Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про звільнення її від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття, які були стягнуті з неї на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.03.2019. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31.08.2016 шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від шлюбу вони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21.09.2018 з відповідача [PERSON] користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18.09.2018 щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, але рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.03.2019 відповідача [PERSON] було звільнено від сплати аліментів та призначено стягнення аліментів на утримання дітей з позивачки [PERSON] , проте так як дітей сторони утримували разом, то вказане рішення так і не було звернено до примусового виконання та відповідно у відділі ДВС відсутні виконавчі провадження з даного приводу. Рішення суду про визначення місця проживання дітей не приймалося. Оскільки діти вже підросли та вільно спілкуються та проживають як з батьком, так і з матір`ю, а утримання дітей сторони здійснюють разом по домовленості, то нині потреба у стягненні аліментів з позивачки відпала, у зв`язку з чим вона і звернулася до суду з відповідним позовом. У судове засідання позивачка не з`явилася, проте надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала, а також просила не стягувати з відповідача на її користь судові витрати по справі та провести судове засідання без її участі (а.п.18). Відповідач в судове засідання не з`явився також, проте надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи у підготовчому судовому засіданні за його відсутності, а також просив не стягувати з нього судові витрати по справі (а.п.19). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно\~зі ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Згідно з ч.1\~ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1\~ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України суд\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний на підставі заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31.08.2016 (а.п.5). Відповідно до копії судового наказу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21.09.2018 з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] були\~стягнуті \~аліменти на\~утримання дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , щомісячно, починаючи з 18.09.2018 у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття (а.п.6). Як вбачається з копії заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.03.2019, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] були задоволені, [PERSON] \~було звільнено\~від сплати\~аліментів на\~утримання неповнолітніх\~дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , та призначено стягнення таких з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття (а.п.7-8). Відповідно до ч.3, 4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у цивільній справі, справі про адміністративне правопорушення не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частиною 4 ст.273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з вимогами ст.81,\~82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Зазначена позиція висловлена у постанові Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати своїх дітей. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. У разі відсутності домовленості кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів, інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» (ратифікована Постановою ВРУ № 798-ХІІ від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Тож, враховуючи той факт, що на даний час діти вільно спілкуються та проживають як з батьком, так і з матір`ю, а утримання дітей сторони здійснюють разом за домовленістю між собою, то суд вважає за доцільне звільнити [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , тим самим задовольнивши позовні вимоги. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що слід зробити у даному випадку, зважаючи на визнання позову [PERSON] у підготовчому судовому засіданні. На підставі ст.180 СК України, Конвенції ООН про права дитини,

Outcome: approved