Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

Позивач 20.09.2023 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення штрафу за не виконання умов попереднього договору від 19.05.2023 у сумі 5\~000 доларів США, що становить на 13.09.2023 за офіційним курсом НБУ 182\~840 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.05.2023 між [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір, який посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Дімітровою Т.А. Відповідно до п.1 та п.2 договору, сторони зобов`язали у майбутньому, в термін до 01.09.2023 укласти договір купівлі-продажу нерухомості, предметом якого є житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка за тією ж адресою. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору, покупець передав, а продавець отримав 5\~000 доларів США в якості авансу. Через декілька днів позивачу стало відомо, що відповідач не зняв будинок з продажу, а й далі показує його потенційним покупцям. Спочатку відповідач просив трохи почекати, а потім перестав брати трубку. 05.09.2023 позивач поїхав до будинку і [PERSON] був вдома, передав позивачу 5\~000 доларів США та повідомив, що нічого йому більше не винен. Однак, у п.8 договору, сторони передбачили подвійний розмір повернення авансу, у разі ухилення продавця від укладення договору купівлі-продажу. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.10.2023 справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Справа 24.10.2023 надійшла до Приморського районного суду м. Одеси та ухвалою від 26.10.2023 справа прийнята до провадження судді Бондаря В.Я., провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 12.12.2023. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 12.12.2023 розгляд справи було відкладено до 30.01.2024. У судове засідання 30.01.2024 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися судом у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] 25.01.2024 звернувся до суду з заявою про проведення підготовчого засідання за його відсутності, однак оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд розцінює таку заяву як про проведення судового засідання за відсутності представника позивача. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за відсутності заперечень представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 02 лютого 2024 року. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~оцінивши докази\~в їх\~сукупності,\~приходить до\~наступних висновків.\~ Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 09 травня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, згідно п.1 та п.2 якого, сторони зобов`язалися у майбутньому, в термін до 01.09.2023, укласти договір купівлі-продажу нерухомості (основний договір) у встановленій законом формі та на умовах, визначених цим договором. Майном, що буде предметом договору купівлі-продажу є: житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 233,8 кв.м.; земельна ділянка з кадастровим номером: 5123755800:02:005:005 за адресою: [ADDRESS] . Пунктами 5.1, 5.2 попереднього договору визначено, що на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу покупець передав, а продавець отримав від покупця грошові кошти у сумі 184\~328 гривень, що еквівалентно 5\~000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору. Зазначена вище сума розцінюється сторонами як аванс у рахунок наступного договору купівлі-продажу. Пунктом 8 попереднього договору, закріплено, що сторони домовилися про те, що у разі відмови (ухилення) продавця від укладення договору купівлі-продажу у визначений пунктом 1 цього попереднього договору термін та на вище визначених умовах, він повертає покупцю суму попереднього авансу в подвійному розмірі, у разі відмови покупця від укладення договору купівлі-продажу, сума переданого авансу залишається у продавця. Неможливість укладення у зв`язку із незалежними від продавця причинами, у тому числі арештом майна, є підставою для зміни строку укладення основного договору. З інформаційної довідки №332498832 від 16.05.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що [PERSON] з 29.07.2022 є власником земельної ділянки та житлового будинку, які мали бути предметом договору купівлі-продажу за попереднім договором. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частин 1-3 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Попередній договір є одним з різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому, для попереднього договору, наряду з іншими його умовами повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору. Тобто у попередньому договорі, крім основного зобов`зання, може бути передбачена відповідальність сторін з того, чи іншого питання, зокрема за неналежне виконання зобов`язання у виді штрафних санкцій. Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові. Позивач вказує, що грошові кошти передані відповідачу як аванс були повернуті йому відповідачем. Відповідно до ст.ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд приходить до висновку, що позивачем не наведено та не надано жодного переконливого та належного доказу, згідно якого вбачалось би, що попередній договір не було виконано, що умови попереднього договору були порушенні саме майбутнім продавцем [PERSON] . До суду окрім попереднього договору та відомостей про право власності відповідача станом на 16.05.2023, тоді як за умовами попереднього договору купівлі-продаж будинку та земельної ділянки мало відбутися до 01.09.2023, не представлено жодних доказів, що свідчить про безпідставність позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підстав ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed