Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Позивач звернулась в суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, мотивуючи тим, що 31.08.2006 року сторони зареєстрували шлюб. В шлюбі у сторін народилися діти син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] [INFO] . Позивач зазначила, що спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння. Позивач зазнавала насильства зі сторони відповідача та розірвання шлюбу є необхідним для уникнення ризиків такого насильства. Фактичні відносини між сторонами припинені із грудня 2022 року. Діти проживають із позивачем, спору щодо визначення їхнього місця проживання у сторін нема. Відповідач добросовісно не надає систематичної матеріальної допомоги на утримання дітей. За наведених обставин шлюб просила розірвати та стягувати із відповідача аліменти для утримання дітей. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, додатково уточнила, що просить стягувати із відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, а саме по 1600 грн. щомісячно на кожну дитину. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно копії повторного свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22 квітня 2023 року (а.с.4), сторони зареєстрували шлюб 31 серпня 2006 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 1444. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та відповідач позов визнає Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне. За даними копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 вересня 2020 року [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю - [PERSON] [INFO] (а.с.5). За даними копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 травня 2023 року [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю - [PERSON] [INFO] (а.с.6). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривні. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує потреби дітей щодо належного утримання, вік батьків, а також визнання позову відповідачем. Враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей, у твердій грошовій сумі в розмірі по 1600 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повнолітня.. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду 29 грудня 2023 року. Із врахуванням вище викладено суд приходить до переконання що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей підлягає до задоволення. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача слід стягнути 1073,60 гривень судового збору на користь позивача, за позовну вимогу про розірвання шлюбу, оскільки такі витрати є документально підтвердженими. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 1073,60 гривень судового збору на користь держави за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved