Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

11.06.2021 р. ПАТ «Запоріжжяобленерго» звернулось до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на їх користь борг за спожиту електричну енергію у розмірі 9468,60 грн. та судового збору у розмірі 2270 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» до 01.01.2019 р. здійснювало постачання електричної енергії на об`єкт, розташований за адресою [ADDRESS] на підставі укладеного договору про користування електричною енергією від 21.10.2015 р. та відкритого особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Правовідносини між енергопостачальником та побутовими споживачами електричної енергії до 11.06.2018 року регулювалися Правилами користування електричної енергії для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357 із змінами та доповненнями (дані за текстом ПКЕЕН). Згідно з абзацом 2 пункту 1 ПКЕЕН, ці Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форми власності. Відповідно до пункту 42 ПКЕЕН споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати використану електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Відповідач в порушення зазначених умов ПКЕЕН та ПРРЕЕ не виконує свої обов`язки належним чином, не здійснює оплату використаної електричної енергії щомісяця та у повному обсязі. У зв`язку з невиконанням споживачем своїх обов`язки виникла заборгованість за спожиту електричну енергію на суму 9468,60 грн., за період з 01.11.2017 р. по 01.01.2019 р. Ухвалою від 24.01.2024 року заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2021 року було скасовано, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, додатково пояснив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про користування електричної енергією від 21.10.2015 року. З боку відповідача до них не надходило будь-яких заяв про припинення користування електричною енергією. У випадку, коли споживач звертається до позивача із заявою про припинення користування ним електричною енергією за певною адресою, вони вживають заходи для того щоб користування електричною енергією за цією адресою було припинено. Зауваження відповідача про укладення договору купівлі-продажу частини квартири 15.09.2021 р., за яким відповідачка продала [PERSON] свою частину квартири з обов`язком сплати комунальних послуг, які виникли до підписання такого договору просить суд не приймати до уваги. Оскільки зазначений договір було укладено після ухвалення заочного рішення судом про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 9468 грн. 60 р. за період з 01.11.2017 р. по 01.01.2019 р. відповідачка має право звертатися з вимогою про виконання умов договору купівлі-продажу частини квартири до іншої сторони цього договору, в той час коли ПАТ «Запоріжжяобленерго» таких повноважень не має. Також зазначив, що строк позовної давності в даному випадку не може застосовуватись, оскільки відповідно до заявлених ними вимог перебіг строку позовної давності починається з 01.01.2019 р. та мав би закінчитися 01.01.2022 року. Але з 12.03.2020 року у Україні встановлений карантин та його дія тривала до 30.06.2023 року. На час дії карантину продовжені строки, встановлені ЦК України, в тому числі щодо строків позовної давності. Відповідач у судове засідання не з`явилась, представник відповідачка [PERSON] надіслав 06.02.2024 року відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що з 01.01.2018 року споживачі в квартирі [ADDRESS] взагалі не здійснювали оплату за спожиту електричну енергію. Позивач звернувся до суду лише 11.06.2021 р., тобто зі спливом строків позовної давності, які заявляються з 01.01.2018 р. по 11.06.2018 р. Крім того, зазначає, що окрім відповідачки, співвласниками вищевказаної квартири були ще дві особи: [PERSON] та [PERSON] . Оскільки відповідачка з серпня 2018 року не проживала за цією адресою у зв`язку з припиненням шлюбних відносин з [PERSON] та виїхала з цієї квартири, то фактичними користувачами комунальних послуг лишилися саме [PERSON] та [PERSON] 15.09.2021 р. між відповідачкою та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу частки вищевказаної квартир. На підставі п. 4.2 цього договору [PERSON] купив у [PERSON] частку квартири та взяв на себе зобов`язання по сплаті комунальних послуг, які виникли до підписання цього договору. Станом на 22.11.2023 р. співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] , тому саме вони як співвласники зобов`язані нести тягар утримання цього майна. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Позивач звернувся до суду із позовом по стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] за період з 01.11.2017 р. по 01.01.2019 р. У вказаний період співвласниками цієї квартири були [PERSON] та [PERSON] по частині кожна, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.22-23) Між ТОВ «Запоріжжяобленерго» та [PERSON] укладено договір № 114301465 про користування електричною енергією за адресою [ADDRESS] (а.с.12). Станом на 15.06.2021 р. [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Правовідносини між енергопостачальником та побутовими споживачами електричної енергії до 11.06.2018 року регулювалися Правилами користування електричної енергії для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357 із змінами та доповненнями (дані за текстом ПКЕЕН). Згідно з абзацом 2 пункту 1 ПКЕЕН, ці Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форми власності З 11.06.2018 року набрали чинності Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 р. № 312. Сторони перебувають у договірних відносинах, які регулюються\~Правилами користування електричною енергією\~для населення, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999р. та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які затверджено постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312. Ці правила є обов`язковими для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, за період з 01.11.2017 р. по 01.01.2019 р, обсяг використаної електричної енергії складає 7136 кВт/год. Нарахована суму становить 10896,48 грн. За вказаний період було сплачено 1427,88 грн. Таким чином сума боргу становить 9468,60 грн. Вартість спожитої відповідачем електричної енергії визначено відповідно до тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснюється державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до пункту 19\~ПКЕЕН\~розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Згідно з пунктом 20\~ПКЕЕН, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до пункту 42\~ПКЕЕН, споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. У відповідності з абз.2 п.4.10 ПРРЕЕ, побутові споживачі здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу. Пунктом 4.12. ПРРЕЕ визначено, що плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до п.5.10 Договору, оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які виразились в порушенні строків та порядку оплати послуг за спожиту електричну енергію, позивач зазнав збитків, які підлягають відшкодуванню. Стосовно доводів відповідача про те, що квартира [ADDRESS] перебувала у власності двох осіб, суд зазначає таке. У частині першій\~статті 322 ЦК України\~передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України\~передбачено, що\~співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. За приписами статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. В даному випадку щодо споживання електричної енергії в квартирі [ADDRESS] був укладений лише один договір про користування електричною енергією саме з [PERSON] , отже неможливо поділити предмет зобов`язання користування електричною енергією. Співвласники у разі \~бажання упорядкувати свої обов`язки зі сплати комунальних платежів \~мають \~право звернутись \~до підприємств, які надають комунальні послуги, особисто та надати необхідні правовстановлюючі документи для укладення відповідних договорів на погоджених сторонами умовах та відкриття окремих особових рахунків , якщо укладення такого договору є можливим відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють надання конкретних-житлових послуг. Так як оплата житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі договору про надання таких послуг, то відкриття окремих особових рахунків для оплати житлово-комунальних послуг здійснюється відповідною організацією після укладення з кожним із співвласників окремого договору. Відповідач [PERSON] не посилається на те, що в неї та іншого співвласника були відкриті окремі рахунки на оплату за користування електричною енергією. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4\~статті 544 ЦК України). Отже, відповідач [PERSON] має право у випадку виконання зобов`язання по оплаті за спожиту електричну енергію пред`явити вимоги до іншого співвласника. Також не можуть бути враховані судом і доводи відзиву про укладання договору купівлі-продажу частки квартири 15.09.2021 р. між відповідачкою та [PERSON] з обов`язком останнього сплатити заборгованість за спожиті комунальні-послуги, оскільки ці правовідносини існують між відповідачкою та [PERSON] та не породжують обов`язку вважати [PERSON] споживачем електричної енергії у вказаній квартирі в період з 01.11.2017 р. до 01.01.2019 р., а є підставою для пред`явлення вимог відповідача до [PERSON] у випадку невиконання умов договору. Стосовно доводів відзиву про необхідність застосувати строк позовної давності суд зазначає, що в даному випадку строк позовної давності не минув, оскільки згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~від 30 березня 2020 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, яким встановлено, що під час карантину строки, визначені, зокрема, стст.257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 12 березня 2020 року в Україні було запроваджено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236, зі змінами дію карантину продовжено до 30 червня 2023 року. Позивач звернувся із вимогами про стягнення заборгованості, що виникла з 01.01.2017 року, проте, 24.07.2018 року була проведена оплата на суму 1427,88 грн., отже є підстави вважати, що строк позовної давності перервався. Після того по даному рахунку оплат проведено не було. Отже, трирічний строк закінчився 24.07.2021 року, але позивач до суду звернувся 11.06.2021 р., тобто трирічний строк не минув. Крім того, на цей час вже був встановлений карантин та строки продовжувались на час дії такого карантину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Позивачем сплачено при поданні позову судовий збір в сумі 2270 грн., оскільки позов задоволено в повному обсязі, то витрати по сплаті судового збору також слід стягнути в повному обсязі.

Outcome: approved