Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-25 00:00:00

08.12.2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позов позивач зазначила, що з 24.10.2017 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 09.11.2022 року про справі №383/897/22 було розірвано. Під час шлюбу у них народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] , який наразі проживає разом з нею, спору щодо місця проживання дитини в даний час не виникало. Вказує, що відповідач є працездатною особою, однак тривалий час не приймав участі в утриманні сина [PERSON] та відмовляється надавати матеріальну допомогу на його утримання, тому є підстави вважати що і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дитини. Посилаючись на вказані обставини просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала заяву про розгляд справи без її участі, позовну заяву підтримала та просила її задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що постійно надавав кошти на утримання сина на рахунок і готівкою, купував одяг, медикаменти, також допомагав безпосередньо колишній дружині, а тому твердження позивача про те, що тривалий час не приймав участі в утриманні сина та в подальшому буде ухилятись від його утримання не відповідають дійсності. На даний час не працює, з 19.08.2022 року був звільнений з роботи за згодою сторін, відтак його матеріальне забезпечення не дозволяє сплачувати аліменти в розмірі, визначеному позивачем. Крім того хворіє на туберкульоз, внаслідок чого проходить лікування (а.с.22-24). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 24.10.2017 року Бобринецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №41, який рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 09.11.2022 року про справі №383/897/22 було розірвано, що підтверджується копією вказаного рішення суду (а.с.8-10). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.09.2020 року (а.с.7). Спільний син сторін проживає разом з позивачем, що не заперечувалось відповідачем. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч.1 ст.191 СК України). Суд також враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного з батьків з яким проживає дитина. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Заперечуючи проти задоволення позову відповідач посилався на те, що в добровільному порядку сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] , на підтвердження чого надав платіжні інструкції про здійснення переказу коштів на рахунок отримувача [PERSON] , а саме: 20.01.2023 року в сумі 1005,03 грн. з призначенням переказу аліменти за січень 2023 року; 20.02.2023 року в сумі 1507,54 грн. з призначенням платежу аліменти за лютий 2023 року; 20.02.2023 року в сумі 502,51 грн. з призначенням платежу переказ власних коштів; 10.03.2023 року в сумі 904,52 грн. з призначенням платежу переказ власних коштів; 02.06.2023 року в сумі 402,01 грн. з призначенням платежу переказ власних коштів; 25.09.2023 року в сумі 1507,54 грн. з призначенням платежу аліменти за вересень 2023 року; 11.10.2023 року в сумі 502,51 грн. з призначенням платежу аліменти за серпень; 24.10.2023 року в сумі 1507,54 грн. з призначенням платежу аліменти за жовтень; 01.01.2024 року в сумі 1507,54 грн. з призначенням платежу аліменти за грудень (а.с. 25-35). Крім того, відповідачем надані медичні документи на підтвердження його хвороби на туберкульоз (а.с.37-38). Разом з тим, добровільне надання відповідачем допомоги та утримання сина, яка містять нерегулярний характер та хвороба відповідача на туберкульоз, не є підставою для відмови у стягненні аліментів з огляду на встановлений ст.180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Додану відповідачем копію 11 сторінки трудової книжки на підтвердження його звільнення з роботи, суд до уваги не приймає, оскільки не додано її титульну сторінку, тобто не можливо встановити її належність саме відповідачу (а.с.36). Таким чином, відповідач не надав суду достатніх та переконливих доказів про неспроможність сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі визначеному позивачем. Доказів про розмір своїх доходів відповідач також не надав. Враховуючи викладені обставини справи, а також те, що відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання власної дитини, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), оскільки доказів протилежного матеріали справи не містять, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. При цьому, судом відзначається, що розмір аліментів на утримання сина визначений судом є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом, який регулює сімейні відносини, повинен сплачувати сину, який не призведе до порушення його прав та інтересів. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, враховуючи, що позивач відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при поданні до суду позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved