Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] та [PERSON] та просить стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду в розмірі 50500,00 грн., моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що 09.11.2017\~року о\~13\~год.\~45\~хв.,\~в м.\~Харкові на\~перехресті вул.\~Автогенна з\~просп.\~Тракторобудівників відбулося\~зіткнення автомобіля\~DAF\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~з причепом\~VANHOOL,\~державний номерний\~знак [NUMBER] \~(далі\~за текстом\~DAF)\~під керуванням\~ [PERSON] \~з автомобілем\~Кіа Rio\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] \~(далі\~за текстом\~ [PERSON] )\~під керуванням\~водія [PERSON] ,\~в результаті\~чого транспортні\~засоби отримали\~механічні пошкодження.\~Постановою Фрунзенського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~10\~серпня 2018\~року провадження\~по справі\~про адміністративне\~правопорушення №645/5084/17\~у відношенні\~ [PERSON] \~за ст.124\~КУпАП було\~закрито у\~зв`язку із\~відсутністю в\~її діях\~складу адміністративного\~правопорушення за\~п.1\~ст.\~247\~КУпАП України.\~Як встановлено\~Фрунзенським районним\~судом м.\~Харкова під\~час розгляду\~справи про\~адміністративне правопорушення\~№645/5084/17\~у відношенні\~ [PERSON] ,\~то вказана\~дорожньо -\~транспортна пригода\~сталася з\~вини водія\~ [PERSON] ,\~що керував\~автомобілем DAF,\~державний номерний\~знак [NUMBER] \~з причепом\~VANHOOL\~державний номерний\~знак [NUMBER] .\~Враховуючи,\~що в\~судовому засіданні\~було встановлено,\~що ДТП\~відбулось з\~вини першого\~відповідача [PERSON] ,\~який на\~правовій підставі\~керував транспортним\~засобом,\~та між\~його діями\~та наслідками,\~що настали\~є безпосередній\~причинний звязок,\~що встановлено\~постановою Фрунзенського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~10.08.2018\~року,\~то сума\~відшкодування має\~бути стягнута\~саме з\~нього в\~розмірі зазначених\~витрат позивача.\~Одночасно з\~цим,\~враховуючи,\~що власником\~джерела підвищеної\~небезпеки є\~другий відповідач\~-\~ [PERSON] ,\~тому в\~силу приписів\~ч.\~2\~ст.\~1187\~ЦК України,\~вона несе\~солідарну відповідальність\~з першим\~відповідачем,\~який є\~винуватцем ДТП,\~у відшкодуванні\~шкоди,\~завданої майну\~потерпілої особи,\~внаслідок вищевказаного\~ДТП.\~Розмір збитків,\~що підлягають\~відшкодуванню потерпілому,\~визначається відповідно\~до реальної\~вартості втраченого\~майна на\~момент розгляду\~справи або\~виконання робіт,\~необхідних для\~відновлення пошкодженої\~речі,\~відповідно до\~приписів ст.\~1192\~ЦК України.\~В свою\~чергу,\~вартість відновлення\~автомобіля Кіа\~Rio,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~з урахуванням\~вартості виконання\~робіт та\~витрачених матеріалів\~(запасних\~частин),\~необхідних для\~відновлення її\~транспортного засобу,\~становить 50\~500,00\~грн,\~з яких\~вартість витрачених\~матеріалів (запасних\~частин)-\~27\~500\~грн.\~(двадцять\~сім тисяч\~п`ятсот гривень),\~вартість робіт\~-\~23\~000,00\~грн.\~Вартість відновлення\~автомобіля Кіа\~Rio,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~підтверджується Договором\~№ 400\~від 04.01.2019\~року на\~ремонт транспортного\~засобу,\~укладеного між\~позивачем [PERSON] \~та ФОП\~ [PERSON] ,\~а також\~актом виконаних\~робіт №\~1\~від 15.01.2019\~р.\~та рахунком\~на оплату\~№400\~від 15.01.2020\~р.\~Таким чином,\~позивач вважала,\~що завдана\~їй матеріальна\~шкода підлягає\~солідарному стягненню\~з винуватця\~ДТП [PERSON] \~та власника\~транспортного засобу\~ [PERSON] у\~розмірі 50\~500,00\~грн. Окрім того, дорожньо-транспортна пригода, яка сталась з вини відповідача [PERSON] 09.11.2017 року в м. Харкові, призвела до душевних страждань та певних вимушених змін у життєвих стосунках позивача. Автомобіль Кіа Rio, д.н.з. [NUMBER] , був засобом пересування для позивача, який полегшував їй вирішення деяких її життєвих потреб. Зокрема, на той час, позивач проживала за межами міста Харкова в селищі Елітне Харківського району Харківської області, при цьому, щоденно вимушена була добиратися на роботу в центр м. Харкова, в зв`язку з чим наявність автомобіля суттєво економила їй час, що дозволяло вирішувати більше побутових та інших необхідних питань в день. Також, автомобілем позивач щоденно відвозила до школи та забирала зі школи в місті Харкові свого малолітнього сина. Пошкодження її єдиного транспортного засобу призвело до певних змін та незручностей в її повсякденному житті, що в свою чергу призвело до душевних хвилювань пов`язаних з необхідністю усунення цих незручностей. Окрім того, незадовгого до ДТП - 08.10.2018 року позивач [PERSON] втратила рідного брата. Незадовго після ДТП 07.01.2018 року втратила свого батька. Внаслідок злісного ухилення відповідачів, від виплати матеріального відшкодування, позивач [PERSON] була вимушена збирати велику кількість грошей та документів у важкий для неї період життя. Після ДТП у позивача з`явився страх керування транспортними засобами. Позивач довгий час не мала змоги користуватись автомобілем, так як автомобіль був пошкоджений, в зв`язку з чим вона вимушена була докладати додаткових зусиль для відновлення і ремонту транспортного засобу та організації свого життя, звертатись за юридичною допомогою, що спричинило душевні переживання та фізичні страждання, внаслідок чого їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 25\~000,00 грн. та правомірно бажає стягнути з відповідачів солідарно. Провадження у справі відкрите ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18.11.2020 року. 03.03.2021 року представником позивача адвокатом Лишняк І.В. подано заяву про зменшенні позовних вимог, в якій позивачка просила: стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду в розмірі 30945, 41 грн, моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. У заяві представником позивача зазначено, що фактично автомобіль позивача відремонтований, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, визначається як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. А саме, вартість відновлення автомобіля КіаШо, д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням вартості виконання робіт та витрачених матеріалів (запасних частин), необхідних для відновлення її транспортного засобу, становить 50\~500, 00 грн , з яких вартість витрачених матеріалів (запасних частин)- 27\~500,00 грн, вартість робіт - 23\~000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] на спростування розміру позовних вимог посилається на те, що AT «ПРОСТО-Страхування» 05 квітня 2019 року прийняло рішення по страховій справі № 124820 щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 19 554,59 грн., яка була перерахована потерпілій особі 08 квітня 2019 р. (згідно листа AT «ПРОСТО-Страхування» без належного документального підтвердження). Одночасно з цим, стверджуючи про здійснення виплати страхового відшкодування Страховик - AT «ПРОСТО-Страхування» фактично визнала страховим випадком дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 09.11.2017 року о 13 год. 45 хв., в м. Харкові на перехресті вул. Автогенна з просп. Тракторобудівників за участі автомобіля DAF, реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом VANHOOL, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] з автомобілем Кіа Rio, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та таким чином визнав наявність вини в діях водія автомобіля DAF, що мають безпосередній причино-наслідковий зв`язок з виникненням цього ДТП. Таким чином, позивач вважає необхідним уточнити позовні вимоги в частині розміру матеріальної шкоди, зменшити розмір такої матеріальної шкоди та стягнути солідарно з відповідачів різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком, у розмірі 30 945,41 грн. У судовому засіданні 08.04.2021 року ухвалою суду (постановленою протокольно) залучено до участі у справі в якості третьої особи ПАТ «ПРОСТО-страхування». Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. Ухвалою вказаного суду від 09.06.2023 року справа направлена до Фрунзенського районного суду м.Харкова за підсудністю. До Фрунзенського районного суду м.Харкова справа надійшла 31.10.2023 року. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2023 року справа передана у провадження судді Фрунзенського районного суду м.Харкова Алтухової О.Ю. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03.11.2023 року справу прийнято до провадження, призначене судове засідання. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Лишняк І.В. підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, та вирішити питання про стягнення витрат на правову допомогу. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] адвокат Поліщук Д.В. позовні вимоги не визнав в повному обсязі, у позові просив відмовити. У матеріалах\~справи міститься\~відзив,\~поданий суду 09.12.2020 року представником відповідачки [PERSON] адвокатом Поліщуком Д.