Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

У травні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "Пологовий будинок "Лелека", третя особа: [PERSON] про стягнення коштів. Позов обґрунтовано тим, що у грудні 2021 року дружина позивача - [PERSON] , будучи вагітною їх спільною дитиною, звернулася до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» щодо надання медичним закладом інформації про умови і вартість медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, у відповідь відповідачем було надано проект (без підпису, печатки з боку Медичного закладу) Попереднього договору №311ПП/12/2021 від 30.12.2021 року, а також рахунок-фактуру №69632 від 30.12.2021 року на суму: 64 343,00 грн. Маючи намір укладання в подальшому при особистому візиті [PERSON] до медичного закладу Попереднього договору в запропонованій редакції, позивачем було виконано платіж 30.12.2021 року в розмірі 64 343,00 грн. на рахунок відповідача. Однак ні позивачем, ні його дружиною не було підписано Попереднього договору №311ПП/12/2021 від 30.12.2021 року з Пологовим будинком «Лелека». Відтак сплачені позивачем грошові кошти на рахунок відповідача є безпідставно набутими та підлягають поверненню платнику. Позивач просив стягнути з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на його користь грошові кошти в розмірі 80 342,28 грн., з яких: 64 343,00 грн. - сума сплачених коштів відповідачу 30.12.2021, 13 846,87 грн. - втрати від інфляції та 2 152,41 грн. - три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання, витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду 09.06.2023 за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Судом в ухвалі зазначено, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень, який повинен відповідати положенням ст. 178 ЦПК України. Не погоджуючись з пред`явленими позивачем вимогами представник відповідача, подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування поданого відзиву зазначає, що третя особа, маючи намір укладення попереднього договору з ТОВ «Лелека», у результаті листування, отримала проект попереднього договору для ознайомлення. У результаті позивачем, який виступив платником для третьої особи, у відповідності до умов Публічного договору про надання медичних послуг було здійснено оплату послуг авансовим платежем на користь ТОВ «Лелека» відповідно до: рахунку-фактури № 69632 від 30.12.2021 року у сумі 64 343,00 грн. за попереднім договором. Таким чином позивачем було здійснено підтверджуючі дії відповідно до умов публічного договору, а саме здійснення оплати наданих ТОВ «Лелека» рахунків. Надати послуги третій особі, за які було сплачено позивачем, ТОВ «Лелека» не мало фізичної можливості, так як третя особа до ТОВ «Лелека» стосовно укладення основного договору не зверталась. Однак, відповідно до п.6.4. публічного договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання стало наслідком дії обставин непереборної сили, які виникли після підписання цього Договору і яких Сторона не могла уникнути і передбачити. До таких обставин Сторони відносять: стихійні лиха (бурі, циклони, землетруси та інші природні і кліматичні явища); війну і воєнні дії, масові заворушення, страйки, акції протесту; технологічні фактори (відсутність електроенергії, пошкодження апаратури, аварії, пожежі тощо), дії або бездіяльність державних органів та органів місцевого самоврядування, зміни в законодавстві, що регулює правовідносини Сторін за даним Договором та інші обставини, які перешкоджають виконанню Сторонами своїх договірних зобов`язань і які не піддаються їх контролю. Введення воєнного стану в Україні стало обставиною непереборної сили для ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та таким, що унеможливлює виконання своїх обов`язків перед позивачем за договором ведення, оскільки будівля пологового будинку зазнала обстрілів та значних пошкоджень від російських окупантів. З 06 березня 2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», у зв`язку з введенням активних бойових дій біля пологового будинку та пошкодженням будівлі, пологовий будинок призупинив свою роботу до 01.09.2022, що негативно відзначилося на фінансових показниках ТОВ «Лелека». Наголошує, що обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності, окремим податковим іншим зобов`язанням, обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Крім того, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних просила відмовити в повному обсязі, оскільки такі нарахування не можуть застосовуватися у зв`язку з наявністю відповідача форс-мажорних обставин, отже вимога позивача про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України є безпідставною. Також звернула увагу суду, що сам позивач письмово звернувся за поверненням сплачених коштів лише 23.05.2023 року (отримано ТОВ «Лелека»), тому підстави стягнення з відповідача інфляційних втрат і 3% річних з квітня 2022 року безпідставне. В зв`язку з вищезазначеним, просить відмовити у задоволенню позовних вимог в повному обсязі. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 500,00 грн., та інших витрат, які будуть понесені в ході розгляду даної справи оскільки, відповідно до квитанцій платником коштів за послуги в сфері права є третя особа [PERSON] , а відтак вважає, що вимоги позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають. У відповіді на відзив, представниця позивача зазначила, що [PERSON] 30.12.2021 року було виконано платіж в розмірі: 64343,00 грн. на користь відповідача, що підтверджується квитанцією АТ «УкрСиббанк». З правової точки зору грошові кошти в цій сумі є безпідставно набутими в розумінні ст. 1212 ЦК України та підлягають поверненню платнику. Крім того, на своєму вебсайті Медичний заклад «Пологовий будинок «Лелека» розмістив інформацію щодо договорів про надання медичних послуг, де зазначив адресу електронної пошти, на яку було виконано звернення [PERSON] з проханням повернути сплачені авансові платежі. Листом від 05.04.2022 року відповідач повідомив, що запит на розірвання попереднього договору прийнято, тому в позові заявлено стягнення 3% річних та інфляційні втрати за період з 13.04.2022 по дату складання позову. Крім того, відповідач визнає відновлення з 01.09.2022 року господарської діяльності, станом на сьогоднішній день за інтернет джерелами, професійну медичну допомогу та послуги у відповідача можуть отримувати наявні клієнти медзакладу та відкриваються нові відділення, що спростовує посилання відповідача на форс-мажорні обставини. Щодо заперечень відповідача на вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу зазначає наступне. Станом на дату складання відповіді на відзив адвокатом надана правова допомога за Договором, яка оплачена клієнтом у розмірі 8 200,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У грудні 2021 року, третя особу у справі, дружина позивача - [PERSON] , будучи вагітною їх спільною дитиною, звернулася до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» щодо надання медичним закладом інформації про умови і вартістьі медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, у відповідь відповідачем було надано проект Попереднього договору №311ПП/12/2021 від 30.12.2021 року про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Стандарт», за умовами якого медичний заклад зобов`язався протягом строку дії договору та на його умовах надати пацієнту якісну та кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у веденні пологів пацієнта згідно діючих нормативних документів та стандартів у галузі охорони здоров`я, а пацієнт зобов`язався прийняти медичну допомогу та забезпечити її оплату у строк та спосіб, визначені договором. Згідно з п. 1.4 цього договору, авансовий платіж за послуги, наданих за цим договором становить 64 343,00 грн. Відповідно до рахунку-фактури №69632 від 30.12.2021, загальна вартість склала 64 343,00 грн., яку позивач сплатив того ж дня в повному обсязі, що підтверджується квитанцією АТ «Укрсиббанк». Відповідно до п.1.13 Попередній Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань за Попереднім договором. В матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами попереднього та основного договору, за який було сплачено авансовий платіж. Також з матеріалів справи вбачається, що 29.03.2022 року [PERSON] зверталася до відповідача з вимогою про повернення коштів, сплачених на виконання умов попереднього договору, який ТОВ «Лелека» отримано 05.04.2022 року. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, дію якого згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено з 23.08.2022 строком на 90 діб та який діє на день ухвалення рішення. У наданому листі Торгово-Промислової палати України від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24.02.2022 є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору. Згідно ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи те, що договір між відповідачем і позивачем не укладався, послуги йому і дружині не надавалися, суд вважає, що кошти сплачені позивачем є безпідставно отриманими і підлягають стягненню з відповідача. Обставини непереборної сили, відповідно до статті 617 ЦК України, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення. Наявність форс-мажорних обставин у відповідача не позбавляє позивача права на повернення сплачених ним грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг. При цьому, умовами Публічного договору, передбачено право позивача відмовитись від договору в односторонньому порядку, у такому випадку зобов`язання є припиненим, і пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості Договору. Відповідно до Публічного договору, п. 4.4. передбачено повернення коштів на підставі письмової заяви замовника. Строк повернення коштів становить 5 (п`ять) банківських днів з моменту отримання виконавцем заяви про повернення коштів. З цих підстав, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача авансовий платіж сплачений 30.12.2021 року у розмірі 64 343,00 грн. Окрім того, згідно приписів ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представницею [PERSON] адвокатом Кравинською Ю.В. на адресу відповідача, 22.05.2023 року була направлена досудова вимога про повернення грошових коштів, яку ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» отримали 23.05.2023 року, що визнається представником відповідача у відзиві. Відповідно до Публічного договору повернення коштів становить 5 (п`ять) банківських днів з моменту отримання виконавцем заяви про повернення коштів, тобто дата повернення коштів мала бути 30.05.2023 року, однак стягнути 3% річних та інфляційні втрати позивач просить стягнути з моменту звернення [PERSON] 13.04.2022 по 24.05.2023 року. Суд вважає, що підстав для нарахування відповідальності за період з моменту звернення [PERSON] відсутні, а строк повернення безпідставно набутих коштів станом на 24.05.2023 ще не сплив. В зв`язку з вищезазначеним, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних. В зв`язку з вищезазначеним позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано Договір про надання правової допомоги № 09/05/2023 від 09.05.2023, укладений між адвокатом Кравинською Ю.В. та Акінфієвим С.В. ордер, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, протокол погодження від 09.05.2023, підписаний позивачем та адвокатом Кравинською Ю.В., яким сторони обумовили обсяг та вартість послуг правничої допомоги, платіжну інструкцію № @2PL490196 від 10.05.2023 на суму 1 800,00 грн., платіжну інструкцію № 137669868 від 23.05.2023 на суму 3 700,00 грн., платіжну інструкцію №142621182 від 10.07.2023 на суму 2 700,00 грн. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17. Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно керуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11 грудня 2018 року у справі № 910/2170/18, від 10 жовтня 2019 у справі № 909/116/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). Враховуючи категорію справи, а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсягу наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність,

Outcome: partial