Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

09.01.2023 заступник керівника Бахмутської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, в якому просить витребувати у [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Бахмутської міської територіальної громади в особі Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, яка виконує повноваження Бахмутської міської ради Донецької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1420985500:01:041:0035 загальною площею 2,0000 га, вартістю 6 760 000 грн. В обґрунтування позову вказує, що Бахмутською окружною прокуратурою вивчено питання законності безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок комунальної форми власності сільськогосподарського призначення, що розташовані на території Бахмутської об?єднаної територіальної громади. Відповідно до указу Президента України № 469/2022 від 04.07.2022 утворено Бахмутську міську військову адміністрацію Бахмутського району Донецької області. Постановою Верховної ради України № 2542-1Х від 30.08.2022 начальнику Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області у період дії воєнного стану в Україні та 30 днів після його припинення чи скасування надано здійснення повноважень міської ради, виконавчого комітету та міського голови. Під час вивчення питання законності безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок комунальної форми власності сільськогосподарського призначення, що розташовані на території Бахмутської об?єднаної територіальної громади встановлено, що рішенням Бахмутської міської ради Донецької області від 24.11.2021 № 07/16-469 «Про передачу у власність земельних ділянок» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 1420985500:01:041:0035). Відповідно до п. 1.25 рішенням Бахмутської міської ради Донецької області від 24.11.2021 № 07/16-469, передано у власність громадянину [PERSON] земельну ділянку комунальної власності (кадастровий номер 1420985500:01:041:0035) загальною площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення Бахмутської міської територіальної громади. На підставі зазначеного рішення, 10.01.2022 за № 2555086514020 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку. Пункт 1.25 рішення Бахмутської міської ради Донецької області від 24.11.2021 № 07/16-469 є незаконним, земельна ділянка із кадастровим номером 1420985500:01:041:0035 підлягає витребуванню у [PERSON] та поверненню державі в особі Бахмутської міської ради Донецької області. Так, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на підставі розпорядження голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 21.11.2008 № 1592 вже отримував у власність земельну ділянку кадастровий номер 3223387800:02:002:0004 площею 0.9900 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого сільського господарства на території Хоцьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Відповідно до договору купівлі-продажу 30.05.2019 [PERSON] продав земельну ділянку кадастровий номер 3223387800:02:002:0004 Фермерському господарству «Олександр». Зазначене підтверджує, що [PERSON] на час отримання (на підставі рішення Бахмутської міської ради Донецької області від 24.11.2021 № 07/16-469) спірної земельної ділянки з кадастровим номером: 1420985500:01:041:0035 вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду цільового призначення (попередньо отримавши у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 3223387800:02:002:0004). Таким чином, всупереч вимогам ст.ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, [PERSON] при зверненні до Бахмутської міської ради Донецької області із заявою про відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Бахмутської міської ради Донецької області не повідомив, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства ним вже використано. Земельна ділянка із кадастровим номером 1420985500:01:041:0035, яка знаходиться в межах Бахмутської міської ради Донецької області, вибула із земель комунальної власності внаслідок повторного незаконного використання відповідачем права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду цільового призначення (із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства) шляхом державної реєстрації права на них. Бахмутською міською радою Донецької області на момент прийняття оспорюваного рішення не перевірено факт реалізації [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства. Крім того, позивач зазначає, що необхідність захисту інтересів держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, покладає на прокуратуру обов`язок представництва інтересів держави в суді відповідно до ст. 131-1 Конституції України. Власником майна (землі) комунальної власності є Бахмутська міська територіальна громада, яка делегувала Бахмутській міській раді Донецької області повноваження на здійснення права власності від імені територіальної громади та розпорядження об`єктами комунальної власності в їх інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Враховуючи те, що власником спірної земельної ділянки є Бахмутська міська територіальна громада представляти та захищати інтереси якої уповноважена Бахмутська міська рада Донецької області, яка є юридичною особою та у відповідності до вимог ст. 18-1 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» має повноваження звертатись до суду з метою реалізації повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування, Бахмутською окружною прокуратурою скеровано на адресу ради лист щодо вжиття органом місцевого самоврядування самостійних заходів спрямованих на відновлення майнових інтересів територіальної громади, а саме шляхом звернення до суду із позовом про витребування на користь територіальної громади земельної ділянки із кадастровим номером 1420985500:01:041:0035, яка передана у власність [PERSON] із порушенням вимог земельного законодавства. Проте, Бахмутською міською радою Донецької області та після створення Бахмутською міською військовою адміністрацією Бахмутського району Донецької області незважаючи на усвідомлення необхідності захисту інтересів територіальної громади цивільно-правові заходи в судовому порядку не вживатимуться, що підтверджується листом.Вказане свідчить про те, що з боку Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області та Бахмутської міської ради Донецької області має місце усвідомлена пасивна поведінка, результатом чого є не здійснення саме суб?єктами владних повноважень захисту інтересів територіальної громади. Таким чином, сам факт не звернення до суду Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області та Бахмутської міської ради під час здійснення повноважень з позовом (за умови наявності в уповноваженого органу відповідних відомостей про порушення інтересів держави та територіальної громади у спірному випадку), який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що указаний уповноважений державою орган неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельних ділянок сільськогосподарського призначення, у зв?язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» для захисту інтересів держави та для звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 12.01.2023 року частково задоволено заяву про забезпечення позову в частині заборони [PERSON] та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі дії щодо відчуження нерухомого майна. Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 12.01.2023 року за вказаною цивільною справою відкрив провадження та призначив підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву, однак у строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 18.04.2023 року зупинено провадження у справі за позовом заступника керівника Бахмутської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області до відповідача [PERSON] про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння до набрання законної сили рішення у справі № 229/2225/22. Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 10.11.2023 року поновив провадження у справі за позовом заступника керівника Бахмутської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області до відповідача [PERSON] про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 18.12.2023 закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в позові обставини та просила позов задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Представник Бахмутської міської ради Отюніна Н. надіслала на електронну пошту суду заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Від нього не надходило жодних клопотань. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, заочно у відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч. 3 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Згідно з частиною 5 статті 175 ЦПК України у разі пред`явлення позову особами, які діють на захист прав, свобод та інтересів іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо). Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Виходячи із норм ст. 13, 14 Конституції України, ст. 177, 181, 324, гл. 30 Цивільного кодексу України земля та земельні ділянки є об`єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. З положень ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, ст. 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, ст. ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Відповідно до ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 122 Земельного кодексу України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок із земель державної та комунальної власності у власність або користування. Отже, правовідносини, пов`язані із вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула із державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Аналогічних правових позицій при вирішенні питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи притримується і Європейський суд з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 469391 [PERSON] на підставі розпорядження голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 21.11.2008 № 1592 отримав у власність земельну ділянку площею 0.9900 га для ведення особистого сільського господарства на території Хоцьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (арк. с. 30). Відповідно до інформаційної довідки № 306880875 від 09.08.2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державним реєстратором Доморацьким С. В. була проведена державна реєстрація права власності на підставі копії державного акта на право власності на земельну ділянку, виданий 29.01.2016 року Управлінням Держгеокадатру у Перяслав-Хмельницькому районі Київської області. Номер запису про право власності: 15863022, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 997707432233 (арк. с. 24). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.05.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області, Обіщенко А. М. продав Фермерському господарству «Олександр» земельну ділянку, площею 0,9900 га, розташовану на території Хоцьківської сільської ради, Переяслав-Хмельницького району, Київської області, кадастровий номер 3223387800:02:002:0004 (арк. с. 41-43). Рішенням Бахмутської міської ради № 7/16-469 від 24.11.2021 року «Про передачу у власність земельних ділянок (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній житлового будинку, іншої будівлі, споруди) затверджено проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності та передати безоплатно у приватну власність земельні ділянки комунальної власності Бахмутської міської територіальної громади: фізичній особі [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на території Бахмутської міської територіальної громади 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства (кад. № 1420985500:01:041:0035) (арк с. 26). Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 294353488 від 12.01.2022 року державним реєстратором Бахмутської міської ради Будко Ю. Г. 10.01.2022 була проведена державна реєстрація права власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування № 7/16-469, виданий 24.11.2021 міським головою [PERSON] (арк. с. 29). Отже, [PERSON] на час отримання (на підставі рішення Бахмутської міської ради Донецької області від 24.11.2021 № 07/16-469) спірної земельної ділянки з кадастровим номером: 1420985500:01:041:0035 вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (попередньо отримавши у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 3223387800:02:002:0004) на підставі ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України. Згідно ст. 15, 16 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цими та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Водночас за статтею 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, якщо позивачем або відповідачем визначений орган місцевого самоврядування, то такий орган не має власних прав і обов`язків, а наділений повноваженнями (компетенцією) представляти територіальну громаду у відповідних правовідносинах. Власником майна (землі) комунальної власності на момент виникнення правовідносин була Бахмутська міська територіальна громада, яка делегувала Бахмутській міській раді Донецької області повноваження на здійснення права власності від імені територіальної громади та розпорядження об`єктами комунальної власності в їх інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом Відповідно до листа від 07.10.2022 року Бахмутська окружна прокуратура Донецької обласної прокуратури звернулась до Бахмутської міської ради Донецької області, в якому повідомила про наявність виявленого порушення щодо набуття [PERSON] земельної ділянки в порушення вимог ст. 116, 118, 121, 123 Земельного кодексу України. Також прокуратурою рекомендовано розглянути питання щодо вжиття належних заходів організаційно-правового та (або) позовного характеру, направлених на захист прав та законних інтересів держави шлюхом звернення до суду з позовом про витребування у [PERSON] на користь територіальної громади в особі Бахмутської міської ради Донецької області земельної ділянки з кадастровим номером 1420985500:01:041:0035, загальною площею 2,0000 га (арк. с. 46-49). Листом Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області від 15.12.2022 року повідомлено про те, що на теперішній час, у зв?язку із введенням військового стану на території України та оголошенням обов?язкової евакуації Донецької області, безпекову ситуацію на території Бахмутської міської територіальної громади через ведення активних бойових дій, вчинити заходи щодо повернення земельної ділянки площею 2,0000 га кадастровий номер 1420985500:01:041:0035 Бахмутською міською військовою адміністрацією Бахмутського району, яка перебуває у власності [PERSON] , не вбачається можливим (арк. с. 50). Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного Кодексу України, виходячи з редакції Закону, чинної на час правовідносин сторін. Частинами першою, другою ст. 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Абзацом першим ч. 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення. У пункті «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Таким чином, чинне законодавство України не передбачає можливості безоплатно отримувати у власність земельну ділянку із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства два або більше рази. За таких обставин, використання громадянами України права на безоплатне отримання землі має здійснюватися з дотриманням вимог законодавства, яке забороняє повторне отримання безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства (понад норми приватизації, встановлені Земельним кодексом України). Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 га, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених ст. 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, передбачена ст. 116, 121 Земельного Кодексу України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалась своїм правом і отримала у власність земельну ділянку, меншу від граничної площі, передбаченої ст. 121 Земельного кодексу України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає різницю між гранично можливою та раніше отриманою у власність. Однак, Бахмутською міською радою Донецької області на момент прийняття рішення № 7/16-469 від 24.11.2021 не перевірено факт реалізації [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності, а тому дане рішення про передачу такої ділянки у власність особи, яка таке право вже використала, є незаконним. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 20 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом керівника Бахмутської окружної прокуратури Донецької області Андрія Дубовського діючого в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області до Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, [PERSON] , про визначення незаконним та скасування рішення, визнане незаконним та скасоване рішення Бахмутської міської ради Донецької області від 24.11.2021 № 07/16-469 «Про передачу у власність земельних ділянок» передано у власність громадянину [PERSON] земельну ділянку комунальної власності (кадастровий номер 1420985500:01:041:0035) загальною площею 2,000 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогогосподарського призначення Бахмутської територіальної громади. Відповідно до ст.90 Земельного кодексу України порушені права власників земель ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (ст. 388 ЦК України). Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Відповідні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26.05.2021 у справі № 282/1874/18, а також у постанові Великої Палата Верховного Суду від 12 лютого 2020 у справі П/811/1640/17, у постанові Великої Палата Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц. Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Згідно із п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). В п. 38, 39 постанови Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 916/3727/15 вказано, що за змістом статей 387, 388 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна, який фактично позбавлений можливості володіти й користуватися вказаним майном в результаті його незаконного вибуття з володіння, за наявності певних умов має право витребувати таке майно із чужого володіння. Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20). Враховуючи викладене, земельна ділянка з кадастровим номером 1420985500:01:041:0035 загальною площею 2,0000 га, що знаходиться в адміністративних межах Бахмутської міської ради Бахмутського району Донецької області, підлягає витребуванню у [PERSON] на користь Бахмутської міської територіальної громади в особі Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, яка виконує повноваження Бахмутської міської ради Донецької області. Вищеприведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача було обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими і позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 101 400 грн та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 1 240,50 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved