився на пропозицію позивача щодо укладення договору чи бажання користуватися послугами позивача. Відповідач випадково дізнався про наявність у нього заборгованості перед відповідачем на сайті «Судова влада» у зв`язку із зазначенням позивачем невірної адреси проживання відповідача. 6). Позивач надав до суду безпідставний, невірний розрахунок заборгованості, з якого неможливо зрозуміти порядок нарахування такої заборгованості та який свідчить про завищення боргу. 7). Незрозуміло, як позивач розрахував заборгованість, пеню, інфляційні втрати та 3% річних. 17.11.2023 суд зняв з розгляду справу у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 17.12.2023 представник позивача - адвокат Фоменко Д.А. подав додаткові пояснення у справі. Документ сформований в системі «Електронний суд» 17.12.2023, зареєстрований судом 18.12.2023 за вх. № 85053/2023. Представник позивача зазначив у додаткових поясненнях таке. ТОВ «Будсервісматеріали» є експлуатаційною організацією та надає послуги з утримання машиномісць у підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , власником п`яти з яких в рівні «А» (№ [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], 78) є відповідач. Вищевказані обставини підтверджуються належними і допустимими доказами, які наявні в матеріалах справи, зокрема встановлені офіційними документами - розпорядженнями Дарницької районної у місті Києві Державної адміністрації, які оприлюднені на офіційному веб-сайті та знаходяться у відкритому доступі, відтак є загальновідомими, тому в силу ч. 3 ст. 82 ЦПК України, не потребують доказування. Згідно з Актом прийому-передачі єдиного комплексу - підземної автостоянки на [ADDRESS] №31-08-12/СР від 31.08.2012 року, копія якого міститься у матеріалах справи, ТОВ «АвтопаркінгСервіс» передало підземну автостоянку по [ADDRESS] для подальшої експлуатації ТОВ «Будсервісматеріали». Цей акт є дійсним в силу загальних засад цивільного законодавства, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності, а також презумпції правомірності правочину та загальних умов виконання зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. ст. 3, 204, 526 ЦК України). Копія цього Акта прийому-передачі підтверджує волевиявлення сторін (факт передачі в експлуатацію), спрямований на набуття/припинення цивільних прав і обов`язків у сторін, тобто має юридичні наслідки та є належним, допустимим і достовірним доказом у справі (постанова Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 523/5169/18). Водночас відповідачем не надано суду доказів, що вказаний акт прийому-передачі №31-08-12/СР12 від 31.08.2012 в установленому законом порядку оспорювався, визнавався судом недійсним або нечинним, отже відповідачем не спростовано дійсність та чинність цього акту. Обставини, що позивач має право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за утримання паркомісць у підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , встановлені рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.09.2022 у цивільній справі № 753/597/19, яке набрало законної сили, тому вищевказані обставини, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи. Зокрема, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.09.2022 у справі № 753/597/19 між тими самими сторонами, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» заборгованість за утримання машиномісця № [NUMBER] рівні «А» у підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS], яка утворилась в період з жовтня 2017 по грудень 2018 в розмірі 5 620,00 грн, 369,16 грн - інфляційних втрат та 1 762,00 грн судового збору. Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за такі послуги. Відповідно до стандарту «вірогідності доказів», який закріплено в судовій практиці ЄСПЛ, необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. ЄСПЛ наголошує, що на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. З матеріалів даної справи вбачається, що для обслуговування автостоянки (паркінгу) та утримання її в належному стані, ТОВ «Будсервісматеріали» були укладені договори з прибирання території, надання послуг автоматичної пожежної сигналізації, оповіщення про пожежу та централізованого пожежного спостереження, постачання електроенергії, води та інших послуг. Крім того, позивачем здійснюється пропускний і внутрішній режим, постійна охорона підземного паркінгу. При цьому, в матеріалах справи наявні акти щодо засвідчення факту виконання вищевказаних договорів, а саме: надання послуг, виконання робіт, тощо. Відповідачем не надано суду доказів, що вказані договори в установленому законом порядку оспорювалися, визнавалися судом недійсними та відповідно до загальних засад цивільного законодавства, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності, а також презумпції правомірності правочину та загальних умов виконання зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. ст. 3, 204, 526 ЦК України) не є дійсними, чинними чи виконуваними відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Разом із цим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач відмовився чи позбавлений права власності на спірні паркомісця, отже йому як власнику належить право володіння, користування та розпорядження цим нерухомим майном, тобто відповідачем не спростовано, що він не отримує від позивача послуги, про які зазначено вище, і що він ними не користується. Оскільки утримання підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] , проводить позивач, що не спростовано відповідачем, в розрізі ст.ст. 76-81 ЦПК України, який несе у зв`язку з цим витрати, тому, можна дійти висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості. Обставина, що договори щодо утримання паркомісць між сторонами не укладено, не є спірною. Однак, незважаючи на відсутність письмового договору про надання послуг з утримання та обслуговування нерухомого майна, між сторонами у справі фактично склалися саме такі договірні правовідносини, оскільки товариством послуги з утримання та обслуговування машиномісця, які не можуть бути відокремлені, фактично надаються, а тому відповідач, як власник цього нерухомого майна, зобов`язаний їх оплачувати. Доводи сторони відповідача про те, що за відсутності укладеного ним договору, він не зобов`язаний сплачувати на користь позивача будь-яких коштів, не заслуговують на увагу з огляду на те, що послуги по утриманню стоянки (машиномісць/паркомісць), які позивач надає відповідачу, не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку з специфікою їх надання (освітлення паркінгу, охорона, утримання систем водопостачання, пожежна сигналізація, його прибирання здійснюється централізовано для власників усіх машиномісць/паркомісць одночасно). Доводи сторони відповідача про недоведеність позивачем виникнення у відповідача як власника машиномісць обов`язку по оплаті наданих послуг з утримання машиномісць у підземному паркінгу в межах відносин, що склались між сторонами, не ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах та вимогах закону. 18.12.2023 у судовому засіданні представника позивача - адвокат Фоменко Д.А. позов підтримав повністю. Представника відповідача - адвокат Коваль Я.Ю. позов не визнала, просила витребувати у позивача для огляду в судовому засіданні оригінал Актом прийому-передачі єдиного комплексу - підземної автостоянки на [ADDRESS] №31-08-12/СР від 31.08.2012 року, копія якого міститься у матеріалах справи, оскільки вона ставить під сумнів існування цього акта, та документи, на підставі, яких складено цей акт. Ухвалою, занесеною до протокола судового засідання від 18.12.2023, суд задовольнив клопотання представника відповідача та витребував у позивача для огляду в судовому засіданні оригінал Акта прийому-передачі єдиного комплексу - підземної автостоянки на [ADDRESS] №31-08-12/СР від 31.08.2012 року; інформацію щодо наявності документації (договорів, тощо) на підставі яких складено цей акт; оголосив перерву у розгляді справи до 25.01.2024 16 год. 00 год. 25.01.2024 представник позивача - адвокат Фоменко Д.А. подав додаткові пояснення у справі. Документ сформований в системі «Електронний суд» 25.01.2024, зареєстровано судом 25.01.2024 за вх. № 6018/24. У додаткових поясненнях зазначив, що сторона позивача не може надати для огляду оригінал Акта прийому-передачі єдиного комплексу - підземної автостоянки на [ADDRESS] №31-08-12/СР від 31.08.2012 року, у зв`язку із втратою цього документа, що підтверджується Актом про втрату оригіналу документа від 02.01.2024, згідно якого «комісія ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» в складі директора, головного бухгалтера та головного інженера, встановила втрату оригіналу Акту №31-08-12/СР12 прийому-передачі єдиного комплексу підземної автостоянки по [ADDRESS] від 31.08.2012. Для виявлення причини втрати документу було проведено внутрiшнє розслiдування, за результатами якого i була встановлена втрата оригiналу документа пiд час переїзду з одного офiсного примiщення в iнше.» Вказаним актом автостоянка до житлового будинку [ADDRESS] передавалась для експлуатації ТОВ «Будсервісматеріали», яке до теперішнього часу фактично здійснює експлуатацію стоянки, а саме: технічне обслуговування (утримання) підземної автостоянки. Вищевказані обставини підтверджуються не тільки Актом прийому-передачі №31-08-12/СР12 від 31.08.2012, а й іншими наявними у справі належними, допустимими та достовірними доказами, які в своїй сукупності є достатніми для висновку, що саме позивач здійснює фактичну діяльність з технічного обслуговування (експлуатації) підземної автостоянки по [ADDRESS] . Зокрема, вказані обставини підтверджується договорами з підрядними організаціями (прибирання території, надання послуг автоматичної пожежної сигналізації, оповіщення про пожежу та централізованого пожежного спостереження, постачання електроенергії, води та інших послуг), а також актами приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), рахунками на оплату, квитанціями про оплату тощо. Водночас матеріали справи не містять доказів, які б свідчили або давали підстави вважати, що експлуатацію вищевказаної автостоянки здійснює інше підприємство чи організація. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що Відповідач укладав договори або оплачував послуги на утримання, належних йому паркомісць, іншій експлуатаційній організації, керуючий компанії або ОСББ, зокрема особисто укладав окремі договори на електропостачання, водопостачання, прибирання, охорону, пожену сигналізацію тощо. Відсутність оригіналу акту передачі стоянки не свідчить про відсутність у ТОВ «Будсервісматеріали» права вимагати оплати витрат на утримання та обслуговування машиномісць. Позивач фактично надає відповідачу послуги з утримання та обслуговування машиномісць, які не можуть бути відокремлені, фактично надаються, а тому відповідач, як власник цього нерухомого майна, зобов`язаний сплачувати на користь позивача кошти за фактично надані послуги, які не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку з специфікою їх надання (прибирання, охорона, утримання систем пожежної безпеки, освітлення, тощо, які здійснюється для власників усіх машиномісць одночасно (централізовано)). 25.01.2024 у судовому засіданні представника позивача - адвокат Фоменко Д.А. позов підтримав повністю. Представник відповідача - адвокат Коваль Я.Ю. позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні у зв`язку з недоведеністю. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку відмову у задоволенні позову з таких мотивів. Суд встановив, що згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видом діяльності ТОВ «Будсервісматеріали» є надання інших індивідуальних послуг (основний), допоміжне обслуговування наземного транспорту (а.с. 30). Суд враховує, але не застосовує у цій справі висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, оскільки правовідносини у цій справі не є подібними правовідносинам у справі, що розглядається (предметом якої є надання не житлово-комунальних послуг, а послуг з обслуговування наземного транспорту). Позивач стверджує, що відповідач є власником паркомісць № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] в секторі А підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23-26). На підставі договорів № 01-05-20-44А/Ср12 від 01.05.2020 про надання послуг, договору № 01-05-20-59,60А/Ср12 від 01.05.2020, договору № 01-02-22-50А/Ср12 від 01.02.2022 та договору № 01-10-22-78А/Ср12 від 01.10.2022, додаткової угоди від 01.05.2020 до договору № 01-05-20-44А/Ср12 від 01.05.2020, додаткової угоди від 01.10.2021 до договору № 01-05-20-59,60А/Ср12 від 01.05.2020 позивач надавав відповідачу послуги, якими відповідач як власник паркомісць № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] фактично користувався, та за які не сплатив, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість. Відповідач заперечує укладення цих договорів. Зазначені договори та додаткові угоди, копії яких додано до позову, не містять підпису відповідача. Згідно з договорами купівлі-продажу машиномісць від 08.11.2015, укладеного між [PERSON] (покупець) і [PERSON] (продавець) відповідач є власником паркомісць [NUMBER], [NUMBER] в секторі А підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23-26). Згідно з договором купівлі-продажу машиномісця від 13.10.2017, укладеного між [PERSON] (покупець) і [PERSON] (продавець) відповідач є власником паркомісця [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). Доказів належності на праві власності відповідачу [PERSON] паркомісць [NUMBER] та [NUMBER], розташованих за адресою: [ADDRESS] , позивач суду не надав. Клопотань про витребування цих доказів позивач суду не заявляв, про причини неможливості самостійного подання таких доказів позивач суд не повідомляв. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує (ч. 4 цієї статі). Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 322 ЦК України). Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. У відповідності до норм статей 202, 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною першою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Частинами першою, другою статті 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. На підтвердження укладення з відповідачем договору № 01-05-20-44А/Ср12 від 01.05.2020 про надання послуг, договору № 01-05-20-59,60А/Ср12 від 01.05.2020, договору № 01-02-22-50А/Ср12 від 01.02.2022 та договору № 01-10-22-78А/Ср12 від 01.10.2022, додаткової угоди від 01.05.2020 до договору № 01-05-20-44А/Ср12 від 01.05.2020, додаткової угоди від 01.10.2021 до договору № 01-05-20-59,60А/Ср12 від 01.05.2020 позивач надав описи вкладень (а.с. 18-22). Описи-вкладення у цінні листи за 2017, 2018 роки (а.с. 19, 21), які позивач надав як доказ направлення відповідачу пропозицій про укладення договорів та примірників договорів для підписання, не підтверджують факт надсилання їх відповідачу, оскільки позивач направляв їх не за місцем реєстрації та проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , а за іншою адресою: [ADDRESS] . Тому вони не можуть бути оцінені судом як доказ отримання їх відповідачем та, як наслідок, мовчазної згоди відповідача на їх укладення. З описів-вкладень у цінні листи за 2021 (а.с. 22) та за 2022 рік (а.с. 18, 20) які позивач направляв за місцем реєстрації та проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , неможливо встановити, які саме пропозиції, договори та додаткові угоди надсилав позивач відповідачу, що є предметом цих договорів, яких саме паркомісць вони стосуються, оскільки в описах відсутні обов`язкові реквізити таких документів (номер, дата, назва адреси паркомісця та його номер). Тому суд зазначає, що ці докази не є належними у розумінні приписів норм ЦПК України, оскільки з них неможливо встановити пропозиції якого змісту направлялася відповідачу, а також відсутній текст договору, з якого можна було б встановити його умови та їх відповідність заявленим позовним вимогам. Крім того, серед наданих позивачем інших документів відсутні докази отримання відповідачем пропозиції на укладення договорів, договорів чи додаткових угод на обслуговування паркомісць, водночас відповідач категорично заперечує факт отримання ним та підписання таких пропозицій, договорів чи додаткових угод. У зв`язку з наведеним суд не вважає доведеним позивачем факт отримання відповідачем на укладення договорів, договорів чи додаткових угод на обслуговування паркомісць, а отже і факт умисного ухилення відповідача від укладення відповідних договорів. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв`язку з його недоведеністю. З огляду на те, що не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення суми основного боргу, відповідно не підлягає задоволенню й вимога про стягнення 3% річних, пені та інфляційних втрат. Оцінюючи доводи представника відповідача адвоката Коваль Я.Ю. про окрему підставу для відмови у задоволенні позову через відсутність оригіналу Акта прийому-передачі єдиного комплексу - підземної автостоянки на [ADDRESS] №31-08-12/СР від 31.08.2012 року (копія якого міститься у матеріалах справи), що, на думку адвоката, свідчить про відсутність у ТОВ «Будсервісматеріали» права вимагати оплати витрат на утримання та обслуговування машиномісць, суд відхиляє ці доводи, оскільки згідно з Актом про втрату оригіналу документа від 02.01.2024, згідно з яким якого «комісія ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» в складі директора, головного бухгалтера та головного інженера, встановила втрату оригіналу Акту №31-08-12/СР12 прийому-передачі єдиного комплексу підземної автостоянки по [ADDRESS] від 31.08.2012. Для виявлення причини втрати документу було проведено внутрiшнє розслiдування, за результатами якого i була встановлена втрата оригiналу документа пiд час переїзду з одного офiсного примiщення в iнше.», цей документ є втраченим. Водночас доводи представника позивача, що ця обставина є преюдиційною, оскільки встановлена рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.09.2022 у цивільній справі № 753/597/19, яке набрало законної сили, є помилковими, оскільки цю обставину суд у справі № 753/597/19 не встановлював і відповідні докази, зокрема - Акт прийому-передачі єдиного комплексу - підземної автостоянки на [ADDRESS] №31-08-12/СР від 31.08.2012 року, не були предметом оцінки суду у справі № 753/597/19. З урахуванням приписів статті 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed