Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Трун О.В., звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі - ТОВ «Краснолиманське») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 05.04.2018 по 28.12.2020, звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні підприємство не провело з ним повного розрахунку по виплаті заробітної плати, внаслідок чого утворилася заборгованість по заробітній платі. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2023 року (справа № 235/426/23) стягнуто з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 183987,10 грн. 9 листопада 2023 року рішення суду виконано в повному обсязі. З квитанції № 153334 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС відповідачу було доставлено позовну заяву [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі 03.06.2023. На підставі наведеного просив стягнути з ТОВ «Краснолиманське» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 4 червня 2023 року по 9 листопада 2023 року (а.с.2-3). У встановлений судом строк відповідач надав відзив, в якому позовні вимоги визнав частково з наступних підстав. Позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 05.04.2018 по 28.12.2020, звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. У серпні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28.09.2023 (справа № 235/426/230) з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 183987,10 грн без утриманням з цієї суми обов`язкових платежів та зборів. Рішення суду виконано в повному обсязі. Відповідач вважає, що дії позивача по даній справі направлені на безпідставне збагачення, а суд є інструментом такого збагачення. ТОВ «Краснолиманське» протягом багатьох років є флагманом енергетичного комплексу України, а також містоутворюючим та бюджетоутворюючим підприємством і знаходиться у м. Родинське Покровської міської територіальної громади Покровського району Донецької області. Після початку війни російським агресором вугледобувна галузь переживає глибоку кризу, виконуючи свою господарську діяльність, підприємство платить податки до бюджету країни, виплачує заробітну плату працівникам, які кожен день, ризикуючи своїм життям, щодня роблять спуски під землю для того, щоб давати енергетичну стабільність для внутрішнього виробника електроенергії та постачання цієї електроенергії до осель українських сімей. Просив позовні вимоги задовольнити частково: застосувати принцип розумної співмірності та пропорційності при визначенні суми середнього заробітку, належного позивачеві, шляхом зменшення розміру відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України (а.с.26-28). Проаналізувавши позовні вимоги і заперечення проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву, оцінивши письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наданих сторонами письмових доказів, суд доходить наступних висновків. Позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 05.04.2018 (наказ № 647к від 05.04.2018) по 28.12.2020 (наказ № 362к від 28.12.2020), працюючи електрослюсарем підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті, звільнений за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю (а.с.8-9). Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором. Частина 1 ст.47 КЗпП України зобов`язує роботодавця у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ч.2 ст.116 ЦПК України). Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (ч.1); при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника; якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч.2). Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно наказу ТОВ «Краснолиманське» від 28.12.2020 № 362к про звільнення позивача, останній робочий день [PERSON] - день його звільнення, тобто 28 грудня 2020 року (а.с.31). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2023 року з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 183 987,10 грн без утримання з цієї суми обов`язкових податків та зборів (а.с.13-14). Згідно платіжної інструкції № 2693 [PERSON] виплачено борг, що стягнутий з ТОВ «Краснолиманське» за виконавчим листом, виданим Красноармійським міськрайонним судом Донецької області № 235/426/23 від 31.10.2023 у ВП № 73273413, в сумі 183987,10 грн 09.11.2023 (а.с.15). Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» № 32 від 12.01.2024 середньоденний заробіток [PERSON] на дату звільнення склав 951,28 грн (а.с.30). Таким чином, позивач має право на відшкодування йому середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 29 грудня 2020 року по 08 листопада 2023 року. Разом з тим, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, що міститься у ст.13 ЦПК України, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, підлягає відшкодуванню позивачеві відповідачем середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 04.06.2023 по 08.11.2023 в сумі 107 494,64 грн (951,28 грн х 113 дні), де 951,28 грн - середньоденний заробіток позивача, 113 - кількість робочих днів затримки розрахунку. Підстав для зменшення суми середнього заробітку суд не вбачає. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 859,96 грн необхідно покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог (а.с.1). У відповідності до положень п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена позивачем сума судового збору в сумі 214,99 грн може бути повернута йому за клопотанням як сплачена в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до ст.ст.47, 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст.1, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial