Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

25 грудня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява адвоката Яременка Олега Євгеновича в інтересах [PERSON] до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява обґрунтована тим, що в листопаді 2023 року [PERSON] не очікувано не змогла скористатися своєю банківською картою та заробітною платою на ній. З даних Єдиного порталу державних послуг «Дія» [PERSON] стало відомо, що відносно неї у виконавчому провадженні № 59888922, згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни, здійснюється примусове стягнення грошових коштів по виконавчому напису нотаріуса № 18201 від 05.08.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною. Жодних повідомлень чи запитів з боку нотаріуса щодо існування заборгованості чи безспірності [PERSON] не отримувала. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. здійснюється виконавче провадження № 59888922 на підставі виконавчого напису нотаріуса № 18201 від 05.08.2019 року про стягнення зі [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнарожний Банк» коштів у сумі 22863,52 гривень. Виконавчий напис нотаріуса № 18201 вчинений 05.08.2019 року за кредитним договором № GP-6708806 від 27.08.2014 року, укладеним між АТ «Банк Ренесанс», правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнарожний Банк», та [PERSON] . Однак документ, за яким нотаріус вчинив виконавчий напис та іменував кредитним договором, насправді є пропозицією укладення договору (офертою), яка має просту письмову форму. Будь-яких доказів про передачу грошових коштів за вказаною офертою для вчинення виконавчого напису нотаріусу не надавалося. Внаслідок існування виконавчого напису нотаріуса та його примусового виконання протиправно порушується право [PERSON] на належне їй майно у вигляді грошових коштів заробітної плати. Підстав для видачі виконавчого напису не існує, грошових кредитних коштів [PERSON] не отримувала. Заборгованість, яка вказана у виконавчому написі, [PERSON] не визнає та вважає, що заборгованість підлягає оспорюванню та є безпідставною. Таким\~ чином,\~ адвокат\~ Яременко О.Є. прохав суд визнати виконавчий напис № 18201, вчинений 05.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Харою Н.С., про стягнення зі [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнарожний Банк» заборгованості в сумі 22863,52 гривень таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2023 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.25-26). Представник позивача адвокат Яременко О.Є. подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Представник відповідача АТ «Перший Український Міжнарожний Банк» Бойченко Д.О. подав заяву про визнання позовних вимог, в якій прохав задовольнити позовні вимоги [PERSON] у частині визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з АТ «Перший Український Міжнарожний Банк» 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Справу розглянути без участі представника Банку за наявними в справі матеріалами. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л., будучи повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Суду надано копію пропозиції укласти договори (оферта) № GP-6708806 від 27.08.2014 року між АТ «Банк Ренесанс» та [PERSON] , яка не містить нотаріального посвідчення (а.с.15). 05 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинено виконавчий\~ напис,\~ зареєстрований\~ в\~ реєстрі\~ за № 18201, про стягнення зі [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № GP-6708806 від 27.08.2014 року, укладеним нею із АТ «Банк Ренесанс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Перший Український Міжнарожний Банк», заборгованість за кредитним договором № GP-6708806 від 27.08.2014 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 02.08.2018 року по 02.08.2019 року. Сума заборгованості складає 22363,52 гривень, у тому числі: 10127,82 гривень прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3764,00 прострочена заборгованість за комісією; 1017,19 гривень прострочена заборгованість за процентами; 7454,51 гривень неустойка за порушення зобов`язань по кредиту. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача АТ «Перший Український Міжнарожний Банк» у розмірі 500,00 гривень, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню з боржника [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнарожний Банк», складає 22863,52 гривень (а.с.14). На підставі виконавчого напису № 18201 від 05.08.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2019 року (ВП № 59888922) про стягнення зі [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнарожний Банк» заборгованість у розмірі 22863,52 гривень (а.с.11). Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Зі змісту статті 87 Закону України «Про нотаріат» вбачається, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Аналогічні правила та умови вчинення нотаріусами виконавчого напису містить Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Водночас цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Верховний Суд зазначає, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати в позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику в порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Отже, встановлена законом процедура стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса не вважається дотриманою (виконана), якщо боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові 13 жовтня 2021 року (справа № 554/6777/17). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», такими документами для одержання виконавчого напису є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Приватним нотаріусом Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис на підставі пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», яким передбачено, що до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів належить така форма договору, як кредитний договір. Вказаний пункт № 2 був включений до Переліку Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Згідно з ч. 1 ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Тому постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року набрала законної сили цього ж дня 22.02.2017 року, отже і пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року також втратив чинність з цього дня. Тобто з 22.02.2017 року нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Таким чином, діючим на момент вчинення виконавчого напису та на сьогодні є Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 в редакції до Постанови Кабінету Міністрів від 26.11.2014 року № 622, тобто без розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Оскільки виконавчий напис, який є предметом спору в даній справі, вчинено 05 серпня 2019 року, тобто після визнання недійсною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, що свідчить про те, що приватним нотаріусом Харою Н.С. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, вже не чинні. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року в справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі та встановити й зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Крім цього, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому в нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі, є безспірним. Отже, суд вважає, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги адвоката Яременка О.Є. в інтересах [PERSON] слід задовольнити та визнати виконавчий напис № 18201 від 05.08.2019 року таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Так, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 гривень (а.с.17). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову на відповідача. Частиною 1 статті 142 ЦПК України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з нього слід стягнути на користь позивача 50 відсотків судового збору, що становить 536,80 гривень (1073,60 50%), а позивачу слід повернути іншу частину судового збору в розмірі 536,80 гривень.

Outcome: approved