Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Паріс» (далі\~-\~Позивач)\~в особі\~свого представника\~звернулось до\~суду з\~позовом до[PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 06.03.2019 року між АТ «РВС Банк» та [PERSON] підписано Заяву-договір № 0027191 про надання банківської послуги (платіжна карта Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Як вбачається з Заяви-Договору № 0027191 від 06.03.2019 року, відповідач підписанням заяви-договору про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб акцептувала укладання договору про комплексне обслуговування фізичних осіб акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті банку і беззастережно приєдналась до умов договору. З умовами Договору ознайомлена та зобов`язалася самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до Договору. За умовами заяви відповідачеві було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 5 263 грн. 16 коп., строк дії кредиту 35 днів, процентна ставка\~49 % річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 5% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 0% від суми наданого кредиту. Далі позивач зазначає, що 05.03.2020 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «Паріс» було укладено договір про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1, відповідно до якого первісний кредитор у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, зазначеними у Додатку №1 до цього договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржником. Згідно з Додатком №1 до Договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС «БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за Заявою-Договором № 0027191 від 06.03.2019 року на загальну суму 11\~127 грн. 35 коп. На дату звернення до суду відповідач грошові кошти отримані не повернула, та інші платежі передбачені умовами Договору не сплатила. Таким чином, станом на 02.10.2023 року заборгованість\~[PERSON] перед ТОВ «ФК «ПАРІС» становить 13 900 грн. 33 коп., з яких: 5 263 грн. 16 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 2 614 грн. 19 коп. -\~заборгованість за процентами; 3\~250 грн. 00 коп. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня); а також, нараховані в порядку ч.2\~ст. 625 ЦК України: 658 грн. 66 коп. - 3% річних за користування грошовими коштами за період з 05.03.2020 року по 23.02.2022 року, 2 114 грн. 32 коп. - інфляційних витрат за період з 05.03.2020 року по 23.02.2022 року. 03.04.2020 року від ТОВ «ФК «ПАРІС» на iм`я [PERSON] направлено вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання № 93/5, однак відповідач грошові кошти отримані в кредит не повернула, проценти за користування кредитними коштами та iншi платежi передбачені умовами договору не сплатила. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Паріс» заборгованість за Заявою-Договором\~№ 0027191\~від 06.03.2019\~рокуу загальному розмірі 13\~900\~грн.\~33\~коп.та судовий збір у розмірі 2 684 грн. 00 коп. Відповідач у\~встановлений судом\~в ухвалі\~про відкриття\~провадження по\~справі строк\~подала відзив\~ на позовну заяву, в якому просила суд відмовити в задоволені позовних вимог з огляду на те, що згідно поданого позивачем договору кредиту, кінцевим терміном повернення кредиту є 09.04.2019 року, позивач до суду з позовними вимогами звернувся тільки 26.10.2023 року, тобто після спливу трирічного строку, а відтак позовні вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені позивачем з попуском строку позовної давності. У зв`язку з чим, просила застосувати наслідки спливу строків позовної давності до даного спору, про що подала відповідну заяву. Представником позивача подано відповідь на відзив, у яких він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що Законом України від 30.03.2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19), який набрав чинності 02.04.2020 року, встановлено з 12.03.2020 року до 22.05.2020 року на всій території України діє карантин, який неодноразово було продовжено та він тривав до 30.06.2023 року. Отже, відповідно до умов Заяви Договору № 0027191 від 06.03.2019 року укладеної з відповідачем, строк на який надавався кредит на 35 днів, тобто до 11.04.2019 року, тому позивач звернувся до суду з позовною заявою в межах строку встановленого ст. 257 ЦК України. У зв`язку з вищевикладеним, позовну заяву підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Паріс» у своїй позовній заяві просить суд слухати справу за його відсутності та задовольнити заявлені вимоги. Відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивач звернувся до суду з позовною заявою після спливу строку позовної давності, а тому в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, просить відмовити. Також, окремо подала заяву про застосування строку позовної давності. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 06.03.2019 року між АТ «РВС Банк» та [PERSON] підписано Заяву-договір № 0027191 про надання банківської послуги (платіжна карта Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Сторони погодили тип кредиту - споживчий кредит, суму кредиту\~ 5 263 грн. 16 коп., строк дії кредиту\~35 днів, річну процентну ставку - 49%, тип ставки - фіксована. У заяві-договорі № 0027191 від 06.03.2019 року відповідач підтвердила, що підписанням цієї заяви-договору про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до умов Публічної пропозиції АТ «РВС банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб на приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб акцептував укладення договору, який розміщений на сайті Банку і беззастережно приєднався до умов договору. З умовами договору ознайомлена та зобов`язалася самостійно відстежувати всі зміни, які будуть вноситись до Договору. З даної заяви-договору вбачається, що [PERSON] \~ отримала свій примірник договору та ознайомлена з публічною пропозицією АТ «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Також сторони підписали графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг). Факт отримання [PERSON] \~ коштів за кредитним договором підтверджується копіями меморіальних ордерів № 1653 та № 1654 від 06.03.02019 року. Судом також встановлено, що 05.03.2020 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» був укладений договір про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1, згідно з яким новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, зазначеними в додатку № 1 до цього договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами при внесенні змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС Банк» та боржниками. Відповідно до копії платіжної інструкції №347 від 05.03.2020, ТОВ «ФК «Паріс» сплатило АТ «РВС Банк» кошти на оплату своїх зобов`язань за договором про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1 від 05.03.2020 року Факт передачі права вимоги за кредитними договорами підтверджується Актом прийому-передачі прав і документів до Договору про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1 від 05.03.2020 року. Згідно додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС Банк» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за заявою-договором № 0027191 від 06.03.2019 року. 03.04.2020 року ТОВ «ФК «Паріс» направило [PERSON] \~ вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання за вих. № 93/5, в якій зазначило про необхідність сплатити протягом 30 календарних днів з дня отримання вказаної вимоги заборгованість за кредитним договором № 05/03/2020-1 від 05.03.2020 року у сумі 11\~127 грн. 35 коп. Станом на 02.10.2023 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №№ 05/03/2020-1 від 05.03.2020 року становить 13 900 грн. 33 коп., з яких: 5 263 грн. 16 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 2 614 грн. 19 коп. -\~заборгованість за процентами; 3\~250 грн. 00 коп. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня); а також, нараховані в порядку ч.2\~ст. 625 ЦК України: 658 грн. 66 коп. - 3% річних за користування грошовими коштами за період з 05.03.2020 року по 23.02.2022 року, 2 114 грн. 32 коп. - інфляційних витрат за період з 05.03.2020 року по 23.02.2022 року. Оскільки відповідач у добровільному порядку вказану заборгованість не сплачує, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Частини 1, 2 ст.207 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Тлумачення ч.1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК України); б) дарування (ч.2 ст. 718 ЦК України); в) факторингу (глава 73 ЦК України). Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Частина 1 ст.516 ЦК України передбачає, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. А тому, суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «ПАРІС» набуло права та обов`язки відносно [PERSON] з підстав, передбачених ст.512 ЦК України, а саме внаслідок передання первісним кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). У ч.1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України). У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в цьому випадку АТ «РВС БАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1,2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам чинного на той час законодавства та вільному волевиявленню сторін, під час укладення кредитного договору [PERSON] була ознайомлена з його умовами, висловила своє волевиявлення шляхом підписання договору і виконувала його умови, що свідчить про прийняття нею таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків. Також даному випадку стороною позивача доведена, за допомогою надання первинних бухгалтерських документів, факт отримання відповідачем грошових коштів на виконання означеного договору. Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови оппонента. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак відповідач не спростовувала обставини отримання кредитних коштів, та одночасно з цим суду не надала доказів повернення таких грошових коштів а ні первісному кредитору а ні позивачу. Також відповідачем не оспорювався і розрахунок заборгованості за означеним кредитним договором. Разом з тим, відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позов заявляє про застосування строку позовної давності . Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМ України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. Карантин неодноразово продовжено та діяв до 30.06.2023 року. Враховуючи, що згідно наданого розрахунку заборгованості позивача, датою виникнення прострочки платежу є 11.04.2020 року, період за який нараховується пеня є 06.03.2019 року по 29.02.2020 року, тобто момент виникнення у позивача права на пред`явлення позову, з метою реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, припадає на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а тому строки, визначені\~\~258 ЦК УКраїни, продовжуються на строк дії такого карантину. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «ПАРІС» звернулось з позовом до [PERSON] в межах строку позовної давності. Таким чином, зваживши у сукупності надані ТОВ «ФК «ПАРІС» докази по справі, суд погоджується з розрахунками виконаними та наданими позивачем, оскільки вони проведені на підставі умов зазначених в Заяві-Договорі № 0027191 від 06.03.2019 та додатків до неї, які підписані відповідачем, та приходить до висновку, що [PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість яка становить 13 900 грн. 33 коп., з яких: 5 263 грн. 16 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 2 614 грн. 19 коп. -\~заборгованість за процентами; 3\~250 грн. 00 коп. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня); а також, нараховані в порядку ч.2\~ст. 625 ЦК України: 658 грн. 66 коп. - 3% річних за користування грошовими коштами за період з 05.03.2020 року по 23.02.2022 року, 2 114 грн. 32 коп. - інфляційних витрат за період з 05.03.2020 року по 23.02.2022 року. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн. 00 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved