Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача. 18.12.2023 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог, посилався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . При житті батько не залишив заповіту. Приватним нотаріусом Григорчук З.Р. була заведена спадкова справа № 48960979 і [PERSON] було надано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 23024789 від 03.03.2010 року. [PERSON] був зареєстрований та проживав з батьком до часу його смерті за адресою: [ADDRESS] . Позивач стверджує, що після смерті батька здійснював його поховання, утримував будинок та прибудинкову територію, обробляв земельну ділянку під його обслуговування, сплачував комунальні послуги. Матір [PERSON] була розлучена з батьком та померла, тому позивач є єдиним сином від шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Після смерті батька позивач не виявив документації, щоб підтвердили реєстрацію права власності на збудоване ним нерухоме майно. У зв`язку із цим [PERSON] звертався в орган місцевого самоврядування щодо отримання даних з погосподарського обліку стосовно присвоєння погосподарського номера господарству, років здійснення і завершення будівництва та технічних характеристик збудованого нерухомого майна. Також позивачем здійснено приватизацію земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, будівлі та споруди (спадкове майно). На звернення до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу щодо видачі свідоцтва про право власності на належне нерухоме спадкове майно після смерті [PERSON] нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що позивачем не подано всіх необхідних документів, які підтверджують право власності спадкодавця на належне йому за життя майно. Таким чином, [PERSON] стверджує, що фактично прийнявши спадщину, однак може визнати своє право власності на спадкове майно лише за судовим рішенням. У зв`язку з вище наведеним, позивач просив визнати за ним - [PERSON] , право власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на житловий будинок згідно технічного паспорта літера А загальною площею 68,0 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м., з них коридор площею 8,1 кв.м., кухня площею 20,0 кв.м., кімната площею 16,2 кв.м., кімната площею 23,7 кв.м., а також на будівлі та споруди згідно технічного паспорта літера Б сарай, літера В сарай, літера Г погріб, літера Д вбиральня, що знаходяться за адресою : [ADDRESS] . Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав (а.с.35). Відповідач в судове засідання не з`явився, однак представник Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. (а.с.36-37). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 20.12.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 05.02.2024 року (а.с. 32). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть та копії довідки про смерть, [PERSON] помер [INFO] (а.с.9-10). Згідно з копією свідоцтва про народження [PERSON] його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 23024789 від 03.03.2010 року, приватним нотаріусом Григорчук З.Р. була заведена спадкова справа № 48960979 після смерті [PERSON] (а.с.12). Згідно з копією довідки, виданої приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук З. Р. за № 02-14/53 від 2004.2023 року [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] (а.с.13). Відповідно до копії виписки з погосподарських книг за № 3 особовий рахунок № [NUMBER] за 1990-1995 рр. - господарство [PERSON] складається із: А- житлового будинку загальною площею 68,0 кв.м. житловою площею 39,9 кв.м. - 1986 року побудови, Б -сараю - 1986 року побудови; В - сараю 1986 року побудови; Г - погреба - 1986 року побудови; Д - вбиральні - 1986 року побудови (а.с.14). Згідно з копією довідки № 121 від 10.03.2021 року із Акрешорської сільської ради, [PERSON] постійно проживав в житловому будинку [ADDRESS] . В цьому ж будинку постійно проживав та проживає і по цей час [PERSON] (а.с.15). Відповідно до копії виписки з рішення вісімнадцятої сесії Яблунівської селищної ради «Про передачу земель у приватну власність» рішенням вісімнадцятої сесії сільської ради народних депутатів Яблунівської селищної ради, [PERSON] було надано в приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та для ведення особистого підсобного господарства загальною площею - 0,42 га. (а.с.16). Згідно з копією рішення восьмого демократичного скликання двадцять п`ятої чергової сесії Яблунівської селищної ради було вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, кадастровий номер: 2623680401:001:0021, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та передано у власність земельну ділянку [PERSON] (а.с.18). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 357061380 від 05.12.2023 на земельну ділянка площею 0.25 га. за кадастровим номером 2623680401:01:001.002, [PERSON] зареєстрований одноосібним власником цієї земельної ділянки (а.с.18-20). Згідно з копією виписки з інвентаризаційних матеріалів за № 70044 від 01.10 2021 р., виданої ОКП «Коломийське МИТІ» в урочищі Гори (колишній Лазок), 47 у с. Акрешори Косівського району Івано-Франківської області знаходиться житловий будинок «А» загальною площею 68,0 кв.м. житловою площею 39,9 кв.м. господарські будівлі і споруди: сарай «Б», сарай «В», погріб «Г», вбиральня «Д». Згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації право власності не зареєстроване (а.с.21). Відповідно до копії технічного паспорту за адресою: [ADDRESS] розміщено житловий будинок «А» загальною площею 68,0 кв.м, житловою площею 39.9 кв.м, а також сарай «Б», сарай «В», погріб «Г» та вбиральня «Д». Житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами побудовані у 1986 р. Самочинного будівництва не виявлено (а.с.22-26). Згідно з висновком про вартість об`єкта оцінки, який виданий 17.01.2022 року суб`єктом оціночної діяльності - оцінювачем [PERSON] ринкова вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , станом на дату оцінки становить 96 450 грн. (а.с.27-28). Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 02-31/1193 від 19.08.2021 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] з підстав того, що не подано всіх необхідних документів, які підтверджують право власності спадкодавця на належне йому за життя майно (а.с.29). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно, яке є об`єктом спадщини. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У ч. 1 ст. 1269 ЦК України зазначено, що \~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено у підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно п. 23 постанови пленуму\~Верхового суду\~України №\~7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В пункті п. 3.3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві. Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті батька [PERSON] , що підтверджуються довідкою, виданою приватним нотаріусом Григорчук З.Р. та копією постанови нотаріуса про відмову в у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 13, 29). [PERSON] прийняв спадщину у встановленому законом порядку, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від неї. Після смерті батька здійснював його поховання, утримував будинок та прибудинкову територію, обробляв земельну ділянку під його обслуговування, сплачував комунальні послуги. Крім того, [PERSON] оформив право власності на земельну ділянку, на якій розташоване спадкове майно, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.18-20). Ураховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку що спадкодавець [PERSON] за життя володів вищезазначеним майном, а спадкоємець [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, у встановленому законом порядку прийняв спадщину, спору щодо спадкового майна немає, однак оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з чим його право підлягає захисту у судовому порядку.

Outcome: approved