Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Галицького районного суду Івано-Франківської області з вищевказаною позовною заявою. Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно. Спадкоємцями за законом спірного майна [PERSON] були дві дочки: його мама - [PERSON] та відповідач по справі - [PERSON] , які фактично вступили в управління і володіння майном, оскільки проживали разом зі своєю матір`ю за однією адресою. Однак його мама юридично свої права не оформила. У 2007 році відповідач [PERSON] одержала свідоцтво про право на спадщину за законом на частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проте [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на частку спадкового майна не видавалось. [INFO] померла - [PERSON] . Заповіту спадкодавець не залишила. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є позивач - [PERSON] та вважається таким, що прийняв спадщину вступивши у спадкові права. Має намір оформити спадкові права на частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак перешкодою у нотаріальному оформлені є відсутність правовстановлюючих документів. Тому, приватним нотаріусом Бабичем В.Л. відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою суду від 23.08.23 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с.28). Ухвалою суду від 04.10.23 року підготовче провадження закрито та справа призначена до розгляду по суті (а.с.38). Ухвалами суду від 07.11.24 року витребувано від Калуської нотаріальної контори та Галицької державної нотаріальної контори копії спадкових справ після [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.43-44). 10.11.23 року на адресу суду від Галицької державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи заведеної після [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.51-67). Ухвалою суду від 26.12.23 року витребувано від Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи заведеної після [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.77). 11.01.24 року на адресу суду від Івано-Франківського обласного архіву надійшла копія спадкової справи заведеної після [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.83-92). В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач - [PERSON] скерував заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив про підтримання позову, просив задовольнити позов (а.с.34). Відповідач - [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає (а. с. 32). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, у в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с. 6). Заповіту [PERSON] не залишила, спадкоємцями за законом спірного майна [PERSON] , які прийняли спадщину та вступили у володіння спадковим майном, були мама позивача - [PERSON] та відповідач по справі - [PERSON] . Остання у 2007 році отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частку домоволодіння, а [PERSON] за життя не отримала свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері. [INFO] померла мама позивача - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7), та копією рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.12.2004 р. на підставі якого встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.19). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, спадкоємцем є позивач - [PERSON] . Відповідно до кодексу УРСР 1963 року він фактично вступив в управління спадковим майном, так як на момент смерті матері проживав зі спадкодавцем за однією адресою. Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , власник зазначено - [PERSON] . (а.с.11) Відповідно до даних наявної у справі копії технічного паспорта на садибний житловий будинок по [ADDRESS] від 01.07.23 року, виготовленого на замовлення позивача, загальна площа житлового будинку становить 47 м2, розмір житлової площі 30,5 м2 (12-15). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, від 20.03.2007 р. номер в реєстрі 924 - спадкоємцем частки майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] (а.с.17). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.04.2007 о. № 14095634 [PERSON] є власником частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Рішенням Калуського міськрайонного суду від 27.12.2004 р. Справа №2-6084 встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] та встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] , а саме право власності на спадкове майно квартиру [ADDRESS] (а.с.19-20). Згідно Витягу про реєстрацію право власності на нерухоме майно від 02.02.2005 р. №6397277 квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). Відповідно до довідки виданої виконкомом Старомартинівської сільської ради, [PERSON] та [PERSON] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] з 02.10.1977 р. по 02.10.1977 р. фактично вступила в управління спадковим майном, посадили город, впорядкували подвір`я, зробили ремонт будинку (а.с.22). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.11.23 р. № 354329970 власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є - [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Бабич В.Л. від 12 серпня 22.06.23 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на майно. Зазначено, що [PERSON] , [INFO] померла, яка після смерті матері [PERSON] , спадщину прийняла, але не встигла оформити свої спадкові права (а.с.5). Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Постанова ПВСУ від 30.05.2008 року № 7) відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР). Станом на день смерті спадкодавця, діяли норми Цивільного кодексу Української РСР, які передбачали наступне. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до статтей 529, 530 ЦК УРСР існує дві черги спадкоємців за законом: спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родичу. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та баба померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: -якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; -якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, яка діяла на той час, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: - довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; - довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; - запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Крім цього, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Отже, мама позивача [PERSON] була спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті своєї мами, баби позивача - [PERSON] та фактично вступила у володіння спадковим майном. З огляду на викладене, суд приходить до висновку паро наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Outcome: approved