Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-08 00:00:00

17.04.2023 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] , зазначивши третьою особю Службу у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимогпозивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішення суду було розірвано. Під час перебування у шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідач покнула дочку і виїхала в невідомому напрямку. З травня 2020 року дитиною опікується лише батько. Мати своїх батьківських обов`язків не виконує, долею доньки не цікавться, не приймає участі у її вихованні та утриманні. За весь час відповідач не робила спроб побачитись з дитиною, не телефонувала з цього приводу, не надсилала жодних подарунків або привітань до свят. У квітні 2022 року дочка разом із своєб бабусею, матірю позивача виїжджали до Німеччени у зв`язку з бойовими діями. Позивач мешкає з дитиною за адресою реєстрації: [ADDRESS] . Здоров`ям дочки займається позивач самостійно, виконує рекомендації лікарів щодо медичних оглядів, проведення профілактичних щеплень. Відповідач не цікавиться станом здоров`я дочки, навіть загроза здоровю та життю дитин у зв`язку з бойовими діями не змусила мати хоча б якимось чином поцікавиться її долею. У зв`язку з вищевикладеним позивач і вимушений був звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрити загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання. 29 травня 2023 року через канцелярію суду, від начальника Служби у справах дітей по Новобаварському району Ломової Н.М., надійшло клопотання про заміну третьої особи, відповідно до якого, рішенням 12 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 16.08.2022 №262/22 «Про затвердження положень виконавчих органів Харківської міської ради 8 скликання» Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради делеговані повноваження, у тому числі участі у розгляді судами справ щодо захисту та реалізації прав дітей; здійснення представництва інтересів дітей у судах із поданням позовних заяв, висновків (крім висновків про доцільність усиновлення) та наданням інших документів, пов`язаних із захистом житлових, майнових та особистих немайнових прав дітей, на належну, та залучити до участі у справі в якості третьої особи - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 червня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, виключивши із суб`єктного складу третю особу Службу у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Відкладено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 серпня 2023 року витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 26, ЄДРПОУ 37996391) інформацію, чи перетинала кордон України (виїзд з України та в`їзд до України) - громадянка України [PERSON] , [INFO] , за період з 01 травня 2020 року та по теперішній час. 15 серпня 2023 року на адресу суду надійшла відповідь від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] виїхала за межі України 12.08.2022 року. 25 жовтня 2023 року на електронну адресу суду надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі. Призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на задоволені позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в позові. Зазначив, що протягом розгляду справи відповідач також жодного разу не здійснювала жодних дій щодо прояву інтереси до дитини, не дзвонила не приїжджала. В соціальних мережах також не намагалась встановити зв`язок. В січні 2024 року дитина разом із бабою [PERSON] , матірю позивача, повернулись до м. Харкова, де вони зараз проживають. Також просив, відповідно до вимог Сімейного кодексу України стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки. Відповідач належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ст. 128 ЦПК України у судове засідання повторно не з`явилась, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив не надала. Представник третьої особи в судове засідання не звявився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника. Суд вислухавши позивча, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як було встановлено судом сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який 08.04.2020 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова було розірвано. (а.с. 9 - 11). [INFO] народилась [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №961 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.12.2018 року. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Згідно інформації №136/0/535-23/01-14 від 21.03.2023 року первинна медична допомога дитині [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з батьком за адресою: [ADDRESS] , надається в комунальному некомерційному підприємстві «Міська дитяча поліклініка №2» Харківської міської ради на підставі декларації про вибір лікаря первинної медичної допомоги з лікарем-педіатром [PERSON] . Згідно інформації, наданою лікарем-педіатром [PERSON] , до 2020 року про [PERSON] опікувалась мати, медичні рекомендації виконувала в повному обсязі. З 2020 року дівчинка проживає разом з батьком, який піклується про дитину, рекомендації медичних працівників щодо медичних оглядів, пороведення профілактичних щеплень та лікування виконує в повному обсязі (а.с.15). Відповідно до довідки №01-66/08-23 від 14.02.2023, [PERSON] , [INFO] відвідує комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №156 комбіованого типу Харківської міської ради» з 01.09.2020 року. Зі слів вихователя групи, батько проявляв постійний інтерес до життя дитини у дошкільному закладі, дитина завжди охайна та доглянута. Батько приймав активну участь у житті дитячого закладу, відвідував усі батьківські збори та допомогав у ремонтних роботах. За час прербуваннчя дитини у дошкільному закладі з вихователем та адміністрацією спілкувались виключно батько та бабуся дівчинки по батьковій лінії. Мати дитини не приймала участі у житті дитини у дошкільному закладі та жодного разу не зявлялась у садочок. Вихователь на аданий момент підтримує зв`язок з батьком та бабусею дівчинки (а.с.16). Довідкою, що містяться в матеріалах справи, підтверджено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). За наслідками встановлення судом зареєстрованого місця проживання відповідача, відповідної інформації не виявлено. Згідно повідомлення головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №91-37161/18/23 від 07.08.2023, щодо перетинання державного кордону України, лінії розмижування з тимчасово окуповоною територією України [PERSON] , [INFO] з 01.05.2020 по 07.08.2023 (станом на 15:10) 12.08.2022 01:43:41 виїхала з України (а.с. 52). Відповідно до Висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 20.10.2023 року №372 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , вони вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 73). Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до вимог частини першої та другої статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. По справі 753/2025/19 за наслідком розгляду спору про позбавлення батьківських прав, постановою Верховного Суду від 06 травня 2020 року, суд виходив з тих мотивів, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , від 11 грудня 2018 року № 1-18/1215 не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Верховний суд України в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Як зазначено вище, після розірвання шлюбу, мати покинула дитину та виїхала в невідомому напрямку, жодним чином долею доньки не переймалась. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] дали свідчення, що кожна з них доводяться позивачеві сусідками, добре знають сім`ю [PERSON] , їм добре відоме, що малолітнью [PERSON] опікується батько дівчинки та бабуся. Мати [PERSON] не бачили більше трьох років. Допитана в судовому засіданні [PERSON] , пояснила, що доводиться позивачеві матір`ю, а малолітній [PERSON] бабусею. Свою колишню невістку не бачила з початку 2020 року, жодного разу [PERSON] не цікавилась дитиною, не телефонувала, не відвівдувала. В зв`язку з повномасштабним вторгненням напочатку квітня 2022 року була вимушена виїхати з онукою до Німеченни. В Україну повернулись 08 січня 2024 року. За час перебування за кордоном, [PERSON] жодного разу не намагалась встановити зв`язок та дізнатися про долю дитини. Відтак, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та забезпеченню своєї доньки, а саме не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, матеріально не забезпечує, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позбавити її батьківських прав відносно малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . Окрім того, відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч.ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17.04.2023 року і до досягнення повнолітнього віку дитини. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні останнім судові витрати у розмірі 1073,60 грн. за вимогу щодо позбавлення батьківських прав (а.с. 1). Окрім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved