Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Направленим позовом заявник просить стягнути з відповідача моральну шкоду. В обґрунтування заявленого суду зазначив наступне. Позивач є батьком дитини з інвалідністю, яка перебувала на навчанні у відповідача. За час відвідування закладу дитині спричинено тілесні ушкодження. Такими діями, а також внаслідок перенесених страждань від спричинених ушкоджень, завдало моральну шкоду, яку позивач просить стягнути з відповідача. Загалом, третя особа з початку відвідування даного навчального закладу дитиною, ставилась до неї упереджено, кожен раз виказувала безпідставні претензії і невдоволення з приводу відвідування [PERSON] навчального закладу. Подібних проблем з іншими вихователями навчального закладу не відбувалось. Врешті, після отриманих тілесних ушкоджень, позивач вирішив перевести дитину у інший навчальний заклад. Дана подія також негативно відобразилась на синові, оскільки, з урахуванням наявних проблем із здоров`ям, складно було організувати навчальний процес у іншому закладі. Дитина звикла до попереднього місця навчання, більш менш адаптувалась. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, однак у подальшому здійснено перехід до спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання. У судовому засіданні позивач вимоги підтримав й просив їх задовольнити. Повідомив суду, що вважає винуватою безпосередньо у спричиненні тілесних ушкоджень третю особу саме за безвідповідального ставлення якої до власних посадових обов`язків дитина зазнала тілесних ушкоджень. Жодних проблем з іншими працівниками даного навчального закладу не відбувалось. Відповідач у судовому засіданні заперечував задоволення позову. Вважає відсутніми підстави для задоволення вимог. Факту спричинення тілесних ушкоджень за час виховного процесу у навчальному закладі відповідач не спростовував, однак такі ушкодження спричинені з вини самого постраждалого. Більше того, заявлений позов не підтверджений доказами спричинення моральної шкоди. У судовому засіданні третя особа дала пояснення, якими повідомила суду наступне. Дійсно, за час її зміни син позивача зазнав розсічення голови, яке було спричинено металевою частиною гойдалки під час відвідування дитячого майданчику. Дитина каталась на даній гойдалці, потім злізла, хитнула сидіння гойдалки і шляхом назад відбулось нанесення травми. Не вважає виникненням даної події її виною, оскільки гра відбувалась миттєво. Дослідив надані суду матеріали, допитав свідка, судом установлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання, отримував код платника податків, є одиноким батьком [PERSON] [INFO] (мати [PERSON] померла). Дитина має інвалідність з дитинства - атиповий аутизм з якісними порушеннями соціальної взаємодії, комунікації, стереотипними формами поведінки, сенсорними розладами, когнітивною недостатністю, що відповідає помірному ступеню. Розлад поведінки у вигляді опозиційно-протестних реакцій, ауто-та гетероагресією, супутній діагноз - розлади експресивного та рецептивного мовлення. 25 квітня 2023 року [PERSON] був доставлений до лікарні № 2 м. Житомира із відкритою раною голови, забійно-рваною раною лобу. Після надання допомоги рекомендовано амбулаторне лікування. 27 квітня 2023 року затверджено акт про нещасний випадок, що стався із здобувачем освіти КНЗ "Кмитівська спецшкола - інтернат". Акт містить наступну інформацію. Син позивача 25 квітня 2022 року о 18 годині 5 хвилин, після занять за інтересами на дитячому майданчику, хитнув підвісну гойдалку, яка, рухаючись у зворотньому напрямку вдарила дитину у лобову частину голови, що спричинило їй забійно - рвану рану. Подія розгорталась дуже швидко, упередити, зупинити її вихователька не змогла. Причини нещасного випадку - особиста необережність пов`язана із значними труднощами в розумінні соціального контексту ситуації, правил поведінки, навіть зі значною допомогою дорослого, стереотипні рухи, аутостимуляція, тяжкі прояви небажаної поведінки. Особа, яка допустила порушення правил і норм, вимог нормативно - правових актів охорони праці вихователь [PERSON] . 28 квітня 2023 року [PERSON] була звільнена з виховних годин у комунальному навчальному закладі "Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат" Житомирської обласної ради. 25 серпня 2023 року [PERSON] подав заяву про відрахування сина [PERSON] з навчального закладу у зв`язку із переходом у Коростишівську спецшколу. Того ж дня наказом по навчальному закладу відповідачем [PERSON] відраховано зі складу учнів. Допитана у суді свідок [PERSON] дала наступні показання. Позивач її рідній брат у якого є син [PERSON] з інвалідністю дитинства. Вона з братом проживають у одному будинкові на два входи, тому обізнана з особистим життям брата, зокрема щодо хвороби сина. Племінника дуже добре знає і значну частину часу йому приділяє. У тому числі часто свідок завозила і забирала дитину у Кмитівську спецшколу. Знає особисто про проблеми між [PERSON] і племінником. З жодним іншим вихователем не було проблем щодо племінника. Дійсно, племінник має особливості, які, у силу захворювання, не є простими, але зрозумілі і передбачувані. Якось класовод зателефонувала і повідомила про отримання тілесних ушкоджень [PERSON] . Приїхала свідок разом із братом до навчального закладу. Побачили дитину з розсіченням голови. [PERSON] нічого не пояснювала з приводу механізму виникнення ушкодження, просто казала, що дитина вдарилась головою об гойдалку на дитячому майданчику. Вже потім, з висновку навчального закладу з`ясували, що дитина каталась на гойдалці, злізла, хитнула сидіння і шляхом назад вона вдарила дитину по голові. Яким чином гойдалка опинилась біля голови, якщо та частина сидіння гойдалки, яка хитається дитині по коліно ні хто не пояснив. Вочевидь, що дитина перебувала на землі коли гойдалка рухом назад контактувала з головою. Однак, таких нюансів ніхто не з`ясовував обмежившись тим, що дитина сама винна у спричиненні тілесних ушкоджень. Вірогідно, що спричинення ушкоджень відбулось у інший, нікому неповідомлений спосіб. Після отримання зазначених ушкоджень дитина дуже замкнулась у собі, схудла на чотири кілограми. Батько і свідок дуже злякались такого розвитку подій. Постійно перебували під наглядом лікарів, аби не відбулось ускладнень як фізіологічних так і психічних. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів тощо (частина перша та друга статті 23 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ст. 1167 ЦК України). Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ст. 1172 ЦК України). Шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, закладу охорони здоров`я чи іншого закладу, що зобов`язаний здійснювати нагляд за нею, а також під наглядом особи, яка здійснює нагляд за малолітньою особою на підставі договору, ці заклади та особа зобов`язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо малолітня особа перебувала в закладі, який за законом здійснює щодо неї функції опікуна, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану нею, якщо не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Якщо малолітня особа завдала шкоди як з вини батьків (усиновлювачів) або опікуна, так і з вини закладів або особи, що зобов`язані здійснювати нагляд за нею, батьки (усиновлювачі), опікун, такі заклади та особа зобов`язані відшкодувати шкоду у частці, яка визначена за домовленістю між ними або за рішенням суду. Обов`язок осіб, визначених частиною першою цієї статті, відшкодувати шкоду, завдану малолітньою особою, не припиняється у разі досягнення нею повноліття. Після досягнення повноліття особа може бути зобов`язана судом частково або в повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану нею у віці до чотирнадцяти років життю або здоров`ю потерпілого, якщо вона має достатні для цього кошти, а особи, які визначені частиною першою цієї статті, є неплатоспроможними або померли (ст. 1178 ЦК України). Судовою практикою щодо моральної шкоди суди виснували наступне. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 3.08.2022 року в справі № 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21). У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне (постанова ВС від 3 липня 2023 року у справі 523/10085/19 (номер рішення в реєстрі 111939425), постанова ВС від 14 січня 2019 року у справі № 751/8121/17 (номер рішення в реєстрі 79472791), постанова ВС від 26 жовтня 2022 року у справі 243/6516/21 (номер рішення в реєстрі 107011720). Проаналізувавши фактичні обставини справи, вимоги законодавства й усталену судову практику у даних правовідносинах (рішення ВСУ від 8 квітня 2009 року у справі №6-27079св08, номер рішення у реєстрі3512897), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає доведеним факт спричинення шкоди здоров`ю сина позивача, що відбулось унаслідок його травмування під час учбового процесу у навчальному закладі. [PERSON] , перебуваючи у трудових відносинах з комунальним навчальним закладом "Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат" Житомирської обласної ради і будучи відповідальною особою по здійсненню нагляду за [PERSON] , не належним чином виконувала свої посадові обов`язки унаслідок чого дитині були спричинені тілесні ушкодження у вигляду забійно-рваної рани голови. Відсутність протиправності і вини відповідачем та третьою особою у суді доведено не було. Такими тілесними ушкодженнями [PERSON] були спричинені як фізичні страждання так і душевні. Заявлені вимоги про отримання дитиною психологічної травми, суд вважає, знайшли своє об`єктивне підтвердження у ході розгляду справи. Їх обсяг і глибина не можуть бути компенсовані ніякими матеріальними благами, однак, з урахуванням обсягу заявлених позивачем вимог, грошової компенсації у розмірі 50 тисяч гривень, на переконання суду, буде найменшим його відшкодуванням. Приймаючи рішення у даному обсязі суд не приймає до уваги, як доказ, що спростовує винуватість і вину відповідача акт про нещасний випадок, оскільки травмування дитини під час перебування у навчальному закладі, тим більше спеціалізованого характеру, вимагають особливо ретельного й зваженого відношення до кожного вихованця. Тим більше не спростовують елементи складу правопорушення і озвучений відповідачем спосіб спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , оскільки, як достеменно наведено свідком, що навіть не спростовувалось ані відповідачем ані третьою особою, встановлена навчальним закладом версія подій щодо травмування дитини, більше викликає запитань, аніж відповідей на них. Більше того, як установлено судом у ході розгляду справи подібне і безвідповідальне ставлення до виконання посадових обов`язків працівника [PERSON] мало непоодинокий характер до травмування [PERSON] . За вжиття невідкладних заходів адміністрацією навчального закладу ризики виникнення подібних ситуацій максимально би зменшувались. Заявлення вимог до навчального закладу у якому відбулось травмування дитини вважається судом обґрунтованим, оскільки регламентовано зазначеними раніше вимогами закону. Результати вирішення спору дають підстави стягнути з відповідача на користь держави судові витрати за розгляд даної справи, оскільки позивач звільнених від їх сплати відповідно до закону. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved