Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У травні 2023 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Діджи Фінанс». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 30.07.2021 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір № 2037053733, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 77 000,00 грн. на споживчі потреби, строком до 30.07.2026 року. 21.10.2022 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 21/10/22 про відступлення права вимоги за кредитними договорами та згідно реєстру боржників передано право вимоги до відповідача. Так як відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, станом на дату відступлення права вимоги його заборгованість становить 99\~183, 30 грн., яка складається із 73\~135, 16 грн. заборгованості по тілу кредиту, 26\~048, 14 грн. заборгованості по відсотках та 0,00 грн. заборгованості по комісії. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути із відповідача вказану заборгованість, витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~000, 00 грн. Стислий виклад позиції позивача за зустрічним позовом. 15 серпня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшов зустрічний позов. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 31 березня 2018 року відповідач дійсно звернувся до АТ «ОТП Банк» із заявою про отримання споживчого кредиту. Того ж дня, між [PERSON] та АТ «ОТП Банк» укладено Договір про споживчий кредит №2018440811, та банком надано кошти у розмірі 38\~580, 99 грн., також відкрита кредитна лінія у розмірі 3\~000, 00 грн. Свої зобов`язання щодо повернення суми боргу та відсотків за користування кредитом [PERSON] виконав у повному обсязі, проте одночасно продовжував користуватись кредитною лінією, яка відкрита згідно умов договору. З часом ліміт кредитної лінії збільшено до 60\~000, 00 грн. [PERSON] пізніше втратив роботу, матеріальний стан погіршився, в результаті чого виникла заборгованість перед банком. Відповідачу надійшла пропозиція щодо реструктуризації боргу, при умові збільшення відсоткової ставки за користування кредитом та збільшення терміну дії строку умов договору. 30.07.2021 року [PERSON] підписав кредитний договір №2037053733, але коштів готівкою не отримував. Враховуючи викладене, [PERSON] просить визнати кредитний договір №2037053733 укладений 30.07.2021 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] удаваним, та стягнути із ТОВ «Діджи фінанс» судові витрати. Заперечення ТОВ «Діджи фінанс» стосовно зустрічного позову 16 жовтня 2023 року від ТОВ «Діджи фінанс» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, де відповідач за зустрічним позовом заперечує проти задоволення позову. Зазначає, що між [PERSON] та АТ «ОТП Банк» 30.07.2021 укладено договір № 2037053733, а в матеріалах справи міститься виписка з особового рахунку клієнта та заява на видачу готівки, яка є невід`ємною частиною кредитного договору та є первинним бухгалтерським документом, що підтверджує отримання [PERSON] коштів готівкою за кредитним договором. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2023 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», третя особа Акціонерне товариство «ОТП Банк», про визнання кредитного договору удаваним об`єднано в одне провадження з первісними позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс». Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку розгляду справи подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Представник відповідача адвокат Буняк В.П. у судове засідання також не з`явилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялась належним чином. До початку розгляду справи подала заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Обставини справи, що встановлені судом 30.07.2021 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 2037053733, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 77\~000, 00 грн. строком до 30.07.2026 зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 40,00 % річних. Погашення кредиту та інших нарахованих відповідно до кредитного договору платежів сторони узгодили в Графіку платежів та розрахунку заборгованості вартості кредиту, який є додатком № 1 до кредитного договору. До укладення кредитного договору відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту та анкету заяву на отримання кредиту. До матеріалів справи долучено копію заяви на видачу готівки №49682861 від 30 липня 2021 року, із якої видно, що АТ «ОТП Банк» виплатив [PERSON] за кредитним договором №2037053733 від 30.07.2021 року 77\~000, 00 грн., про що свідчить підпис [PERSON] . Набуття позивачем прави вимоги за кредитним договором підтверджується договором факторингу, укладеним між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінас» 21.10.2022 року. Заборгованість [PERSON] становить 99\~183, 30 грн., яка складається із 73\~135, 16 гривень - заборгованості по тілу кредиту, 26\~048, 14 грн. - заборгованості по відсотках та 0,00 гривень заборгованості по комісії. 28 листопада 2022 рок ТОВ «Діджи Фінанс» направлено на адресу [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Згідно із ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Нормами ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України). Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 1054\~ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи наведете та те, що відповідач не виконує взяті на себе грошові зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 99\~183, 30 грн., яка нічим не спростована та право вимоги якої перейшло до позивача, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову в повному обсязі. Щодо зустрічного позову. Відповідно до ч. 1 статті 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 статті 215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (частини перша, друга статті 235 ЦК України). Аналіз статті 235 ЦК України свідчить, що сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків. За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 викладено правовий висновок, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц. Для визнання правочину удаваним слід мати на увазі, що обидві сторони правочину діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. Як уже встановлено вище, між АТ «ОТП Банк» та відповідачем 30 липня 2021 року укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 77 000, 00 грн. строком до 30.07.2026. Обґрунтовуючи зустрічний позов, [PERSON] посилається на те, що він уже укладав з АТ «ОТП Банком» кредитний договір №2018440811 від 31.03.2018, за яким через певні поважні причини виникла заборгованість. Тому за пропозицією банку щодо реструктуризації боргу при умові збільшення відсоткової ставки та терміну дії умов договору, 30 липня 2021 року укладений оспорюваний правочин, за яким він коштів готівкою не отримував. Разом з тим, проаналізувавши зміст оспорюваного договору, видно вказаний правочин вчинений сторонами у належній формі, його умови погоджені сторонами, викладені чітко та зрозуміло, сторони додатково підтверджували про те, що розуміють умови договору та його правові наслідки. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не надав жодного належного та допустимого доказу наявності підстав для визнання Кредитного договору №2037053733 від 30 липня 2021 року недійсним. Надані відповідачем копії кредитного договору №2018440811 від 31.03.2018 та розрахунок заборгованості за вказаним договором також не підтверджують доводів позовних вимог. Аргументи [PERSON] щодо неотримання коштів за оспорюваним кредитним договором спростовується самим змістом Договору та заявою на видачу готівки. Суд звертає увагу на те, що заява на видачу готівки, яка підписана відповідачем, і є тим первинним документом, який підтверджує видачу коштів за кредитним договором. Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки позов [PERSON] необґрунтований та недоведений. Щодо судових витрат Як передбачено ч.1,2,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як передбачено ч. 4 та 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмет спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, виходячи із положення ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, при цьому відповідач не висловив жодних заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача сплачений ТОВ «Діджи фінанс» судовий збір у розмірі 2\~684, 00 грн., та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved