Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що після смерті чоловіка, яка сталася [INFO] , вона прийняла у спадщину нерухоме майно, а саме- житловий будинок [ADDRESS] . Через розпочату повномасштабну військову агресію Російської Федерації проти України вона не встигла вказане нерухоме майно оформити на себе, оскільки немає можливості провести технічну інвентаризацію цього майна. Прислуховуючись до військової адміністрації, вона у травні 2022 евакуювалася до м. Дніпро, де й проживає на даний час. На початку грудня 2022 їй стало відомо, що її будинком заволоділи військовослужбовці Збройних сил України. Приїхавши у грудні 2022 до свого житла, у неї сталася неприємна розмова із військовослужбовцями, які їй повідомили, що мають повне право зайняти домоволодіння. Частину речей їй дозволили забрати. У будинку та у прибудинкових спорудах було багато військових речей. На її вимогу скласти акт про вилучення майна їй було відмовлено. Для захисту своїх прав позивач звернулася із заявою до поліції. Зазначає, що тривалий час її майном користуються невідомі їй люди. Її звернення до поліції, Ради національної безпеки і оборони України не привело до поновлення її порушеного права. Незаконні дії щодо заволодіння її майном, бездіяльність щодо поновлення порушених прав з боку відповідачів, порушують її права та викликають у неї моральні страждання. Моральні страждання полягають в тому, що вона постійно перебуває у стані високої нервово-психологічної напруги, тому що не в змозі протистояти незаконному пошкодженню та захопленню майна. Розмір моральної шкоди визначає у розмірі 100000 грн, виходячи із щомісячних доходів військовослужбовців та працівників поліції, які несуть службу у м. Торецьк. Провадження у справі відкрито 03.10.2023. Суд ухвалою від 21.11.2023 залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Національної поліції в Донецькій області. 27.12.2023 підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд справи по суті. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягає. Від представника Бахмутського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області надійшла заява з проханням розглянути справу без їх участі. Представник відповідача - представник [INFO] в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує проти позову, оскільки не є належним відповідачем у справі, посилаючись на те, що не має відношення щодо заволодіння майном позивача та бездіяльності щодо поновлення її порушених прав. Представник відповідача - представник Ради національної безпеки і оборони України в судове засідання не з`явився, надав суду інформацію, в якій повідомив, що Рада національної безпеки і оборони України в силу Конституції України та Закону України №183/98-ВР не може бути відповідачем у справі. Представник третьої особи - представник Головного управління Національної поліції в Донецькій області в судове засідання не з`явився, надав пояснення щодо спору, з яких вбачається, що третя особа вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. За наявною інформацією 27.12.2022 о 17:05 до чергової частини ВнП№1 Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області поштою надійшло повідомлення від [PERSON] , [INFO] , про те, що за адресою: [ADDRESS] проживають військові без дозволу, хоче відшкодування. Даний факт зареєстровано до інформаційно-телекомунікаційної системи відділення поліції №1 Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області за № 6138 від 27.12.2022 та відповідним чином розглянуто. 28.12.2022 о 19:08 до 4Ч ВнП №1 Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області надійшло рапорт РУ, про те, що 28.12.2022 за адресою: [ADDRESS] , заявник [PERSON] просить провести додаткову перевірку за фактом попередніх звернень, військові заселились без відому заявника до оселі, за вказаною адресою. Даний факт зареєстровано до інформаційно-телекомунікаційної системи відділення поліції №1 Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області за № 6150 від 28.12.2022. За вказаними зверненнями на місце події було направлено наряд у складі СОГ-1, по приїзду за адресою: [ADDRESS] , було проведено ретельну перевірку. За результатами перевірки фактів незаконного проникнення до житла, пошкодження або викрадення майна встановлено не було. Крім того зазначає, що Бахмутський РВП ГУНП в Донецькій області не має статусу окремої юридичної особи, а отже, не здійснює фінансову та господарську діяльність, не має фінансування (бюджетних асигнувань). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, надавши оцінку їх доводам і наданим ними доказам, приходить до наступних висновків. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки 1241-500157844 від 13.05.2022 [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою та має фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 20.01.2023 №142/02-14, вказаною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після померлого [PERSON] , єдиним спадкоємцем померлого є [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про право власності, виданого БТІ м. Дзержинська Донецької області [INFO] , будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] . Матеріали справи містять звернення [PERSON] до Ради національної безпеки та охорони України, яка відповіддю від 20.12.2022, вказане звернення надіслало до розгляду за належністю до Міністерства оборони України та Національної поліції України. Крім того, в матеріалах справи є інформація від Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області, згідно якої 27.12.2022 о 17:05 до чергової частини ВнП №1 Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області поштою надійшло повідомлення від [PERSON] , [INFO] , про те, що за адресою: [ADDRESS] проживають військові без дозволу, хоче відшкодування. Даний факт зареєстровано до інформаційно-телекомунікаційної системи відділення поліції №1 Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області за № 6138 від 27.12.2022 та відповідним чином розглянуто. 28.12.2022 о 19:08 до ЧЧ ВнП №1 Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області надійшов рапорт РУ, про те, що 28.12.2022 за адресою: [ADDRESS] , заявник [PERSON] просить провести додаткову перевірку за фактом попередніх звернень, військові заселились без відому заявника до оселі, за вказаною адресою. Даний факт зареєстровано до інформаційно-телекомунікаційної системи відділення поліції №1 Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області за № 6150 від 28.12.2022. За вказаними зверненнями на місце події було направлено наряд у складі СОГ-1, по приїзду за адресою: [ADDRESS] , було проведено ретельну перевірку. За результатами перевірки фактів незаконного проникнення до житла, пошкодження або викрадення майна встановлено не було. Також [PERSON] надала суду медичні документи, з яких вбачається, що остання має захворювання, які потребують постійного медикаментозного лікування та санітарно-курортного лікування. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї вищезазначеної статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Загальною підставою відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Протиправна поведінка може виявлятися у прийнятті особою неправомірного рішення або у неправомірній поведінці. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Відповідальність настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто, відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє особу від відповідальності. У той же час, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: - неправомірні дії цього органу, - наявність шкоди, - причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказує про те, що її майно захоплено шляхом пошкодження всіх замків на домових спорудах, гаражах та пошкоджені двері у будинок. Також зазначає, що її майно постійно експлуатують невідомі їй військові групи, які використали заготовлені нею дрова, вугілля, використовують електроенергію та іншим майном. Зазначає, що її звернення до поліції та Ради національної безпеки і оборони України не призвели до поновлення її прав. Так, Рада національної безпеки і оборони України ухилилась від здійснення контролю за діяльністю військового командування, органів державної влади в умовах воєнного стану. Поліція також ігнорує її звернення та на теперішній час у неї немає жодної інформації про вжиті заходи щодо заволодіння та пошкодження майна. [PERSON] вважає, що незаконне заволодіння її майном та бездіяльність з боку відповідачів щодо поновлення порушених прав призвели її до душевних страждань. Разом з тим, [PERSON] не зазначила, в чому саме полягає неправомірність дій [INFO], Ради національної безпеки і оборони України, які визначені позивачем в якості державних органів, відповідальних за спричинену шкоду у даній справі, і якими доказами це підтверджується. Так, відповідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого КМУ №154 від 23.02.2022, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Рада національної безпеки і оборони України (РНБОУ) це координаційний орган з питань національної безпеки і оборони при Президентові України. Відповідно до статті 107 Конституції України РНБОУ координує і контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони. Отже, правомірність заселення військовослужбовців у житло, яке перебуває у приватній власності перебуває поза межами компетенції Ради національної безпеки і оборони України та територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Звертаючись з вказаним позовом, позивач не звернула уваги, що відповідачем у справах зазначеної категорії може бути Держава України в особі державного органу, відповідального за спричинення шкоди, питання про відшкодування якої ставить позивач. Таким чином, [PERSON] невірно визначила державні органи, що відповідальні за шкоду, яка згідно позиції позивача спричинена їй в результаті незаконного заселення військовослужбовців у її житловий будинок. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Схожі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14?178цс18); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Що стосується вимог до Бахмутського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, суд враховує, що Бахмутський РВП не є юридичною особою, а є структурним підрозділом юридичної особи - Головного управління Національної поліції в Донецькій області, а тому не може бути відповідачем у справі. Зазначену юридичну особу було залучено судом в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Крім того, як вбачається з пояснень третьої особи - представника Головного управління Національної поліції в Донецькій області, звернення до поліції Рухленко Р.В. з приводу заселення в її житло військовослужбовців були розглянуті, фактів незаконного проникнення до житла, пошкодження або викрадення майна встановлено не було. При цьому судом встановлено, що позивач не оскаржувала результатів розгляду її звернень до поліції, дії або бездіяльність працівників поліції не визнавалися незаконними. Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди внаслідок неправомірних дій та бездіяльності слід відмовити.

Outcome: dismissed