Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. Наприкінці серпня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що він народився в м. Рубіжне Луганської області. В м. Рубіжне навчався в школі та в Рубіжанському політехнічному коледжі ім. О.Є. Порай-Кошиці Луганського національного педагогічного університету ім. Т.Г. Шевченка. Після чого був призваний на строкову службу до лав ЗСУ. Після звільнення в запас продовжив навчання в Луганському національному педагогічному університеті ім. Т.Г. Шевченка та Лисичанському гірничому технікумі. В 2011 році позивач одружився з [PERSON] та в 2013 році у них народився син [PERSON] . З 16 квітня 2018 року та по теперішній час позивач є співробітником поліції. 24 лютого 2022 року особовому складу УПП в Луганській області ДПП було наказано виїхати до м. Дніпра та передислоковано підрозділ. У зв`язку з цим, позивач разом з сім`єю, залишивши все своє майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , приватний будинок з господарчими будівлями та земельні ділянки, які розташовуються в [ADDRESS] , з усіма предметами домашнього вжитку, був змушений виїхати. У зв`язку з неможливістю користуватись належним йому нерухомим майном, в тому числі житлом, а також рухомим майном, яке залишилось на тимчасово окупованій території, відчуттям страху за себе та близьких, відчуттям невизначеності та неможливості налагодити звичний для себе спосіб життя позивачу була завдана моральна шкода, яку він оцінив у розмірі 50240 євро, що станом на день пред`явлення даного позову еквівалентно 2000000 гривень. Тому [PERSON] просить стягнути з Російської Федерації завдану йому моральну шкоду у розмірі 50240 євро, що станом на день пред`явлення даного позову еквівалентно 2000000 гривень. 2. Заяви (клопотання) учасників справи. [PERSON] підтримав пред`явлений позов та наполягав на його задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, відзив на позовну заяву не надали. Про час та місце розгляду цивільної справи були повідомлені через оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. 3. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2023 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.102-103). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2024 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.114). 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 29 квітня 2011 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрований виконавчим комітетом Михайлівської сільської рад Кремінського району Луганської області (а.с.62). [INFO] у них народився син [PERSON] (а.с.64). Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 26 жовтня 2022 року (а.с.20,21), а також довідки про реєстрацію місяця проживання особи від 05 грудня 2017 року (а.с.21) позивач, його дружина та малолітній син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Власником житлового будинку [ADDRESS] , а також земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером 4421681000:04:001:0122, на якій розташований вказаний житловий будинок, є [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копіями Витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 лютого 2013 року (а.с.36-37,38-39). В свою чергу, [PERSON] є власником частини квартири [ADDRESS] , згідно з копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 червня 2012 року (а.с.30). Згідно з Витягу з ЄРДР від 09 липня 2022 року (а.с.22) за заявою [PERSON] від 08 липня 2022 року до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.438 КК України, за фактом зруйнування житла заявника під час бойових дій на території України, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , та житла, що належить його дружині [PERSON] , яке розташовано за адресою: [ADDRESS] . Спірні правовідносини регулюються гл.82 «Відшкодування шкоди» ЦК України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Законом України «Про міжнародне приватне право». 5. Норми права та судова практика, якими суд керується при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права. Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. За вимогами ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. За змістом ч.1, п.1 та п.2 ч.2 ст.23 ЦК України особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода полягає: у\~душевних стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї чи\~близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до положення ч.3 ст.23 ЦК України якщо інше\~не встановлено\~законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України в пунктах 3 та 9 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода\~відшкодовується незалежно\~від вини\~органу державної\~влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим,\~органу місцевого\~самоврядування,\~фізичної або\~юридичної особи,\~яка її\~завдала: якщо\~шкоди завдано\~каліцтвом,\~іншим ушкодженням\~здоров`я або\~смертю фізичної\~особи внаслідок\~дії джерела\~підвищеної небезпеки; якщо\~шкоди завдано\~фізичній особі\~внаслідок її\~незаконного засудження,\~незаконного притягнення\~до кримінальної\~відповідальності,\~незаконного застосування\~запобіжного заходу,\~незаконного затримання,\~незаконного накладення\~адміністративного стягнення\~у вигляді\~арешту або\~виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року №2188-IXпро заяву Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва Російської Федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року. Положення ч.1 ст.79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягненняна таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. За змістом постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №428/11673/19 (провадження №61-8291св21) Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України. Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. 5.2. норми процесуального права. За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що звернення [PERSON] до суду є єдиним ефективним способом захисту своїх порушених прав та законних інтересів. Оскільки, наразі відсутні будь-які механізми або інші міждержавні домовленості між Україною та Російською Федерацією щодо відшкодування збитків фізичним особам, завданих внаслідок дій військової агресії Російської Федерації на території України. Крім цього, згідно зі сталою судовою практикою, зокрема викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі №635/6172/17 (провадження №14-167цс20) Російська Федерація не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні збитки майну позивача. Право позивача на належне та ефективне відшкодування збитків повинно бути захищене, а судовий імунітет не повинен бути перешкодою для такого відшкодування у тих виняткових обставинах, коли немає інших механізмів відшкодування. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду у розмірі 50240 євро, що станом на день пред`явлення позову еквівалентно 2000000 гривень, позивач вказав на те, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації, він втратив можливість доступу та права користуватись належним йому житлом, а також всіма предметами домашнього вжитку, які були набуті ним протягом життя. У зв`язку з цим, позивач був позбавлений можливості вести повноцінне життя та змушений організовувати власне життя та життя своєї родини: малолітнього сина та дружини. Вказана обставина підтверджується, в тому числі рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 20 лютого 2023 року (а.с.31) про взяття [PERSON] у складі сім`ї з трьох осіб на квартирний облік та включення до списку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилого приміщення. Тому з урахуванням обсягу завданих душевних страждань, перенесеного стресу, побоювання за власну безпеку та безпеку своєї сім`ї, порушення нормальних та сталих життєвих зв`язків, позбавлення власного житла та речей, з урахуванням вимог розумності, визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди є достатнім та справедливим. Тому з Російської Федерації на користь [PERSON] належить стягнути моральну шкоду у розмірі 50240 євро, що станом на день пред`явлення позову еквівалентно 2000000 гривень. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що на підставі п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору. Тому з держави Російська Федерація на користь держави Україна належить стягнути судовий збір в розмірі 13420 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved