Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

05 січня 2024 року заявниця [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з заявою про видачу обмежувального припису відносно її брата [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначила, що вона з її дочкою [PERSON] , сестрою [PERSON] та братом [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . З вересня 2022 року брат створив для заявниці та її дочки нестерпні умови проживання у вище вказаній квартирі, протягом тривалого часу систематично вчиняє психологічне та фізичне насильство, яке проявляється у висловлюваннях нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою, шантажем. Він не працює, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем та часто перебуває з ознаками наркотичного сп`яніння. У зв`язку з тривалим та систематичним вчиненням [PERSON] домашнього насильства, рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25.10.2023 року було видано обмежувальний припис відносно її брата [PERSON] та визначено заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , строком на 4 місяці. Після ухвалення рішення останній проходив лікування в церкві на протязі 6 місяців та почав мешкати разом з матір`ю в селі Новопетрівка Запорізької області, але продовжував вчиняти відносно сім`ї заявниці домашнє насилля. Відтак, 04.11.2023 року працівниками поліції було складено два термінових заборонних приписи стосовно [PERSON] . В результаті дій [PERSON] вона та її донька не можуть спокійно жити. Заявниця зазначає, що постійно відчуває страх та моральний тиск з боку [PERSON] . Переймаючись за себе та за здоров`я своєї доньки [PERSON] змушена звернутися до суду за захистом у вигляді заяви про винесення обмежувального припису. Заявниця в судовому засіданні підтримала вимоги заяви та наполягала на її задоволенні. Зазначила, що в останній розмові засобами телефонного зв`язку брат погрожував їй розправою, зазначав, що він на даний час проходить військову службу та може використати зброю проти неї та її дитини. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Письмових заперечень відносно заяви про обмежувальний припис до суду не направляв. Під час виклику у судове засідання засобами телефонного зв`язку повідомив, що на даний час призваний на військову службу за мобілізацією та знаходиться за межами міста Запоріжжя, щодо заяви своєї сестри [PERSON] заперечував, зазначив, що таким чином остання бажає позбавити його права володіння спільним майном. Відповідно до ч.1 ст.350-5\~ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов до таких висновків. Згідно з паспортом громадянки України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] [INFO] , місце проживання останньої зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 06.07.2004 року (а.с.3). За рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25 жовтня 2022 року заяву [PERSON] задоволено, видано обмежувальний припис відносно [PERSON] з визначенням відповідних заборон, строком на 4 місяці. Згідно описової частини рішення відносно [PERSON] виносилися термінові заборонні приписи 03.09.2022 року, 28.09.2022 року, 01.10.2022 року у зв`язку із вчиненням ним домашнього насильства стосовно постраждалої особи [PERSON] (а.с.4-6). Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї/особи проведеної фахівцями ЗМЦСС розпочатого 08.12.2023 року закінченого 08.12.2023 року, згідно з висновком доданим за результатами проведеного дослідження, встановлено, що сім`я [PERSON] перебуває у складних життєвих обставинах, на них здійснюється психологічний тиск з боку її брата [PERSON] , тривалість обставин має тривалий час (більше року), та має середньої складності тип перебігу. Дитина страждає від психологічного насилля з боку брата своєї матері [PERSON] , під час його візитів за адресою проживання (а.с.7-10). Згідно з терміновими заборонними приписами стосовно кривдника [PERSON] серії [NUMBER] по відношення до потерпілої [PERSON] від 04.11.2023 року встановлено факт психологічного насилля по відношенню до останньої (а.с.12). Згідно з терміновими заборонними приписами стосовно кривдника [PERSON] серії [NUMBER] по відношення до потерпілої [PERSON] від 04.11.2023 року встановлено факт вчинення домашнього насильства психологічного характеру, а саме висловлювання словесних образ і погроз по відношенню до останньої (а.с.13). Крім письмових доказів, в судовому засіданні досліджено шляхом відтворення з електронних носії інформації відеозаписи надані заявницею, з яких вбачаються факти застосування [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру по відношенню до [PERSON] і [PERSON] . При цьому [PERSON] за зовнішніми ознаками перебував у стані сп`яніння, про що свідчить нестійка хода, млява мова, неадекватна поведінка. Із запису телефонної розмови заявниці та [PERSON] встановлено факт погрози завдання шкоди здоров`ю та життю [PERSON] з боку останнього. Судом здійснено запит до Запорізького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для встановлення місця знаходження [PERSON] та 18.01.2024 року отримано відповідь, що [PERSON] з 07.12.2023 року призваний на військову службу за мобілізацією. З листа Служби (управління) у справах дітей відділу по Комунарському району Запорізької міської ради встановлено, що малолітня [PERSON] з 25.11.2022 року перебуває на профілактичному обліку, як така, що опинилась у складних життєвих обставинах, через вчинення домашнього насильства з боку дядька (брата матері) [PERSON] (а.с.14). Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним\~Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст.350-1\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Пунктом 1 ч.1 ст.350-2\~ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1ст.350-3 ЦПК України). Згідно з п.п.3, 14, 17 ч.1ст.1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.24\~Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п.1 ч.1ст.26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Згідно з ч.2 ст.26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 статті 26\~цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч.4 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству») У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зазначено, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України\~про адміністративні\~правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст.3\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти). Необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню. Частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1, ч.2 ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.95\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 6 ст.81, ч.1 ст.89\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідженими судом доказами, зокрема рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25.10.2023 року, терміновими заборонними приписами стосовно кривдника, відеозаписами та аудіозаписами телефонних розмов підтверджено вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] та її дочки [PERSON] . Приймаючи до уваги досліджені докази, суд дійшов висновку про наявність обставин, які входять до предмету доказування у даній справі та доведеності факту вчинення [PERSON] психологічного насильства щодо заявниці та її малолітньої дитини. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства в сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Враховуючи надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, заявник, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому суд доходить висновку про обґрунтованість заяви. Суд вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалих осіб, такі ризики є реальними. Перебування [PERSON] на військовій службі не зменшує таку вірогідність, адже останній за законом може бути тимчасово звільнений від несення обов`язків військової служби, наприклад під час перебування у відпустці. Крім того, зі змісту аудіозапису телефонної розмови встановлено, що навіть перебуваючи на військовій служб, [PERSON] має намір вчинити домашнє насильство. Тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту заявниці та її малолітньої дитини необхідно застосувати обмежувальний припис щодо [PERSON] строком на 6 місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав. Відтак, суд вважає, що вимоги заяви про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав підлягають задоволенню у повному обсязі. Запропоновані у заяві заходи тимчасового обмеження жодним чином не спрямовані на позбавлення права володіння [PERSON] своїм майном, адже стосуються передусім заборони відвідування останнім кімнати, де мешкають [PERSON] і [PERSON] , відповідно до порядку користування квартирою, який фактично склався. Згідно з ч.4 ст.350-6\~ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Також суд роз`яснює, що відповідно до ст.350-7\~ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.

Outcome: approved