Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем та визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , разом з нею - мамою [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову посилалась на те, що 15 грудня 2006 року між нею та відповідачем був укладений шлюб який зареєстрований цього ж дня актовим записом №108 відділом реєстрації актів цивільного стану Христинівського районного управління юстиції Черкаської області. При укладенні шлюбу вона змінила прізвище з « [PERSON] » на чоловікове « [PERSON] » і бажає надалі зберегти прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу у них є малолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Однією сім`єю з відповідачем вони не проживають, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, відтак подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, інтересам дітей, примирення між ними неможливе. Дитина проживає з відповідачем перебуває на його утриманні та вихованні у зв`язку з чим між ними існує спір та конфлікт. У неї є власний будинок по [ADDRESS] у якому вона проживає сама і бажає аби дитина проживала з нею. У зв`язку з цим звернулася до суду з позовом. Відповідач разом з дочкою фактично проживають в будинку по [ADDRESS] , де зареєстровані. Зазначені відомості підтверджуються відповідними відмітками у паспортах та довідками виконкому Христинівської міської ради. Позивач працює та має постійний дохід. У зв`язку з чим вважає за можливе просити суд визначити місце проживання дочки [PERSON] разом з нею. В подальшому від відповідача до суду надійшов зустрічний позов, в якому він просив суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] , [INFO] , та визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , разом з ним - батьком [PERSON] , [INFO] , якому залишити дитину на самостійне утримання та виховання. В обґрунтування позову посилався на такі обставини.В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до нього про визначення місця проживання дитини. 15.12.2006 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб який зареєстрований цього ж дня актовим записом №108 відділом реєстрації актів цивільного стану Христинівського районного управління юстиції Черкаської області. Від шлюбу у них є малолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Однією сім`єю з відповідачем вони не проживають, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, інтересам дитини, примирення між ними неможливе. Дитина проживає з ним і перебуває на його утриманні та вихованні, у зв`язку з чим між ними існує спір та конфлікт. Він має власний будинок за адресою [ADDRESS] , в якому проживає з дитиною, дитина бажає проживати саме з ним. [PERSON] , як мати належної уваги, турботи та піклування спільній дитині не надає, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Оскільки їх неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , бажає залишитися проживати та перебувати на самостійному вихованні та утриманні батька, він був змушений звернутись до суду з даним зустрічним позовом. Ухвалою суду від 16.01.2024 прийнято зустрічну позовну заяву та вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 16.01.2023 позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] до початку розгляду справи по суті, подала заяву про залишення її позову без розгляду. У судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не з`явилась, від неї до суду подано заяву, в якій вона просила суд залишити її позовні вимоги без розгляду, та зазначила, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу вона визнає повністю, оскільки вони дійсно з [PERSON] не проживають разом. Їх донька [PERSON] виявила бажання проживати разом з батьком, який у своїй заяві зобов`язується самостійно утримувати та виховувати дитину, саме за таких умов вона визнає позов в цій частині. Також просила суд справу розглядати без її участі. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник - адвокат Задояний Ю.В. у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали повністю, не заперечували проти залишення без розгляду первісних позовних вимог [PERSON] . Представник третьої особи Піддубняк Н.В. у судовому засіданні підтримала висновок виконавчого комітету Христинівської міської ради про визначення місця проживання дитини, вважала можливим визначити місце проживання дитини разом із батьком. Суд, заслухавши учасників справи, думку дитини, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] до початку розгляду справи по суті, подала заяву про залишення її позову без розгляду, інші учасники не заперечували проти цього, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний позов необхідно залишити без розгляду. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони з 15.12.2006 року перебувають у зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Христинівського районного управління юстиції Черкаської області шлюбі, про що складено відповідний запис № 108. За час спільного проживання у шлюбі, у сторін народилась донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.06.2011 року. Судом встановлено, що сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. При розгляді позову про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, зважаючи, на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Також судом встановлено, що після фактичного припинення шлюбних стосунків, донька сторін [PERSON] проживає разом із батьком - відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на повному утриманні батька, що також не заперечується позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] . Відповідно до ч.1 та 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини. За приписами ч.1, 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч.1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що після припинення шлюбних відносин між сторонами, донька сторін проживає з батьком, у житловому будинку, який належить йому на праві приватної власності, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Позивач за зустрічним позовом має стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання, має задовільний стан здоров`я, самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує її матеріально та піклується про неї, цікавиться станом здоров`ям та успіхами, має житло, в якому створені належні умови для проживання дитини та її розвитку, дитина з позивачем почувають себе у безпеці та спокійно. Тобто з боку позивача за зустрічним позовом відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дитини разом з ним, чи негативно впливали на її виховання та розвиток. Відповідач за зустрічним позовом, як мати, належної уваги, турботи та піклування спільній дитині не надає, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, зокрема, даний факт підтвердила сама [PERSON] у підготовчому судовому засіданні. Згідно висновку органу опіки та піклування Христинівської міської ради від 26.01.2024 р. № 88-03-12 вбачається, що орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Окрім цього, позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні не заперечила того, що донька проживала та проживає з батьком, перебуває на його самостійному вихованню та утриманні, а також визнала зустрічний позов в цій частині та не заперечувала проти подальшого проживання доньки з батьком саме за умов, перебування її на його самостійному вихованню та утриманні. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Законодавцем визначено, що під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові № 200/952/18 від 15.01.2020 р. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. Визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращими інтересами дитини. В судовому засіданні встановлено, що позивач за зустрічним позовом самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує дитину матеріально та піклується про неї, проявляє батьківську турботу, цікавиться станом здоров`я та успіхами, а відповідач, як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, не цікавиться її життям, здоров`ям та розвитком, наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітньої дитини. Відповідач за зустрічним позовом проживає окремо від позивача та дитини, як мати безвідповідально ставиться до виховання та догляду за своєю малолітньою дитиною та не усвідомлює в повній мірі свого байдужого ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, на думку суду, відповідач зняла з себе обов`язки з виховання та забезпечення дитини, про що свідчить її заява про визнання зустрічних позовних вимог. Також, в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, прихильність дитини до батька, зв`язок з батьком, а також те, що в даному випадку відповідач за зустрічним позовом визнає позов та не заперечує щодо того, щоб спільна дитина проживала разом з батьком та перебувала на його самостійному утриманні та вихованні, суд приходить до висновку про задоволення заявлених зустрічних позовним вимог про визначення місця проживання дитини разом з батьком, залишивши її на самостійному утриманні та вихованні батька. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так як визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи все вищевикладене, беручи до уваги інтереси малолітньої [PERSON] , [INFO] , висновок виконавчого комітету Христинівської міської ради «Про визначення місця проживання», суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з батьком - [PERSON] , що буде відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки дитина проживала разом з батьком, батьком створено належні побутові умови, які забезпечують сталий та гармонійний фізичний, психічний та емоційний розвиток дитини, батько самостійно піклується про неї, виховує, утримує та проявляє турботу. Таким чином, судом встановлено, що на даний час залишення дитини сторін по справі, на проживанні разом з батьком на самостійному утриманні та вихованні батька, не суперечитиме інтересам доньки, і таке питання може бути вирішене судом разом з вимогою про розірвання шлюбу, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог зустрічного позову у цій частині. Визначення ж місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного,

Outcome: approved