Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги\~мотивує тим,\~що 19\~червня 2019\~року між\~АТ "Ідея\~Банк",\~правонаступником якого\~є позивач,\~та [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№ Р24.21262.005387586\~згідно якого\~позичальник отримав\~кредит в\~розмірі 74\~642\~грн.\~00\~коп.,\~зі сплатою\~1,99%\~за користування\~кредитом,\~з кінцевим\~строком повернення\~кредиту 19\~червня 2023\~року.\~23\~вересня 2020року\~між ТзОВ\~"Авентус\~Україна",\~правонаступником якого\~є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2965515, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 4 000 грн. 00 коп., зі сплатою 1,9 % за кожний день користування кредитом, з кінцевим строком повернення кредиту 23 жовтня 2020 року. В порушення умов кредитних договорів відповідач свої зобов`язання за вказаними договорами не виконав і: по кредитному договору № Р24.21262.005387586,станом на 30 листопада 2023 року, його заборгованість перед позивачем становить 137 805 грн. 02 коп., з яких: 57 463 грн. 55 коп. заборгованість за тілом кредиту, 3 510 грн. 61 коп. заборгованість за відсотками за користуванням кредиту, 76 830 грн. 86 коп. заборгованість за комісіями; по кредитному договору № 2965515,станом на 30 листопада 2023 року, його заборгованість перед позивачем становить 13 120 грн. 00 коп., з яких: 4 000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 9 120 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками за користуванням кредиту. Просить стягнути з відповідача в користь позивача: заборгованість за кредитним договором № Р24.21262.005387586,\~укладеним 19\~червня 2019року між акціонерним товариством "Ідея Банк" та [PERSON] , в сумі 137 805 грн. 02 коп.. (з яких: 57 463 грн. 55 коп. заборгованість за тілом кредиту, 3 510 грн. 61 коп. заборгованість за відсотками за користуванням кредиту, 76 830 грн. 86 коп. заборгованість за комісіями); заборгованість за кредитним договором № 2965515, укладеним 23 вересня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" та [PERSON] , в сумі 13 120 грн. 00 коп. (з яких: 4 000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 9 120 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками за користуванням кредиту) та судові витрати. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст.169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Тячівського районного суду від 02 січня 2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. В судовому\~засіданні встановлено,\~що 19\~червня 2019\~року між\~АТ "Ідея\~Банк",\~правонаступником якого\~є позивач,\~та [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№ Р24.21262.005387586\~згідно якого\~позичальник отримав\~кредит в\~розмірі 74\~642\~грн.\~00\~коп.,\~зі сплатою\~1,99%\~за користування\~кредитом,\~з кінцевим\~строком повернення\~кредиту 19\~червня 2023\~року.\~23\~вересня 2020року\~між ТОВ\~"Авентус\~Україна",\~правонаступником якого\~є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2965515, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 4 000 грн. 00 коп., зі сплатою 1,9 % за кожний день користування кредитом, з кінцевим строком повернення кредиту 23 жовтня 2020 року. Із договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року відомо, що АТ "Ідея Банк" відступило право вимоги за договором Р24.21262.005387586від 19 червня 2019 року ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів". Згідно договору факторингу № 30062021 від 30 червня 2021 року ТОВ Авентус Україна" відступила право вимоги за договором № 2965515від 23 вересня 2020 року ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів". В порушення умов кредитних договорів відповідач свої зобов`язання за вказаними договорами не виконав і: по кредитному договору № Р24.21262.005387586,станом на 30 листопада 2023 року, його заборгованість перед позивачем становить 137 805 грн. 02 коп., з яких: 57 463 грн. 55 коп. заборгованість за тілом кредиту, 3 510 грн. 61 коп. заборгованість за відсотками за користуванням кредиту, 76 830 грн. 86 коп. заборгованість за комісіями; по кредитному договору № 2965515,станом на 30 листопада 2023 року, його заборгованість перед позивачем становить 13 120 грн. 00 коп., з яких: 4 000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 9 120 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками за користуванням кредиту. V. Оцінка Суду. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч.7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 вказаного закону). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Судом встановлено, що умови зазначеного договору в частині своєчасності сплати боргу відповідачем не виконано. Таким чином доведено факт невиконання вимог закону, з боку відповідача. Щодо заборгованості за комісіями слід зазначити наступне. Розрахунок заборгованості по комісії позивачем суду не наданий та суд позбавлений можливості перевірити розрахунок нарахування комісій на суму заборгованості за кредитом, тому суд обмежується наявними в справі доказами. Отже, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не довело, що на час пред`явлення позову, відповідач мав заборгованість за комісіями у вищевказаному розмірі та яким чином останні розраховувалися на відповідну дату. Тобто, представником позивача не додано до позову докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та якими підтверджується підставність та правомірність нарахування позивачем суми комісії, зокрема не надано: відповідний розрахунок заборгованості за кредитними договором, на підставі якого можливо встановити строк кредитування, графік сплати кредиту, черговість платежів, строки сплати чергових платежів, порядок нарахування позивачем заборгованості, що в свою чергу вказує на фактичну відсутність належних та допустимих доказів достовірності суми заборгованості відповідача перед ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за комісіями, що позбавляє суд встановити дійсні обставини справи. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісіями в розмірі 76 830 грн. 86, не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю. Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20, провадження № 61-17825св21. В зазначеній постанові Верховний Суд дійшов наступного висновку, встановивши, що на підтвердження наявності в особи заборгованості за кредитним договором банк надав лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту, відсотків та комісії, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків та комісії по кожному платіжному періоду, суди дійшли правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача боргу за спірним кредитним договором. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісіями. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача: заборгованість за кредитним договором № Р24.21262.005387586,\~укладеним 19\~червня 2019року між акціонерним товариством "Ідея Банк" та [PERSON] , в сумі 60 974 грн. 16 коп., з яких: 57 463 грн. 55 коп. заборгованість за тілом кредиту, 3 510 грн. 61 коп. заборгованість за відсотками за користуванням кредиту; заборгованість за кредитним договором № 2965515, укладеним 23 вересня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" та [PERSON] , в сумі 13 120 грн. 00 коп., з яких: 4 000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 9 120 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками за користуванням кредиту. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~ Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 2 684 грн. 00 коп.

Outcome: partial