Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

ТОВ «Кредитсервіс» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача, просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» заборгованості за Кредитним договором №201015-006 від 15.10.2020 за період з 15.10.2020 по 08.02.2023 у розмірі 36355 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.10.2020 між сторонами укладено кредитний договір №201015-006, відповідно до умов якого Кредитодавець надає Позичальнику кредит у розмірі 25000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені договором. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору, що підтверджується платіжним дорученням №732 від 16.10.2020 на перерахування кредитних коштів відповідачу, в той час як остання своїх зобов`язань належним чином не виконує, всупереч умовам Кредитного договору не повернула в повному обсязі кредит, а також не виконала в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання за Кредитним договором. Станом на 08.02.2023 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 36355 грн., з яких 8333,36 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 26546,64 грн. прострочена заборгованість за процентами, 1475 грн. строкова заборгованість за процентами, яку просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Ухвалою від 11.09.2023 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначити судове засідання для розгляду справи по суті 11.10.2023, яке за клопотанням відповідача було відкладено на 28.11.2023, а в подальшому на 31.01.2024. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі та позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, однак скерувала заяву про розгляд справи без її участі. Крім цього, 28.11.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивачем факт існування заборгованості належним чином не підтверджений, заявлені до стягнення суми не ґрунтуються на умовах договору, а первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення позивачем не представлено, тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені у розрахунку та довідці є правильними. Крім цього, розмір нарахованих процентів значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, що в розумінні п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими умовами та можуть бути визнані недійсними. Також звертає увагу, що позивач просить стягнути і витрати позивача на правову допомогу у розмірі 7000 грн., однак жодних доказів виконаної роботи не надає, а з урахуванням теоретичного обсягу наданих адвокатом юридичних послуг, співмірності зі складністю справи, розумністю та витраченим адвокатом часом, вважає заявлену до відшкодування суму витрат на професійну правничу допомогу несправедливою та недоведеною. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 15.10.2020 між сторонами укладено кредитний договір №201015-006 (а.с.7-9), відповідно до умов якого Кредитодавець надає Позичальнику кредит у розмірі 25000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені договором. Відповідно до п.3.1 Договору щомісячна плата за користування кредитом складає 5,9% від початкової суми кредиту, реальна річна процентна ставка 76,7%. Крім щомісячних процентів, стягуються разові проценти у розмірі 5,9 % від початкового розміру кредиту. Разові проценти стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок відповідача. Згідно з п.2.2. Договору, відповідач зобов`язалася повернути кредит та здійснити плату за його користування до 15.10.2021 згідно з графіком по 3558,33 грн. щомісяця, останній платіж 3558,37 грн., але в будь-якому разі Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відповідно до п.3.8 Договору у разі, якщо протягом 7 календарних днів з кінцевої дати повного погашення кредитку, кредит не був повністю погашений, щомісячна плата за користування кредитом нараховується кожен повний та не повний місяць до моменту повного остаточного погашення позичальником кредиту. 15.10.2020 відповідачем також був підписаний паспорт кредитного продукту «12 місяців», в якому вказані умови кредитування: сума кредиту - 25000 грн., строк кредитування - 12 місяців, процентна ставка 76,7 % річних, спосіб надання кредиту -безготівковий. Відповідач підтвердила, що вона отримала та ознайомилася з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти у передбаченому договором розмірі з вирахуванням комісії за оформлення в сумі 1475 грн., які перерахував на картковий рахунок відповідача, зазначений в Договорі, що підтверджується копією платіжного доручення від 16.10.2020 (а.с.23). Як вбачається з представленого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.24), відповідачем належним чином умови договору не виконувались, внаслідок чого станом на 08.02.2023 заборгованість становить 36355 грн., з яких 8333,36 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 26546,64 грн. прострочена заборгованість за процентами, 1475 грн. строкова заборгованість за процентами, що також підтверджується випискою з особового рахунку відповідача (а.с.16). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із матеріалів справи відповідач своїх зобов`язань за договором №201015-006 від 15.10.2020 належним чином не виконала, у зв`язку з чим з неї підлягає стягненню нарахована позивачем згідно з умовами договору заборгованість в розмірі 36355 грн., з яких 8333,36 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 26546,64 грн. прострочена заборгованість за процентами, 1475 грн. строкова заборгованість за процентами. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Що стосується доводів відповідача з приводу несправедливого на надмірно завищеного розміру процентів за кредитним договором, то саме такий розмір процентів було добровільно погоджено сторонами, а тому обґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами саме у такому розмірі. В той же час відповідачем не представлено суду власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності, а позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами відповідач не заявляла. У справі «Серявін та\~інші проти\~України», №4909/04, §58, рішення від 10.02.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що доводи, викладені у відзиві не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, а тому підстави для відмови у задоволенні позовних вимог відсутні. Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, що становлять 2684 грн. судового збору (а.с.6). В той же час суд не вбачає підстав для покладення на відповідача суму сплаченої позивачем правничої допомоги за підготовку та направлення позовної заяви до суду та представництва інтересів позивача у суді відповідно до акта №5 від 05.02.2023 до договору №25-01/23 від 25.01.2023 у розмірі 7000 грн., оскільки зі змісту поданих на підтвердження вказаних обставин документів вбачається, що такі підписані позивачем та Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» (а.с.25-32), в той час як скерована до суду позовна заява підписана не останнім, а особисто адвокатом Павленком С.В., який представляє інтереси позивача на підставі довіреності, виданої позивачем (а.с.48), а не ордера, виписаного Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог», тому надання останнім правничої професійної допомоги позивачу у цій справі є не доведеним належними доказами, що позбавляє суд можливості стягнути такі витрати з відповідача.

Outcome: approved