Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та 3 % річних, в якій просив суд стягнути з відповідача борг в розмірі 9900 доларів США, 3 % річних в розмірі 871,56 доларів США, всього 10771,56 (десять тисяч вісімсот сімсот сімдесят один) доларів США; вирішити питання про стягнення судових витрат, з яких витрати на правничу допомогу в розмірі 15500 грн та судовий збір у розмірі 4093,20 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно розписки від 19.02.2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 9900 (дев`ять тисяч дев`ятсот) доларів США, і зобов`язався повернути отримані кошти в строк до 15 серпня 2020 року. [PERSON] борг у визначений договором позики строк не повернув. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, позивач вважає, що борг підлягає стягненню з урахуванням 3% річних за весь час прострочення. Позивач зазначає, що оскільки відповідач [PERSON] позичив гроші в іноземній валюті в розмірі 9900 доларів США, то й повернути повинен борг в такій самі валюті з урахуванням 3 % річних. Ухвалою суду від 14 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. Встановлено відповідачу строк 15 днів на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. В позовній заяві та в заявах з процесуальних питань сторона позивача не висловила заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до положень п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 19 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі укладено договір позики грошових коштів на суму 9900 доларів США, що складає еквівалент 242779,00 грн, про що [PERSON] власноручно складено розписку від 19 лютого 2020 року. За умовами договору [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 9900 (дев`ять тисяч дев`ятсот) доларів США, що складає еквівалент 242779,00 грн (двісті сорок дві тисяч сімсот сімдесят дев`ять гривень 00 копійок) та зобов`язався повернути борг до 15 серпня 2020 року. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не збігатися з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передання коштів у борг. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідач свої зобов`язання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу в розмірі 9900 доларів США в строк до 15 серпня 2020 року не повернув. Вказаний висновок суду підтверджується змістом оригіналу розписки від 19 лютого 2020 року, на якій відсутні відмітки про виконання свого обов`язку відповідачем та оригінал якої зберігається у позивача. У зв`язку із викладеним суд вважає, що відповідач не виконав належним чином виконав взяті, у зв`язку з чим має перед позивачем заборгованість у розмірі 9900 доларів США грн, у зв`язку з чим майнові права позивача підлягають захисту в судовому порядку. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19). При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). У зв`язку із порушення строку виконання грошового зобов`язання за розпискою від 19.02.2020 [PERSON] зобов`язаний сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми за період з 16.08.2020 до 28.07.2023 у розмірі 871,56 доларів США. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання і іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За змістом пункту 30.1 статті 30 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2346-ІІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або і припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов , договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц дійшла висновку, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в іноземній валюті відповідає вимогам закону та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, а відтак суд вважає за можливе здійснити стягнення заборгованості за розпискою в іноземній валюті. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4093,20 грн, що підтверджується квитанцією від 11.08.2023. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 4093,20 грн. Позивачем у позовній заявлено, що окрім сплати судового збору, ним понесено судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15500 грн. Судом встановлено, що згідно Договору № 116/21 ПРО НАДАННЯ ПРОФЕСІЙНОЇ ПРАВНИЧОЇ ДОПОМОГИ від 29.12.2021, адвокат Гаврилов Дмитро Олексійович та [PERSON] уклали договір, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат надає клієнту наступні види професійної правничої допомоги, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити вартість наступних видів правничої допомоги, але не обмежено: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності Клієнта; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - надання правничої допомоги Клієнту у кримінальному провадженні, зокрема як свідку, потерпілому; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; - представництво інтересів Клієнта у всіх судах будь-якої інстанції та спеціалізації в т.ч. місцевих судах: місцевих загальних судах; місцевих господарських судах; місцевих адміністративних судах; апеляційних судах: апеляційних судах з розгляду цивільних і кримінальних справ; апеляційних господарських судах; апеляційних адміністративних судах; Верховному Суді; Конституційному Суді України під час здійснення цивільного, господарського, кримінального, адміністративного та конституційного судочинства, у третейських судах під час третейського розгляду; у міжнародному комерційному арбітражі під час арбітражного провадження, а також в інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами; - надання Клієнту правничої допомоги під час виконання судових рішень, постанов у справах про адміністративні правопорушення, виконавчих написів нотаріуса, інших виконавчих документів; представництво інтересів Клієнта як учасника виконавчого провадження; - представництво інтересів Клієнта під час проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, оперативно-розшукових заходів, під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема, під час обшуку, огляду, тимчасового доступу до речей і документів, опитувань тощо; - інша професійна правнича допомога, не заборонена Законом (п. 1.1 Договору). Згідно з пунктом 3.1 Договору розмір, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), порядок його оплати (попередня оплата, післяплата, оплата частинами тощо), підстави для зміни розмір гонорару, умови повернення тощо, а також конкретні види професійної правничої допомоги, які надаються Адвокатом за цим Договором визначаються за домовленістю сторін в додатковій угоді до договору та конкретизуються в акті приймання-передачі виконаних послуг. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи; обсяг виконані Адвокатом робіт; час, що витрачений адвокатом для надання відповідних послуг з професійної правничої допомоги; обсяг наданих адвокатом послуг з професійної правничої допомоги; ціна позову та/або значення справи для сторони, в тому числі вплив вирішення справи на репутації сторони або публічним інтересом до справи, фінансовий стан Клієнта та інші істотні обставини. 28.07.2023 адвокат Гаврилов Дмитро Олексійович та [PERSON] уклали Додаткову угоду №2 до договору про надання професійної правничої допомога № 116/21 від 29.12.2021, якою визначили запланований перелік послуг, які надає Адвокат Клієнту в межах Договору про надання професійної правничої допомоги № 116/21 від «29» грудня 2021 року (надалі - «Договір»), та їх вартість, відповідно до п. 3.1. Договору в розмірі 14500 грн, а саме: 1) Надання консультації щодо наслідків невиконання боржником боргового зобов`язання, наслідків подання позову про стягнення боргу, аналіз законодавства з приводу спірних правовідносин, вивчення практики застосування судами законодавства, що регулює дані правовідносини, які використані при складанні позовної заяви 2) Написання позовної заяви про стягнення боргу, 3 % річних, інфляційних втрат, процентів за користування позикою, клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, проведення розрахунку 3 % річних, інфляційних втрат, процентів за користування позикою, направлення позовної заяви 3) Участь в судових засіданнях у разі необхідності ЗАГАЛЬНОЮ ВАРТІСТЮ 15500 грн. Згідно з Актом № 2 від 10.08.2023 про надання послуг з професійної правничої допомоги відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги № 116/21 від 29.12.2021 Адвокат передав, а Клієнт прийняв, надані в межах Договору про надання професійної правничої допомоги № 1016/21 від 29.12.2021 (надалі - «Договір»), та додаткової угоди № 2 від 28.07.2023 правничі послуги: - Надання консультації щодо наслідків невиконання боржником боргового зобов`язання, наслідків подання позову про стягнення боргу, аналіз законодавства з приводу спірних правовідносин, вивчення практики застосування судами законодавства, що регулює дані правовідносини, які використані при складанні позовної заяви, зокрема, зазначені Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-бЗцсІЗ, від 11 листопада 2015 року у справі № 6- 1967цс15, які неодноразово підтримано Касаційним судом у складі Верховного Суду, зокрема у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 583/610/16-ц (провадження № 61-4621св18), від 11 квітня 2019 року у справі № 621/960/16-ц (провадження № 61-35294св18), від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16-ц (провадження № 61- 42076св18), від 02 червня 2020 року у справі № 483/248/16 (провадження № 61-2413св19), від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19), від 29 вересня 2021 року у справі № 640/9165/19 (провадження № 61-14705св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 201/6221/19 (провадження № 61-6662св21), постанови Верховного суду від 12.09.2019 у справі № 604/1038/16-ц та від 16.11.2021 у справі № 521/19273/17; - Написання позовної заяви про стягнення боргу, 3 % річних, інфляційних втрат, процентів за користування позикою, клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, проведення розрахунку 3 % річних, інфляційних втрат, процентів за користування позикою, направлення позовної заяви - Участь в судових засіданнях. Вартість наданих послуг з професійної правничої допомоги складає 15500 грн. В матеріалах справи міститься Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Гавриловим Д.О., серія ЧК № 001134 видане на підставі рішення Ради адвокатів Черкаської області від 15.05.2019 року № 276. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позовних вимог - на відповідача. Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судомна підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу надано належні та допустимі докази, а саме договорі про надання правової допомоги від 29.12.2021, додаткову угоду до нього від 28.07.2023 та акт про надання послуг від 10.08.2023, якими доведено понесення позивачем реальних та необхідних витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15500 грн. Таким чином позивачем належними та допустимими доказами доведено фактично здійснений розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15500 грн. Суд наголошує, що відповідно до ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Окрім того, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності, передбачених ст. 12, 13 ЦПК України відповідно, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 вересня 2022 року у справі №529/201/20, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. За таких обставин, враховуючи складність справи, обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, заявлений розмір витрат та їх документальне підтвердження, відсутність доводів щодо неспівмірності розміру цих витрат, суд не бачить підстав для їх зменшення або відмови у задоволенні заяви про компенсацію таких витрат, у зв`язку з чим стягує з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15500 гривень.

Outcome: approved