Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП в матеріалах справи відсутній) про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є її батьком. Вона є студенткою Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького, форма навчання денна (контракт). Така форма навчання призводить до неможливості офіційно працювати та отримувати доходи, а отже, вона об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. На даний час її мати самостійно не в змозі у повному обсязі забезпечити її потреби, так як навчання в університеті потребує значних матеріальних витрат, таких як, плата за навчання, витрати на купівлю зошитів, книг, підручників та інших канцелярських товарів і приладь, витрати на харчування, проїзд по місту, купівлю одягу, взуття, придбання особистих речей, тощо. Відповідач участі у матеріальному забезпеченні не приймає, добровільно допомогу не надає, хоча є працездатною особою, не має на утриманні інших осіб, а тому, спроможний надавати таку матеріальну допомогу. Просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти, в звязку з навчанням в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.12.2023 року, щомісячно, на період навчання по 30.06.2026 року, але не довше ніж до досягнення нею 23 років. 05 грудня 2023 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін. 25 грудня 2023 року через канцелярію суду позивач [PERSON] надала заяву, в якій просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усих видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.12.2023 року на період навчання до 30.06.2023 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Через канцелярію суду надала заяву, в якій зазначила, що просить розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом у встановленому законом порядку про місце, день і час розгляду справи, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п. 3 ч. 8 ст. 128, ст. 131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Крім того, виклик відповідача у судове засідання здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. А тому, суд вважає, що з опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано. Справу розглянуто за правилами заочного розгляду передбаченими ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідачів повідомлених у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, які не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву проти позову, а представник позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши та вивчивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , [INFO] народилася [PERSON] , в графі «батько» вказаний [PERSON] . Відповідно до Довідки № 901 Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького (IV рівень акредитації), [PERSON] навчається на 1-PR курсі денної форми навчання (контракт) ННІ української філології та соціальних комунікацій. Термін навчання - 4 роки. Дата вступу - 15.09.2023 року; дата випуску - 30.06.2026 року. Відповідно до положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Статтею 199 СК України установлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом статей 191, 200СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3від 15травня 2006року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Суд зауважує, що обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23 січня 2019 року в справі № 346/103/17, дитина, яка навчається на денній формі, не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Оскільки, [PERSON] навчається на денній формі навчання, він об`єктивно позбавлений можливості працевлаштування. Крім того, загальновідомими є обставинами, які не потребують доказування, що він повинний харчуватися, існує щоденна потреба у засобах гігієни, одязі, взутті. І, враховуючи, що він на даний час не спроможний себе забезпечити, саме на батьків покладається такий обов`язок. Обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина сторін, який навчається, не може бути перекладено винятково на матір дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Але, враховуючи те, що син [PERSON] є дієздатною, то аліменти мають бути стягнути на її користь, а не на інших осіб, користь, в тому числі, коли такі особи наділені правом звернення до суду з позовом в інтересах інших осіб. Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18. Законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, незалежно від форми навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу. Відповідно до с. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Встановлено, що позивачка просить стягнути аліменти, починаючи з 30.06.2026 року. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна правова оцінка вказують на наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно, починаючи з 01.12.2023 року і до закінчення його навчання, тобто до 30.06.2026 року. В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved