Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» з позовом\~до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 01.12.2008 укладено кредитний договір DNZ0A80000108079. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 8\~071, 72 доларів США на термін до 28.06.2013, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, видавши відповідачу кредит. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором [PERSON] , станом на 17.01.2023 має заборгованість 68 552,80 доларів США, яка складається з наступного: 6\~885, 38 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 825, 82 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2\~211, 82 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 56 629, 78 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Позивач вказує, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 13\~622, 53 доларів США, яка складається з наступного: 6\~885, 38 доларів США заборгованість за кредитом; 2\~825, 82 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2\~211, 82 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 1\~699, 51 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 24.03.2013 по 01.07.2013. В забезпечення виконання зобов`язання за договором DNZ0A80000108079 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором. Просив стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість та судові витрати. [PERSON] надала відзив на позовну заяву в якому зазначала, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також зі змісту позовної заяви можливо зробити висновок, що заборгованість за кредитним договором № DNZ0A800001108079 виникла ще на початку 2009 року, оскільки різниця в сумі кредиту та заборгованості по тілу кредиту згідно розрахунку складає трохи менше однієї тисячі доларів США, при щомісячному платежі за договором у розмірі 242, 65 доларів США. Вказана обставина також підтверджується і тим, що банк у червні 2011 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави, у зв`язку з порушенням боржником своїх зобов`язань за кредитним договором. Крім того розрахунок позивача щодо суми заборгованості, на її думку, також не відповідає дійсності, зроблений арифметично не вірно, оскільки з нього одночасно можливо зробити висновок, як про сплату поточної заборгованості за тілом кредиту, так і про утворення простроченої заборгованості за тілом кредиту, також у вказаному розрахунку випадковим чином зникають заборгованості по простроченому тілу кредиту та випадковим чином виникають за іншими датами. Також, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки. Закінчення строку, установленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлено, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Отже враховуючи п. 12 договору поруки від 01.07.2008 де зазначено, що порука припиняється після закінчення 5 (п?яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, та проаналізувавши розрахунок заборгованості, наданий ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язання за договором поруки виникло 27.05.2011, саме з того моменту коли позичальник не вніс чергового платежу за умовами кредитного договору № DNZOA800001108079, а закінчення п`ятирічного терміну відбулося 27.05.2016. В період з 27.05.2011 по 27.05.2016 жодної претензії, вимоги чи позовної заяви до поручителя зі сторони ПАТ КБ «Приватбанк» не пред`являлося. Позовна заява про стягнення заборгованості була подана ПАТ КБ «Приватбанком» тільки в лютому 2023 року. Таким чином, договір поруки, укладений 01.07.2008 для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором припинився, тобто і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються. Просила застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, що має наслідком відмову в задоволенні позовних вимог в силу ч. 4 ст. 267 ЦК України. Представник акціонерного\~товариства комерційного\~банку «Приватбанк»\~надав відповідь\~на відзив\~в якій\~зазначав,\~що рішеннямІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2011 звернуто стягнення на предмет застави, який станом на сьогоднішній день предмет застави не реалізовано. Винесення рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Наголошували, що будь-яких доказів виконання договору не надано, кредитний договір чинний та продовжує свою дію, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Представником [PERSON] адвокатом Онищенком С.В. надано заперечення на відповідь на відзив в яких наголошував, що згідно наданої позивачем виписки по рахунку, можливо зробити висновок, що його розрахунки закінчуються 2013 роком, що свідчить про недотримання позивачем строків позовної давності. Щодо рішення Індустріального суду м. Дніпропетровська по справі № 0417/2- 1941/2011 від 28.12.2011 зазначав, що з моменту звернення до суду позивача можливо розпочався відлік строку позовної давності для усіх подальших правовідносин, що склались між сторонами. Крім того, позивачем наводиться твердження про те, що предмет застави не реалізовано, але не зазначається доля предмету застави, оскільки вартість вказаного предмета застави має враховуватись при визначені суми заборгованості. Представник акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» просив розглянути справу без його участі. Надав письмові пояснення аналогічні відповіді на відзив. Представник [PERSON] \~ адвокат\~Онищенко С.В.\~просив розглянути справу без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 01.07.2008 укладено кредитний договір DNZ0A80000108079,\~за умовами\~якого банк\~зобов`язався\~надати відповідачу\~кредит у\~розмірі 7\~843,\~50доларів США на термін до 28.06.2013, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, 01.07.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено\~договір поруки\~№DNZ0A80000108079/1, відповідно до якого виступила поручителем [PERSON] і взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням, що виникають з умов кредитного договору. Відповідно до пункту 2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п.4 договорів поруки). Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і\~як наслідок\~виникнення заборгованості, про стягнення якої Банк і звернувся з даним позовом до суду. Згідно долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором за відповідачем утворилась заборгованість за кредитом станом на 17.01.2023 в сумі 68 552,80 доларів США, яка складається з наступного: 6\~885, 38 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 825, 82 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2\~211, 82 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 56 629, 78 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. При цьому, Банк вказав, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, та кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення, на думку банку, становить 13\~622, 53 доларів США, яка складається з наступного: 6\~885, 38 доларів США заборгованість за кредитом; 2\~825, 82 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2\~211, 82 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 1\~699, 51 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 24.03.2013 по 01.07.2013. Частиною 1 ст.\~626\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Статтею 629\~Цивільного кодексу\~України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Водночас, відповідно до ч. 2\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами статті 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом., зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу\~(ч. 1ст. 526\~Цивільного кодексу України). Частиною 1ст.\~527\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За змістом ч. 1\~ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1\~ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1ст. 611 Цивільного кодексу України). У відповідності до ч. 1\~ст.\~623\~ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог банку, відповідач [PERSON] стверджувала про пропуск строку звернення до суду з позовом. Згідно\~ст. 256 ЦК України, позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1\~ст. 261 ЦК України\~передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. В силу ч. 5\~ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в\~статтях 252-255 ЦК України. За умовами кредитної угоди термін повернення кредиту встановлено не пізніше 28.06.2013. Відповідно до\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша\~статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст..554 ЦК України). Відповідно до частини четвертої\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2011 по справі № 0417/2-1941/2011 звернуто стягнення на майно за кредитно - заставним договором № DNZ0A80000108079 від 01.07.2008 року, а саме: автомобіль BMW, модель: 530, рік випуску 1993, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ) для задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанкза кредитно - заставним договором № DNZ0A80000108079 від 01.07.2008 року у розмірі 13674 грн. 58 коп., шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження. Підставою для звернення стягнення на предмет застави у вказаній справі стало порушення позичальником\~ [PERSON] зобов`язання щодо повернення суми кредиту по кредитному договору № DNZ0A80000108079 від 01.07.2008 року та використання ПАТ КБ «Приватбанк» передбаченого\~ст. 1050 ЦК України\~права вимоги щодо дострокового повернення всієї суми кредиту. Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» було змінено кінцеву дату повернення кредитних коштів шляхом використання передбаченого\~ст. 1050 ЦК України\~права дострокового повернення всієї суми кредиту, що підтверджується рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2011 по справі № 0417/2-1941/2011. Згідно ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 липня 2021 року у справі № 404/6241/19 (провадження № 61-7165св21) зазначено, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року у справі № 2-6460/11 (провадження № 61-14479св20) вказано, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана у повному обсязі, кредитор має лише право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України, а тому після вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з позичальника тільки сум, нарахованих відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України, а не на стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії та пені». Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року в справі N 755/15853/15-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.05.2022 р. по справі № 201/12600/19. Та обставина, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2011 було звернуто стягнення на предмет застави не впливає на перебіг позовної давності для пред`явлення позивачем позовної вимоги про стягнення заборгованості. Так, позовна давність на пред`явлення позову про стягнення заборгованості з позичальника та фінансового поручителя не переривається внаслідок пред`явлення позовів про звернення стягнення на заставлене майно. Це підтверджується, серед іншого, висновком Великої Палати Верховного Суду, що міститься в постанові від 24.04.2019 у справі № 523/10225/15-ц, згідно з яким: «позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається». У цій справі, позов пред`явлений банком 10.02.2023, а відтак\~з пропуском строку позовної давності, оскільки з 2011 року (з моменту ухвалення вищевказаного рішення), навіть за умови переривання строку позовної давності на пред`явлення позовної вимоги про стягнення заборгованості по кредитному договору, минуло більше, ніж передбачені умовами кредитного договору 5 років. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу («Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства», рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року; «Золотас проти Греції» рішення ЄСПЛ від 29 січня 2013 року). Згідно із частиною четвертою статті 267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно зі статтею 266\~ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Строком є певний період в часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1\~ст. 251 ЦК України). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1\~ст. 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (ч. 2\~ст. 252 ЦК України). Отже, умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні\~ст.251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис ч. 4\~ст. 559 цього кодексу\~про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6- 2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц). Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій\~статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 21169/11, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11, від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц, постанова Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року справа № 604/156/14-ц, провадження № 14-644цс18, постанові Верховного Суду від 16 вересня 2019 року справа № 201/8164/16-ц, провадження № 61-28479св18 наведено правові висновки наступного змісту: передбачений частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~строк, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 р. у справі № 21169/11, зазначено: «У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то згідно з частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення коштів поза межами цього строку» Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред`явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов`язки сторін за цим договором необхідно вважати припиненими. Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Договором поруки від 01.07.2008, укладеним між банком та [PERSON] , не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Проте, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати щомісячно, тому з часу несплати кожного з платежів розпочинається обрахування встановленого частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~строку для пред`явлення вимог до поручителя. Звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~строку не є підставою для відмови в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Згідно виписки з рахунку [PERSON] розрахунки за кредитним договором закінчуються 2013 роком, позов до суду банком подано 26.12.2019, з огляду на що позовні вимоги до поручителя [PERSON] не підлягають задоволенню у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, дійшов висновку про відмову в позові. Відповідно до\~положень ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на позивача. Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: dismissed