Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

21 вересня 2023 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ЖБК «Престиж-24», про визнання права власності у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що після смерті його батька відкрилася спадщина, він як спадкоємець першої черги за законом прийняв її, так як постійно проживав у спадковій квартирі на час відкриття спадщини. Інший спадкоємець - його брат у квартирі зареєстрований не був, намірів прийняття спадщини не проявляв. За життя померлий був членом ЖБК «Престиж-24» та виплатив пай за квартиру, яка увійшла до складу спадкового майна, але право власності на неї за життя не зареєстрував, що позбавляє позивача можливості оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку. У ході розгляду справи позивачу стало відомо, що за життя батько склав заповіт, в якому розпорядився своїм майном на ім`я відповідача, який у свою чергу прийняв спадщину. Позивач є особою з інвалідністю І групи, у зв`язку з чим має право на обов`язкову частку у спадкуванні, яка складає частину. 30 листопада 2023 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті батька. 22 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 22 грудня 2023 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ЖБК «Престиж-24», про визнання права власності у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 59,11 кв.м, житловою площею 37,63 кв.м, що складається із трьох житлових кімнат, коридору, ванної, санвузла, з урахуванням права на обов`язкову частку у спадкуванні [PERSON] . Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що батько за життя склав заповіт на його ім`я, він у встановлений законом строк прийняв спадщину, звернувшись із заявою до нотаріальної контори. Оскільки за життя батько не зареєстрував право власності на належну йому квартиру, позивач не може отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно, тому з урахуванням обов`язкової частки у спадщині іншого спадкоємця за законом, який є особою з інвалідністю І групи, просив визнати за ним право власності на частини спадкового майна. Суд своєю ухвалою від 22 грудня 2023 року закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду. Сторони у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином. Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] адвокат Цибульська Г.В. надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій вони підтримують позовні вимоги. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] надав суду заяву, в якій також просив слухати справу у його відсутності, задовольнити його зустрічні позовні вимоги та не заперечував проти задоволення первісного позову. Третя особа ЖБК «Престиж-24» свого представника у судове засідання не забезпечила, письмові пояснення не надавала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . У подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З 01 січня 1975 року [PERSON] був членом ЖБК «Ленінський-24» (нині ЖБК «Престиж-24»), за відомостями якого станом на 01 січня 1990 року [PERSON] повністю виплатив пай за квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,11 кв.м, житловою площею 37,63 кв.м, що складається із трьох житлових кімнат, коридору, ванної, санвузла, ставши власником квартири. [PERSON] разом із дружиною були зареєстровані і проживали у квартирі з 1975 року до дня смерті, також у ній з 30 березня 1988 року зареєстрований і проживає до теперішнього часу їхній син [PERSON] [INFO] померла дружина [PERSON] [PERSON] . За життя 17 грудня 2008 року [PERSON] склав заповіт, у якому заповідав усе своє майно [PERSON] , заповіт посвідчений державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори Туйск Ф.Л. [INFO] [PERSON] помер, про що складено актовий запис № 2677, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 0,06 га за адресою: [ADDRESS] , для ведення садівництва, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 056256 від 24 вересня 2004 року, а також квартири [ADDRESS] , загальною площею 59,11 кв.м, житловою площею 37,63 кв.м, що складається із трьох житлових кімнат, коридору, ванної, санвузла. За відомостями КП «БТІ та РОН» право власності на вищевказану квартиру не зареєстровано. Згідно зі ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. Відповідно до пункту 3 постанови Верховної Ради Української PCP «Про введення в дію Закону України «Про власність» від 26 березня 1991 року» положення статті 15 Закону України «Про власність» застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року, за якими передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст.384 ЦК України (в редакції 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. В п. п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до cт. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру. У п. 6 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово- будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його діти: [PERSON] та [PERSON] . За заявою [PERSON] приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І. завела спадкову справу № 11/2021 щодо майна [PERSON] 23 грудня 2021 року приватний нотаріус Куценко О.І. видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,06 га за адресою: [ADDRESS] , 1006. [PERSON] також прийняв спадщину після смерті батька у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем. Згідно зі ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша та друга статті 1223 ЦК України). За нормами ч. 1 ст. 1241 ЦПК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов 'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Позивач за первісним позовом [PERSON] є особою з інвалідністю першої групи А безстроково у зв`язку з чим потребує стороннього догляду, тому має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті свого батька, як повнолітній непрацездатній син спадкодавця. Виходячи із положень ч. 1 ст. 1241 ЦК України розмір обов`язкової частки складає 1/4 частину спадкового майна. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України\~передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~частини\~першої статті 13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійсненні. За нормами ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За нормами ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269). Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як судом встановлено з матеріалів справи, позивач за первісним позовом [PERSON] прийняв спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] вчинив дії щодо прийняття спадщини, подавши заяву у встановлений законом шестимісячний строк. За нормами ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст.46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, мають право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. У п. 23 постанови № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пленум Верховного Суду України в постанові № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник має право пред`явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На теперішній час позивачі не можуть у повному обсязі реалізувати свої права власника та спадкоємця, оскільки за життя спадкодавець не зареєстрував право власності на квартиру [ADDRESS] , у встановленому законом порядку. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування законні, ґрунтуються на нормах ст. 392 ЦК України, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, та, приймаючи до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що первісні та зустрічні вимоги є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу на спадкову квартиру унеможливлює оформлення спадкових прав позивачів у нотаріальному порядку.

Outcome: approved