Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

13 грудня 2023 року до суду надійшов вищевказаний позов, у якому представник позивача за довіреністю - Гребенюк О.С. вказує, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав 02 квітня 2019 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті www.privatbank.ua, та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору, після чого за допомогою ОТП-паролю підписав заяву № б/н від 11 серпня 2020 року, згідно якої йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 50000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.5 Договору, згідно якого відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В свою чергу, відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, однак не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за отриманим кредитом, внаслідок чого станом на 26 листопада 2023 року має заборгованість в розмірі 47669,42 грн., яка складається з наступного: 47699,42 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0,00 грн. - нарахована пеня, 0,00 грн. - нарахована комісія. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». На підставі викладеного представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 11 серпня 2020 року, яка виникла станом на 26 листопада 2023 року, в розмірі 47699,42 грн., а також понесені позивачем судові витрати - 2684,00 грн. судового збору. Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 15 січня 2024 року розгляд справи було відкладено в зв`язку з неявкою відповідача. В судове засідання 05 лютого 2024 року сторони не з`явилися. До позовної заяви долучено клопотання представника позивача - Гребенюка О.С. про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи за обставин, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 05 лютого 2024 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтями 1054, 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. У відповідності до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 02 квітня 2019 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті www.privatbank.ua, та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору, після чого за допомогою ОТП-паролю підписав заяву № б/н від 11 серпня 2020 року, згідно якої йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 50000,00 грн. 11 серпня 2020 року відповідачу було видано кредитну картку, тип «Універсальна», № [NUMBER] , термін дії до 05/24. Згідно даних довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, [PERSON] 11 серпня 2020 року було встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок, який в подальшому змінювався, а саме: 14.09.2021 кредитний ліміт збільшено до 50 000,00 грн.; 26.12.2022 зменшено - до 0,00 грн. На підтвердження користування [PERSON] кредитними коштами, позивачем надано суду виписку за договором № б/н за період з 11.08.2020 по 27.11.2023. Судом встановлено укладення між сторонами кредитного договору, матеріали справи містять достатньо доказів отримання відповідачем кредитних коштів та їх використання. Разом з тим, відповідач неналежно виконує умови кредитного договору. Як слідує із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.08.2020, укладеним між АТ КБ «ПРИВАТБАНК»та [PERSON] , заборгованість останнього перед банком станом на 26 листопада 2023 року становить 47699,42 грн., з яких: 47699,42 грн. - заборгованість за тілом кредиту. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 02 квітня 2019 року сторони домовились про те, що в разі використання відповідачем електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису для підписання анкети-заяви такий підпис прирівнюється до його власноручного підпису. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти АТ КБ «ПРИВАТБАНК»в повному обсязі не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 11 серпня 2020 року, яка виникла станом на 26 листопада 2023 року, в розмірі 47699,42 грн. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2648,00 грн.

Outcome: approved