Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

ТОВ «Житомиргаз Збут» в лютому 2023р. звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за спожитий природний газ в сумі 4525,18 грн., інфляційні витрати у розмірі 53,69 грн. та 3% річних у розмірі 9,51 грн. Позов обґрунтовувано тим, що відповідач є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] , та йому відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Проте, у порушення вимог Правил постачання природного газу відповідач не забезпечив своєчасну та повну оплату вартості природного газу в період з 01.01.2022р. по 20.01.2023р., у зв`язку з чим допустив заборгованість у сумі 4525,18 грн. Крім того, відповідачу здійснено нарахування інфляційних витрат у розмірі 53,69 грн. та 3% річних в розмірі 9,51 грн. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 03.04.2023р. у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явилась, від неї 25.01.2024р. надійшла заява про розгляд справи без її участі. Від відповідача відзив на позов до суду не надходив. Копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 03.04.2023р. та копією позовної заяви з додатками, а також судові повістки про виклик до суду, судом направлялися за зареєстрованою адресою проживання відповідача, однак повернулись на адресу суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з постановою Верховного Суду від 18 березня 2021 року за справою № 911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами по справі виникли правовідносини, пов`язані з наданням послуг по газопостачанню, які врегульовані ст.714 Цивільного кодексу України, Правилами постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 59-62). Відповідно до розрахунку споживання природного газу, по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого 31.05.2019р. за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за спожиті послуги газопостачання станом на 20.01.2023 становить 4525,18 грн. (а.с. 11, 12). Вбачається, що позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат 53,69 грн. та 3% річних у розмірі 9,51 грн. на суму заборгованості, що підтверджується розрахунком ТОВ «Житомиргаз Збут». Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача кореспондує обов`язок, серед інших, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. За змістом статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно пункту 6 частини 1 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору. Згідно статті 162 ЖК України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору, що передбачено ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до п.2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2496, договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст. ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. За умовами Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам підтвердженням приєднання до умов договору є підписана та повернута заява-приєднання, та/або сплачений споживачем рахунок постачальника за поставлений природний газ, та/або фактичне споживання природного газу. Згідно із п.13 розділу ІІІ Правил розрахунки за послуги з газопостачання можуть поводитись на підставі даних про об`єм (обсяг) газу визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний період. Відповідно до п.30 розділу ІІІ Правил в разі коли між побутовим споживачем і постачальником не досягнуто згоди про надання послуг з газопостачання, розмір їх оплати, відшкодування збитків, спірні питання вирішуються в судовому порядку. Оскільки відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано розміру заборгованості, що утворилась у зв`язку з неналежною оплатою послуг з постачання природного газу, тому слід вважати доведеним наявність заборгованості відповідача за надання послуг з постачання природного газу у заявленому розмірі. Крім того, щодо інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, то таке полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13. Отже, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат в розмірі 53,69 грн. та 3% річних в розмірі 9,51 грн. також підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позову. Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684, 00 грн., сплачений позивачем за подання позовної заяви до суду.

Outcome: approved