Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" суму заборгованості за кредитним договором №420573732 у розмірі 28159,87 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 28 вересня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Маніо швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 420573732. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01 відповідно до умов якого Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах визначених цих договором. 31.12.2020 року Додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників №78 від 12 травня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором №420573732. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 28159,87 грн., з яких: 10 549,38 грн. сума заборгованості по основному боргу; 17610,49 грн. сума заборгованості за відсотками. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунок попереднього кредитора. Також зазначає, що в разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Таким чином, вважає що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 420573732 в розмірі 28159,87 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 420573732 в розмірі 28159,87 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області Максимовича І.В. від 16.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 47-49). 07.12.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначає, що представником позивача не надано належних доказів на підтвердження того, що він отримав кредитні кошти, та в подальшому порушив обов`язок з їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконував умови кредитного договору. Також відповідач зазначив, що додані до позовної заяви копії документів не містять первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та посилається на правові висновки Верховного Суду висловлені в постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №686/6783/21. Крім того вважає, що представником позивача не підтверджено факту відступлення права грошової вимоги відносно нього за кредитним договором №420573732 від 28.09.2019 від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», відповідно від ТОВ «Таліон Плюс» до позивача, та посилається на постанову Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17). Також зазначає що представник позивача не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують надання йому кредитних коштів у розмірі, який було передбачено кредитним договором та додатковими угодами, також зазначає що не доведено наявність заборгованості за тілом кредиту та процентами, а також заборгованості у розмірі зазначеному у розрахунку, тому просить суд відмовити в задоволенні позову в зв`язку з недоведеністю позовних вимог. (а.с. 67-71). 22.12.2023 на адресу суду від представника позивача Макарової Л.В. надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача вказує на те, що сторони уклали електронний договір який підписаний електронним підписом відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора який було надіслано на номер мобільного телефону вказаного Відповідачем. Зазначає що відповідач міг відмовитися в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору однак таким правом не скористався. Щодо тверджень відповідача про ненадання первинних бухгалтерських документів на підтвердження перерахування коштів повідомив що не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів з тих причин, що не є первісним кредитором, а дані документи відповідно до п. 35 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видав кредит. У відповідності до умов кредитного договору кошти надавались у безготівковій формі на банківську картку вказану відповідачем при укладанні кредитного договору. Крім того зазначає що згідно детального розрахунку заборгованості відповідач здійснював сплату заборгованості в добровільному порядку, тобто здійснював дії направлені на погашення заборгованості що свідчить про те що відповідач усвідомлював форму оформлення кредитного договору, погодився з його умовами, отримав кредитні кошти та намагався сплатити кредит, та посилається на правові висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 10.01.2019 у справі № 526/405/13. Зауважує, що відповідачем не надано до суду належних і допустимих доказів того що відповідні кошти не були зараховані на його банківський рахунок, або доказів того що вказаний банківський рахунок йому не належить. Повідомляє що позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача. Щодо відступлення права вимоги зазначає, що 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022 у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до договору Факторингу №20102022 від 20.10.2022 ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 28159,87 грн. 28.09.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 420573732. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01 відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором №420573732 від 28.09.2019 року. В подальшому 31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено додатковий договір №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року згідно п. 4 якої переучено порядок відступлення права вимоги: наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги по формі встановленій у відповідному додатку, право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписання Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу права вимоги до боржника в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги. 20.10.2022 між ТОВ Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022 за плату належні йому права вимоги а ТОВ «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників вказаними у реєстрах права вимоги, зокрема права вимоги за договором №420573732 від 28.09.2019. Відповідно до договору факторингу №20102022 кредитний договір укладений між первісним кредитором яким є ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і відповідачем по справі, право грошової вимоги за яким отримав ТОВ «Таліон плюс» на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018. ТОВ "Таліон» гарантує, що права вимоги за відступленими кредитними договорами є дійсними і чинними. Таким чином вважає, що договори факторингу укладені між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» та між ТОВ «Таліон плюс» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладені у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цих правочинів та є чинними і дійсними. Просить справу розглянути без участі представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 72-129). Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала клопотання, в якому просить проводити всі судові засідання за відсутності представника позивача, позовні вимоги просить задовольнити на підставі наявних у справі доказів, а також не заперечила проти заочного розгляду справи. (а.с. 60). Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 6 ст. 81, ст. 78, ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України). Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено докази, наявні у матеріалах справи. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Так судом встановлено, що 28.09.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідачем в електронній формі було укладено договір кредитної лінії №420573732, за умовами якого Відповідач отримав кредит в сумі 1000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 18 днів і зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. В подальшому сторонами укладались додаткові угоди, якими вони домовлялись збільшити суму кредиту та графіки розрахунку, зокрема додаткові угоди від 05.10.2019, 08.10.2019, 11.10.2019, 12.10.2019, 16.10.2019, 04.11.2019, 06.11.2019, 13.11.2019, 13.12.2019, 10.01.2020, 07.02.2020, 10.02.2020, та 13.02.2020. Угод щодо пролонгації договору №420573732 від 28.09.2019 позивачем до суду не надано, відтак суд вважає що дія вказаного договору з урахуванням пункту 1.3 тривала до 01.03.2020 (кредит надається строком на 18 (вісімнадцять днів)), а кінцева сума заборгованості згідно додатку №1 до Додаткової угоди від 13.02.2020 року в якому сторони домовилися збільшити суму кредиту на 2050,00 грн. з 13.02.2020 на строк дії договору №420573732 від 28.09.2019 та викладено кінцевий термін платежу 06.03.2020 року. Згідно графіку розрахунків загальна сума кредиту повинна була становити 14617,67 грн., із яких: 10549,00 грн. - загальна сума кредиту, 4068,29 грн. - відсотки (а.с. 5-21, 83-108). Відповідно до пункту 1.4. договору від 28.09.2019 року №420573732 Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,83 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту визначеного в п. 1.3 цього договору, тобто (з урахуванням пункту 1.3 договору - кредит надається строком на 18 днів) до 01.03.2020. Пунктом 1.5 вказаного договору передбачено, що з урахуванням положень п.14 договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 302,95 відсотків річних. Водночас пунктом 1.6 договору передбачено, що розрахунок сукупної вартості кредиту та термін платежу зазначені в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1 до Договору). З врахуванням додаткової угоди від 13.02.2020 року до договору №420573732 від 28.09.2019 сторонами погоджено наступний графік розрахунків: кінцевий термін 06.03.2020, сукупна вартість кредиту складає 138,56% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 14617,67 грн та включає в себе проценти за користування кредитом у розмірі 38,56 від суми кредиту у процентному вираженні, або 4068,29 грн. у грошовому виразі та суму кредиту - 10549,00 грн. З наведеного слідує, що після спливу терміну дії кредитного договору, тобто з 01.03.2020 року нарахування відсотків припиняється, а сукупна вартість кредиту 14617,67 грн. Втім як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості складеного ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога " відповідачу після спливу закінчення строку дії договору від 28.09.2019 № 420573732 тобто з 02.03.2020 року нараховувались проценти, зокрема з 02.03.2020 року по 06.03.2020 року по 157,19 грн щоденно. 9.03.2020 відповідачем сплачено заборгованість в розмірі 750,00 грн, а 10.03.2020 року первісним кредитором - ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" було нараховано відсотків в розмірі 2479,25 грн., також нарахування відсотків здійснювалось щоденно за період з 11.03.2020 по 12.05.2020. Таким чином як слідує з розрахунку заборгованості складеного ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" всього заборгованість відповідача станом на 11.05.2020 складала 27 466,00 грн , а вже 12.05.2020 сплачено тіло кредиту 10549,38 грн, процентів сплачено - 17095,96 грн. в графі "до сплати" сума відсутня. Тобто з вказаного розрахунку наданого представником позивача (графи "Всього" "До сплати") відповідачу нараховано - 11560,00 грн, сплачено - 11560,00 грн., проценти: нараховано - 24248,34 грн., сплачено - 24248,34 грн., отже виходячи з наведеного вбачається що заборгованість відповідача перед первісним кредитором - ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" станом на 12.05.2020 року була сплачена повністю та припинила своє існування (а.с. 109-111). Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. За відсутності доказів подальшої пролонгації таких договорів, первинні кредитори не мали права нараховувати відсотки за користування кредитом після визначеного в договорі строку його закінчення (тобто з 01.03.2020 року). Також представником позивача подано до суду розрахунок складений ТОВ "Таліон плюс" згідно з яким знову ж таки слідує, що відповідачу 12.05.2020 нараховано тіло кредиту - 10549,38, проценти - 18000,94 грн. всього до сплати - 28550,32 грн. Станом на 06.03.2023 року сплачено тіло кредиту 10549,38 грн., сплачено процентів 17610,49. Заборгованість на вказану дату відсутня. Також з наведеного розрахунку слідує, що (графи "Всього" "До сплати") нараховано -10549,38 грн, сплачено - 10549,38 грн., проценти: нараховано - 16705,51 грн., сплачено - 16705,51 грн., отже виходячи з наведеного вбачається що заборгованість відповідача перед кредитором - ТОВ "Таліон плюс" станом на 06.03.2023 року була також відсутня (а.с. 112). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем розрахунки заборгованості по відсоткам суперечать умовам кредитування та не узгоджуються з зазначеним вище висновком Великої Палати Верховного Суду, а з складеного розрахунку первісним кредитором - ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" вбачається, що заборгованість відповідача перед останнім станом на 12.05.2020 року була відсутня, як і відсутня заборгованість відповідача і перед ТОВ "Таліон плюс" що вбачається з складених ними розрахунків (а.с. 109-112). Отже з наявних у справі доказів не можливо достеменно встановити існування заборгованості відповідача перед позивачем, та не можливо встановити її розмір, оскільки представниками позивача надано суперечливі докази на підтвердження факту існування заборгованості та її розміру. Що стосується заміни первісного кредитора у зобовязанні суд зауважує наступне: Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першоїстатті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина першастатті 519 ЦК України). Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першоїстатті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина першастатті 519 ЦК України). Із матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2018 року між ТзОВ «Таліон плюс» (фактор) та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) був укладений договір факторингу № 28/1118-01 (а.с. 114). 28 вересня 2019 року, тобто після укладення зазначеного договору факторингу, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з відповідачем кредитний договір №420573732 на суму 1 000,00 грн. строком на 18 днів зі сплатою процентів відповідно до обумовлених сторонами умов, виходячи із часу дії вказаного договору та виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон плюс» був укладений договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон плюс» за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 120-124). Відповідно до витягу з Реєстр прав вимоги №2 від 06.03.2023 року до Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набула права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №420573732 в сумі 28159,87 грн. (а.с.125-126). Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений 28.09.2019, тобто після укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за умовами якого клієнт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передав фактору ТОВ «Таліон плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Також, представником позивача на підтвердження передачі прав вимоги відносно відповідача [PERSON] додано до позову додаткову угоду №26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.20218 з додатками, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Таладіон Плюс" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та витяг з реєстру прав вимоги №78 від 12.05.2020, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Таладіон Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" на виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.113, 115-119). Однак, вказаними додатками не підтверджується передача прав вимоги до боржника [PERSON] від Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" до Товариством з обмеженою відповідальністю "Таладіон Плюс", оскільки додаткова угода укладена 31.12.2020, а витяг з реєстру прав вимоги подано від 12.05.2020. Отже, позивачем не надано належних та переконливих доказів на підтвердження набуття на підставі договору факторингу № 28/1118-01 права вимоги ТОВ «Таліон плюс» від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договором кредитної лінії № 420573732 від 28.09.2019 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем. Доведеність позовних вимог, розмір заборгованості, набуття новим кредитом права вимоги до боржника покладається процесуальним законом на позивача. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Представником позивача не доведено наявність заборгованості відповідача, та її суму оскільки суду не надано доказів, які підтверджують ту обставину, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло статус нового кредитора за договором кредитної лінії № 420573732 від 28.09.2019 року, а відтак і право вимоги до відповідача, отже в задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова ВС від 29.06.2021 року по справі № 916/2040/20). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Судові витрати, що понесені позивачем при поданні позовної заяви необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed