Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Сакун В.А., з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах з 03.04.2018 року по 30.11.2020 року. Під час звільнення повний розрахунок відповідачем зроблений не був. Наказом Красноармійського міськрайонного суду від 07.06.2021 року було стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 143390 гривень 93 копійки, без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Остаточний розрахунок був проведений 22.11.2023 року. За період з 07.06.2021 по 22.11.2023 кількість робочих днів склала 615. Позивач, з урахуванням співмірності та розумності, вважає за необхідне стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з 07.06.2021 по 01.01.2023 року в розмірі 150000 гривень. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, вважаючи їх такими, що порушують його права та законні інтереси з наступних підстав. Відповідно до судового наказу Красноармійського міськрайонного суду від 07.06.2021 року було стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 143390 гривень 93 копійки, без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. В цій справі судом встановлено, що позивач в день звільнення не працював. Судовий наказ виконано 22.11.2023 року. Представник просить суд при вирішенні даної справи застосувати принцип розумної співмірності та пропорційності, як то наголошують численні постанови Верховного суду України, а також відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувати шестимісячний строк для стягнення середнього заробітку. Звертає увагу на те, що позивач звернувся до суду через три роки після звільнення. До судового засідання позивач та його представник не з`явилися, представник надав заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, та просить винести рішення по суті справи у відповідності до норм чинного законодавства. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ [PERSON] перебував з ТОВ «Краснолиманське» у трудових відносинах з 03.04.2018 року по 30.11.2020 року. Наказом Красноармійського міськрайонного суду від 07.06.2021 року було стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 143390 гривень 93 копійки, без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Позивач зазначає, що остаточний розрахунок з ним був проведений 22.11.2023 року, що не заперечується представником відповідача. У статті 55 Конституції України\~вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~статті 2 КЗпП\~працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України (в редакції, що діяла на момент звільнення позивача), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України (в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду з даним позовом, тобто станом на 08.08.2023 року), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18),\~суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Після ухвалення судового рішення про стягнення сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~ст.117 КЗпП України. До такого висновку прийшов Верховний Суд України в ухвалах від 16.05.2012 (справа № 6-47110св11), від 18.07.2012 (справа № 6-14417св12), від 29.01.2014 (справа № 6-144ц13). Крім того, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Оскільки у порушення наведених правових норм трудового законодавства відповідач не розрахувався у повному обсязі із позивачем, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за затримку розрахунку з дати, наступної за днем винесення рішення суду із 08.06.2021 по 08.12.2021 року включно. Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» № 484 від 05.12.2023 року розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 1064,54 грн. Таким чином, сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 08.06.2021 року по 08.12.2021 року складає 135196,58 грн (127 роб.дн.х 1064,54 грн). Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16). Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до\~ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц): - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц. Відповідно до ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 80000,00 гривень. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі гривень 639,96 копійок.

Outcome: partial