В., у якому представник зазначив, що вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не доведена належними та допустимими доказами. З аналізу змісту постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.08.2018 у справі № 645/5084Є17 вбачається, що судом не встановлено наявність вини [PERSON] у вчиненні ДТП. Враховуючи те, що жодним судовим рішенням не встановлено наявність вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 09.11.2017, зазначена обставина підлягає встановленню у ході розгляду цивільної справи № 645/6666/20. Позивач зазначає, що наявність вини [PERSON] у вчиненні ДТП підтверджується показаннями свідка - [PERSON] та висновком судової автотехнічної експертизи № 1682 від 16.05.2018.Дані докази відповідач вважає недопустимими. Окрім того, відсутні підстави для задоволення позовної заяви у зв`язку з невиконанням Позивачем обов`язку звернення до страхової компанії з метою отримання страхового відшкодування. На момент дорожньо-транспортної пригоди: автомобіль DAF д.н.з. [NUMBER] був застрахований у AT «ПРОСТО- страхування» відповідно до полісу № АК6458922, що підтверджується роздруківкою із відкритого Офіційного джерела, а саме «Перевірка чинності полісу внутрішнього страхування» - https://policv-web.mtsbu.ua/, параметри пошуку: «за державним номерам транспортного засобу»; причеп VANHOOL д.н.з. [NUMBER] був застрахований у АТ «ПРОСТО- . страхування» відповідно до полісу № АК6458924, що підтверджується роздруківкою із відкритого офіційного джерела, а саме «Перевірка чинності полісу внутрішнього страхування» - https://policv-web.mtsbu.ua/. параметри пошуку: «за державним номером транспортного засобу»; автомобіль Кіа Rio д.н.з. [NUMBER] не був застрахований, що підтверджується роздруківкою із відкритого офіційного джерела, а саме «Перевірка чинності полісу внутрішнього страхування» - https://policv-web.mtsbu.ua/. параметри пошуку: «за державним номером транспортного засобу». Факт відсутності у Позивача, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди страхового полісу також вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія БР № 234480 від 09.11.2017 на зворотній сторінці якого, у графі «Серія та номер полісу ОСЦПВ наземних ТЗ» зазначено, що відносно позивача складено адміністративну постанову ДР 387491 за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Враховуючи те, що позивач не застрахував цивільно-правову відповідальність транспортного засобу, то вона зобов`язала була невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з моменту ДТП, звернутися до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Позивач не надала жодних доказів, які б підтверджували розмір шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Договір № 400 від 04.01.2019 не може підтверджувати вартість відновлення автомобіля Позивача та розмір заподіяної транспортному засобу позивача шкоди, внаслідок ДТП, яка трапилася 09.11.2017 року. Матеріали справи не містять копію Договору № 400 на ремонт транспортного засобу від 04.01.2019. Дорожньо-транспортна пригода трапилася 09.11.2017, Позивач надала до суду копію Договору № б/н на ремонт транспортного засобу, який датований 04.01.2019. З моменту ДТП до моменту укладення Договору № б/н на ремонт транспортного засобу минуло більше одного року. Договір № б/н на ремонт транспортного засобу від 04.01.2019 не містить будь-яких посилань на те, що пошкодження автомобіля Кіа Rio виникли внаслідок ДТП, яка відбулася 09.11.2017. Враховуючи значний час з моменту ДТП до моменту проведення ремонтних робіт (більше 1 (одного) року) - пошкодження транспортному засобу Позивача могли бути заподіяні внаслідок будь-яких інших подій, а не внаслідок ДТП, яка трапилася 09.11.2017. Позивач не надала жодних доказів, які б підтверджували, що пошкодження транспортного засобу, ремонт яких було проведено, спричинені внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка трапилася 09.11.2017. Також через недоведеність відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. У матеріалах справи також міститься відзив на заяву про зменшення розміру позовних вимог, поданий представником відповідачки [PERSON] адвокатом Поліщуком Д.В., у якому представник додатково до викладених у відзиві доводів зазначив, що 18\~лютого 2021\~року представник\~ [PERSON] \~направив до\~ПрАТ «ПРОСТО-страхування»\~адвокатський \~запит №\~1005848/3,\~в якому\~просив надати\~належним чином\~завірені копії\~матеріалів страхової\~справи щодо\~виплати [PERSON] \~страхового відшкодування,\~завданого внаслідок\~ДТП,\~яке трапилося\~09.11.2017\~о 13:45\~год.\~в м.\~Харкові,\~за участю\~автомобіля DAF,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~з причепом\~VANHOOL,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] \~(власник\~ [PERSON] )\~та автомобіля\~Кіа Rio\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] \~під керуванням\~водія [PERSON] .\~Листом від\~10.03.2021\~№ 04/24820\~на запит\~№ 1005848/3\~від 18.02.2021\~ПрАТ «ПРОСТО-страхування»\~повідомило представника\~ [PERSON] \~про те,\~що 05\~квітня 2019\~року по\~страховій справі\~№ 124820\~було прийнято\~рішення щодо\~виплати страхового\~відшкодування в\~розмірі 19\~554,59\~грн.,\~зазначена сума\~була перерахована\~потерпілій особі\~8\~квітня 2019\~року.\~Як додаток,\~надано копію\~страхової справи.\~З аналізу\~матеріалів,\~які містяться\~в страховій\~справі,\~копію якої\~було надано\~представнику [PERSON] \~листом від\~10.03.2021\~№ 04/24810,\~вбачається,\~що у\~страховій справі\~№ 124820\~наявні наступні\~документи:\~повідомлення про\~дорожньо-транспортну\~пригоду від\~12.10.2018;\~копія посвідчення\~водія [PERSON] \~№ [NUMBER] ;\~копія свідоцтва\~про реєстрацію\~транспортного засобу\~№ [NUMBER] ;\~копія Звіту\~№ 421/2018\~про оцінку\~автомобіля Кіа\~Rio,\~держномер [NUMBER] ,\~від 14.12.2018;\~копія Заяви\~ [PERSON] \~на виплату/доплату\~страхового відшкодування\~від 28.03.2019;\~копія страхового\~акту №\~124820\~від 05.04.2019;\~копія Відмови\~від скарги\~від 08.04.2019.\~Згідно Звіту\~№ 421/2018\~про оцінку\~автомобіля Кіа\~Rio\~держномер [NUMBER] від 14.12.2018 матеріальний збиток,\~завданий власникові\~автомобіля Кіа\~Rio,\~держномер [NUMBER] ,\~в результаті\~його пошкодження\~при ДТП,\~станом на\~09\~листопада 2017\~року,\~без урахування\~величини втрати\~товарної вартості\~складає 21\~797,83\~грн.\~У п.\~3.2.\~Звіту про\~оцінку автомобіля\~від 14.12.2018\~зазначено,\~що наданий\~на оцінку\~автомобіль Кіа\~Rio\~держномер [NUMBER] має\~пошкодження,\~для усунення\~яких потрібнийремонт обсягом,\~наведеним в\~калькуляції .\~Згідно Додатку\~1\~до Звіту\~№ 42\~І /2018\~від 14.12.2018\~«Ремонтна калькуляція»\~вартість ремонту\~складає \~32\~986,95\~грн.\~Вартість відновлювального\~ремонту у\~розмірі 32\~986,95\~грн.\~визначена без\~урахування значення\~коефіцієнту фізичного\~зносу (п.\~3.5.\~Звіту про\~оцінку автомобіля\~від 14.12.2018).\~У Звіті\~про оцінку\~автомобіля від\~14.12.2018\~міститься інформація\~(п.\~3.5.\~Звіту)\~про те,\~що вартість\~відновлювального ремонту\~автомобіля Кіа\~Rio\~держномер [NUMBER] з\~урахуванням коефіцієнту\~фізичного зносу\~складових,\~що підлягають\~заміні,\~складає 21\~797,83\~грн.\~У позовній\~заяві та\~заяві про\~зменшення розміру\~позовних вимог\~ [PERSON] \~зазначає про\~те,\~що фактично\~автомобіль позивача\~відремонтований,\~тому розмір\~збитку,\~про відшкодування\~якого просить\~позивач,\~визначається як\~вартість затрачених\~на відновлювальний\~ремонткоштів, тобто вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. При цьому, кошти, затрачені на відновлювальний ремонт, позивач визначає у розмірі 50 500,00 грн., як зазначено у Договорі б/н на ремонт транспортного засобу від 04.01.2019 та Акті виконаних робіт № 1 від 15.01.2019. Однак, вартість відновлювального ремонт автомобіля Кіа Rio держномер [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 21 797,83 грн., що встановлено у Звіті про оцінку автомобіля від 14.12.2018. У зв`язку з цим, наданий Позивачем договір № б/н на ремонт транспортного засобу від 04.01.2019 та Акт виконаних робіт № 1 від 15.01.2019 не можуть підтверджувати вартість відновлювального ремонту транспортного засобу у розмірі 50 500,00 грн., оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу складових, складає 21797,83 грн., що встановлено Звітом про оцінку автомобіля від 14.12.2018. При цьому, Звіт про оцінку автомобіля № 412/2018 був складений за зверненням ПрАТ «ПРОСТО-страхування» 14.12.2018, тобто раніше ніж договір б/н на ремонт транспортного засобу, який був укладений 14.01.2019 за зверненням [PERSON] . Таким чином, розмір матеріального збитку, завданого власникові автомобіля [PERSON] в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 09.11.2017, без урахування величини втрати товарної вартості, складає: 21797,83 грн., а не 50 500,00 грн., як зазначає позивач. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи ПАТ «ПРОСТО-страхування» у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомлено. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 09.11.2017 року о 13 год. 45 хв. в м. Харкові на перехресті вул. Автогенна з пр-том Тракторобудівників сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля КIA RIO, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля DAF, державний номерний знак [NUMBER] , з причепом VANHOOL, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . За результатом даної ДТП на водія автомобіля Кіа Ріо, державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Фрунзенського\~районного суду\~м.Харкова\~від 10.08.2018\~року у\~справі №\~645/5084/17\~провадження по\~адміністративній справі\~у відношенні\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , за ст. за ст. 124 КУпАП, закрите у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. З матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 645/5084/17вбачається, що за клопотанням [PERSON] по справі була призначена судова автотехнічна експертиза. Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №1682 від 16.05.2018 року: згідно показань водія [PERSON] та свідка [PERSON] , технічна можливість уникнути ДТП діями водія [PERSON] не визначалася, і в її діях невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з ДТП не вбачається. У цій же дорожній ситуації водій [PERSON] повинен був діяти згідно з вимогами п.п.10.1 та 10.4 вимогам ПДР України. Технічна можливість уникнути ДТП для водія [PERSON] визначалася шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. Дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з ДТП. З мотивів, вказаних в дослідницькій частині висновку (в поясненнях водія [PERSON] відсутні обставини пригоди), технічна оцінка дій водіїв [PERSON] та [PERSON] згідно вимог Правил дорожнього руху України, виходячи з пояснень [PERSON] про механізм розвитку ДТП не проводилася. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У контексті доводів сторони позивача суд звертається до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у пункті 32 постанови від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 (провадження №12-144гс18) згідно з яким: "….преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.\~Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення", а також висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №907/762/16 про те, що преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.\~Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Таким чином, проаналізувавши постанову Фрунзенського районного суду м.Харкова у справі № 645/5084/17, суд не може погодитися з позицією сторони позивача про встановлення саме вказаним рішенням суду того факту, що у ДТП, яка сталася 09.11.2017 року винен [PERSON] . До того ж, суд вважає за необхідне зазначити, що цивільним процесуальним законодавством не передбачено такого способу доказування, як вивчення в судовому засіданні матеріалів іншої судової справи, з обов`язковим сприйняттям усіх цих матеріалів з точки зору їх преюдиціального значення. З цих підстав пояснення свідка [PERSON] суд не може визнати допустимим доказом в даній цивільній справі, оскільки клопотання про її допит в судовому засіданні позивачкою заявлено не було, і безпосередньо показів даного свідка суд не досліджував. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Щодо висновку судової автотехнічної експертизи №1682 від 16.05.2018 року, то суд не погоджується з доводами представника відповідачки [PERSON] адвоката Поліщука Д.В. про недопустимість даного висновку експерта, як доказу у справі. Так, дана експертиза проведена на підставі постанови суду від 16.01.2018 року у справі № 645/5084/17. Матеріали даної справи свідчать про те, що [PERSON] , будучи учасником даної справи, своїх заперечень на висновки експерта не подав, постанову у справі, в основу якої були покладені висновки даної експертизи, не оскаржував. Колегія суддів Верховного Суду у своїй постанові у справі № 766/12142/16-а від 12.07.2021 року звернула увагу на те, що висновок експерта може бути доказом у справі лише тоді, коли експертиза здійснена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за клопотанням сторони чи її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. У судовому засіданні ні відповідач [PERSON] , ні відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Поліщук Д.В., висловлюючи своє непогодження з висновком експерта, не заявляли клопотання про призначення експертизи для спростування висновків експертизи №1682 від 16.05.2018 року. Не притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення\~правил дорожнього руху\~не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової\~\~відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо. Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 лютого 2018 у справі № 910/18319/16, та постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18. Таким чином, суд вважає, що висновок автотехнічної експертизи №1682 від 16.05.2018 року може бути прийнятий судом як доказ винуватості водія [PERSON] у ДТП, яка сталася 09.11.2017 року. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 1188 Цивільного кодексу України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В обґрунтування своїх позовних вимог щодо розміру завданої в результаті ДТП 09.11.2017 року матеріальної шкоди [PERSON] посилалася Договір № 400 від 04.01.2019 року про ремонт транспортного засобу, укладений між позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON] , акт виконаних робіт № 1 від 15.01.2019 р. та рахунок на оплату №400 від 15.01.2020р. Згідно з ч.1, 2 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Верховний Суд у своїй сталій практиці, опираючись на практику Європейського суду з прав людини, наголошує, що доказ має бути бездоганним, щоб виконувати свою роль, тобто він має бути отриманий із суворим дотриманням порядку, визначеним законом. Порушення цього порядку або будь-які інші помилки чи дрібні недоліки доказів є неприпустимими, адже це призводить до несправедливості доказу в цілому, незалежно від його доказової сили і від того, чи мало його використання важливе значення для вирішення справи по суті. Відповідачем на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог надано суду відомості про те, що 05.04.2019 року по страховій справі № 124820 було прийняте рішення щодо виплати [PERSON] страхового відшкодування по події, яка мала місце 09.11.2017 року, в розмірі 19554, 59 грн і дана сума була перерахована потерпілій 08.04.2019 року. Позивачка, в свою чергу, не заперечувала даного факту, в зв`язку із чим 03.03.2021 року представником позивача адвокатом Лишняк І.В. подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивачка просила: стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду в розмірі 30945, 41 грн, моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. Стороною відповідача також надано суду копію звіту № 421/2018 від 14.12.2018 року про оцінку автомобіля КIA RIO д.н.з. [NUMBER] , з якого вбачається, що на підставі листа СК «Про100страхування» було проведено автотоварознавче дослідження вказаного автомобіля, за результатом якого зроблено висновок про те, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля КIA RIO д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП, станом на 09.11.2017 року, без урахування величини втрати товарної вартості складає 21797, 83 грн. У даному випадку страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності здійснив страхову виплату позивачці відповідно до звіту № 421/2018 від 14.12.2018 року про оцінку автомобіля КIA RIO, д.н.з. [NUMBER] . Звіт № 421/2018 від 14.12.2018 року був складений на прохання СК «Про100страхування», у зв`язку із поданням [PERSON] 12.10.2018 року заяви про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТА, яка сталася 09.11.2017 року. Доказів того, що позивачка [PERSON] висловила своє непогодження з результатом вказаного Звіту, або оскаржила його висновки, матеріали справи не містять. Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що відповідачі повинні відшкодувати позивачці різницю в сумі 30945,41 грн між страховим відшкодуванням і фактичним розміром шкоди, відповідно до положень ст. 1194 ЦК України, з чим суд не погоджується, з огляду на наступне. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга\~статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Згідно зі сталою практикою Верховного Суду, для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача (Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 року у справі № 705/3876/18). Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). З огляду на досліджені у справі докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [PERSON] не є належними відповідачами у справі в частині стягнення шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, і в цій частині позовних вимог належить відмовити на підставі наступного. Так, \~стаття 1166 ЦК України\~передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування», далі -Закон № 1961-IV).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать\~закону\~і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності)\~\~\~(стаття 980 ЦК України). Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема,\~Закон\~№ 1961-IV. Згідно зі\~статтею\~\~999 ЦК України\~до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Законом № 1961-IV\~визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Згідно зі\~статтею 3 Закону №1961-IV\~обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до\~статті 5 вказаного Закону\~об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1\~статті 22 Закону\~\~№ 1961 IV). Згідно з частинами першою, другою\~статті 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право,\~\~\~договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України\~передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати\~\~\~\~\~\~ (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 наголосила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із\~Законом № 1961-IV\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Водночас в\~Законі\~наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто\~Закон\~як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV). Тобто положення цього\~Закону\~спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика. З матеріалів справи вбачається, що страховик оцінив шкоду завдану [PERSON] в результаті ДТП 09.11.2017 року на суму 21 797, 83 грн. Звіт № 421/2018 від 14.12.2018 року був складений на прохання СК «Про100страхування», у зв`язку із поданням [PERSON] 12.10.2018 року заяви про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, яка сталася 09.11.2017 року. Доказів того, що позивачка [PERSON] висловила своє непогодження з результатом вказаного Звіту, або оскаржила його висновки, матеріали справи не містять. Таким чином, у разі непогодження із сумою відшкодування позивачка мала звернутися до страхової компанії із позовом про стягнення матеріальної шкоди, яка як вона вважає складає різницю в сумі між страховим відшкодуванням і фактичним розміром шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд не надає оцінку всім доводам відповідача про неправомірне оцінення позивачкою розміру майнової шкоди. Щодо вимог позивачки про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, слід зазначити наступне. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1\~ст. 1167 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Разом з тим, згідно з абзацом другим п. 5\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року\~обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, позивачка зазначила, що в результаті дорожньо-транспортна\~пригода,\~яка сталась\~з вини\~першого відповідача\~ [PERSON] 09.11.2017\~року в\~м.\~Харкові,\~призвела до\~душевних страждань\~та певних\~вимушених змін\~у життєвих\~стосунках позивача.\~Автомобіль Кіа\~Rio,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~був засобом\~пересування для\~позивача,\~який полегшував\~їй вирішення\~деяких її\~життєвих потреб,\~оскільки позивач\~проживала за\~межами м.Харкова.\~Також,\~автомобілем позивач\~щоденно відвозила\~до школи\~та забирала\~зі школи\~в місті\~Харкові свого\~малолітнього сина.\~Пошкодження її\~єдиного транспортного\~засобу призвело\~до певних\~змін та\~незручностей в\~її повсякденному\~житті,\~що в\~свою чергу\~призвело до\~душевних хвилювань\~пов`язаних з\~необхідністю усунення\~цих незручностей.Окрім того, незадовгого до ДТП - 08.10.2018 року позивач [PERSON] втратила рідного брата. Незадовго після ДТП 07.01.2018 року втратила свого батька. Внаслідок злісного ухилення відповідачів, від виплати матеріального відшкодування, позивач [PERSON] була вимушена збирати велику кількість грошей та документів у важкий для неї період життя. Після ДТП у позивача з`явився страх керування транспортними засобами. У\~постанові ВС від 03.10.2019 у справі № 709/1173/17,\~постанові ВС від 23.03.2023 у справі № 127/35822/21,\~постанові ВС від 31.01.2023 у справі № 535/171/20\~та інших зазначено,\~що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає з урахуванням: характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо); стану здоров`я потерпілого; тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах; ступеня зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, якщо потерпілий посилається на втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, кожну з них необхідно довести. З матеріалів справи вбачається, що позивачка не надала суду жодного доказу на підтвердження спричиненої їй саме з вини відповідачів моральної шкоди, в зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди суд відмовляє. Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed