Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

29 травня 2023 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, у якому просила визнати незаконними та скасувати свідоцтва, зареєстровані в реєстрі за №№ 101, 102, видані приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Барбуляк Х.М. 13 січня 2023 року, про те, що [PERSON] належать на праві власності майно, що складається з будівлі механічної майстерні «Б-1», приміщення котельні «Г-1», які розташовані за адресою [ADDRESS] . Мотивувала свої вимоги тим, що 12 серпня 2022 року за нею державним реєстратором відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотівської сільської ради Львівської області» Золочівською О.М. зареєстровано право власності на вищезгадане майно на підставі постанови та акту приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. про передачу їй у власність вказаних приміщень в рахунок погашення заборгованості Приватної агрофірми «Нива» в межах виконавчого провадження № 69605798, в якому вона була стягувачем. В подальшому їй стало відомо, що наказом Міністерства юстиції України № 12/5 від 02 січня 2023 року задоволено скаргу [PERSON] та скасовано рішення державного реєстратора №№ 64472403, 64472220 від 12 серпня 2022 року, на підставі яких вона зареєструвала право власності не вказані вище приміщення. Зазначене рішення нею оскаржується в межах цивільної справи № 450/531/23, яка перебуває на розгляді Пустомитівського районного суду Львівської області. У зв`язку зі скасуванням рішень державного реєстратора, [PERSON] 13 січня 2023 року зареєструвала право власності на згадане вище майно, у зв`язку з чим отримала від третьої особи по справі оскаржувані свідоцтва, підставою видачі яких були акти приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. про проведені електронні торги. Таким чином, вважає, що державна реєстрація права власності на згадані вище приміщення за [PERSON] , а також видані на її підставі свідоцтва є незаконними, оскільки рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 червня 2020 року по справі № 450/1572/19 електронні торги, у яких брала участь відповідач, а також видані останній акти про проведенні електронні торги від 16 квітня 2018 року визнано недійсними. Вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 17 травня 2021 року, яка, як і рішення суду першої інстанції, залишена без змін постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 08 лютого 2023 року. Враховуючи наведене, відповідач зареєструвала право власності на вищезгадане майно та отримала оскаржувані свідоцтва після набрання законної сили судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, якими визнано недійсними згадані вище електронні торги та акти про проведені електронні торги, на яких [PERSON] придбала вказане майно, а справа № 450/1572/19 перебувала в провадженні Касаційного цивільного суду Верховного Суду. З огляду на вказане, просить суд задовольнити позовні вимоги. Крім того, повідомила, що попередній розмір судових витрат, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, становить 2147 грн 20 коп. судового збору та 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 31 травня 2023 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 13 червня 2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява з запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та перехід зі спрощеного позовного провадження без виклику сторін в загальне позовне провадження, мотивована складністю справи, її значенням для відповідача, обсягом і характером доказів, обраним позивачем способом захисту. Ухвалою від 14 червня 2023 року заяву представника відповідача [PERSON] про заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження залишено без задоволення. 22 червня 2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому він з позовними вимогами не погодився та повідомив, що згадане вище майно набуте відповідачем у власність в порядку та у спосіб, що встановлені законом, шляхом взяття участі в електронних торгах, проведених у зв`язку з виконанням рішення Пустомитівського районного суду Львівської області по справі № 450/1858/15-ц. За вказане майно відповідач 16 квітня 2018 року заплатила грошові кошти в сумі 1004530 грн, у зв`язку з чим є власником такого. На момент видачі оскаржуваних свідоцтв виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 червня 2020 року та постанови Львівського апеляційного суду від 17 травня 2021 року по справі № 450/1572/19 зупинено на підставі ухвали Верховного Суду від 12 липня 2021 року. Таким чином, дії третьої особи по справі щодо реєстрації права власності та видачі оскаржуваних свідоцтв відповідачу, є правомірними. Крім того, вважає, що [PERSON] є неналежним позивачем по справі, оскільки оскаржуваними свідоцтвами не порушуються її права, а на момент відчуження згаданого майна на прилюдних торгах, вона не була ні власником, ні користувачем такого. Більше того, керівник ПАТ «Нива» [PERSON] , не будучи власником вказаного майна, оскільки таке 16 квітня 2018 року відчужене відповідачу на прилюдних торгах, передав таке в рахунок погашення заборгованості позивачу. Попри це, рішення №№ 64472403, 64472220 від 12 серпня 2022 року, прийняті державним реєстратором Золочівською О.М., якими за позивачем зареєстровано право власності на згадане майно, скасоване на підставі наказу Міністерства юстиції України № 12/5 від 02 січня 2023 року. Враховуючи викладене, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Додатково повідомив, що попередній розмір судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, становить 50000 грн. Разом з відзивом на позовну заяву представником відповідача [PERSON] подано заяву, у якій він просив здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, що мотивував складністю справи, її обставинами, обсягом і характером доказів, значенням справи для відповідача, обраним позивачем способом захисту, а також тим, що спір фактично стосується майна вартістю 1003330 грн. Ухвалою від 23 червня 2023 року заяву представника відповідача Качмар І.О. про розгляд справи в порядку загального позовного провадження задоволено, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 06 липня 2023 року представником позивача [PERSON] подано заяву про його вступ у справу в якості представника та надання йому доступу до електронної справи у підсистемі «Електронний суд», до якої долучено нотаріально посвідчену довіреність, однак не надано доказів його повноважень як адвоката. 14 вересня 2023 року представником позивача [PERSON] подано заяву про його вступ у справу в якості представника та надання йому доступу до електронної справи у підсистемі «Електронний суд», до якої долучено нотаріально посвідчену довіреність, однак не надано доказів його повноважень як адвоката. Протокольною ухвалою від 02 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 23 жовтня 2023 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, до якої долучено нотаріально посвідчену довіреність, однак не надано доказів його повноважень як адвоката. Ухвалою від 23 жовтня 2023 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві, надав пояснення аналогічні викладеному та просив такі задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 31 січня 2024 року подав пояснення у справі, в яких зазначив, що стороною позивача обрано неналежний спосіб захисту, оскільки такою оскаржуються лише свідоцтва, які не зумовлюють переходу права власності на нерухоме майно, а є лише підтвердженням права власності на таке. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 07 лютого 2024 року просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Повідомив про подання протягом п`яти днів клопотання про стягнення судових витрат. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, явку повноважного представника не забезпечила, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності або про відкладення судового розгляду не подала. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали позовної заяви та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. 10 серпня 2022 року в межах виконавчого провадження № 69605798 приміщення механічної майстерні «Б-1» загальною площею 781,7 кв. м та приміщення котельні «Г-1» загальною площею 116,9 кв. м, що розташовані за адресою [ADDRESS] , передані стягувачу [PERSON] в рахунок повного погашення заборгованості Приватної агрофірми «Нива» згідно виконавчого листа, виданого 30 травня 2022 року Львівським апеляційним судом по справі № 21-0906/21. Витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№ 307210182, 307208907 від 12 серпня 2022 року стверджується, що 11 серпня 2022 року позивач зареєструвала право власності на вищезгадане майно. Підставою внесення записів є рішення державного реєстратора Відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотцівської сільської ради» Львівської області Золочівської О.М. №№ 64472403, 64472220 від 12 серпня 2022 року. Водночас, наказом Міністерства юстиції України № 12/5 від 02 січня 2023 року скасовано рішення №№ 64472403, 64472220 від 12 серпня 2022 року, прийняті державним реєстратором Відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотцівської сільської ради» Львівської області Золочівською О.М Як повідомила позивач, вказане рішення Міністерства юстиції оскаржене нею до Пустомитівського районного суду Львівської області, у зв`язку з чим відкрито провадження у справі № 450/531/23. Втім, як встановлено судом, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 січня 2024 року по справі № 450/531/23, яке не набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та визнано право власності на вищезгадане майно. Водночас, у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним і скасування наказу Міністерства юстиції України № 12/5 від 02 січня 2023 року позивачу відмовлено. Враховуючи те, що рішення про державну реєстрацію права власності на вищезгадане майно за позивачем скасовано наказом Міністерства юстиції України № 12/5 від 02 січня 2023 року, відповідач 13 січня 2023 року отримала оскаржувані свідоцтва та того ж дня на їх підставі зареєструвала право власності на таке майно, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№ 320149512, 320150395 від 13 січня 2023 року. З оскаржуваних свідоцтв вбачається, що такі видані відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі актів про проведені електронні торги, складених приватним виконавцем Баіровою Н.М. 16 квітня 2018 року. Водночас, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 червня 2020 року по справі № 450/1572/19, залишеного без змін постановою Львівського апеляційного суду від 17 травня 2021 року та постановою Верховного Суду від 08 лютого 2023 року, визнано недійсними електронні торги з реалізації вищезгаданого майна, а також визнано недійсними акти про проведені електронні торги від 16 квітня 2018 року, видані приватним виконавцем Баіровою Н.М. у виконавчому провадженні № 55756171. Попри це, ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2021 року по справі № 450/1572/19 дія і виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 червня 2020 року та постанови Львівського апеляційного суду від 17 травня 2021 року\~зупинені до закінчення їх перегляду у касаційному порядку. Реалізуючи своє право на реєстрацію права власності на згадане майно, набуте на підставі електронних торгів, відповідач звернулася до третьої особи по справі для отримання оскаржуваних свідоцтв і вчинення відповідних реєстраційних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у\~частині восьмій\~статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. За ч. 1 ст. 72 Закону України «Про нотаріат» придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціонів) оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням такого майна шляхом видачі набувачу відповідного свідоцтва на підставі документів, визначених\~Законом України\~«Про виконавче провадження». Пунктом 1.1 Глави 1 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012\~ року (далі Порядок), встановлено, що придбання арештованого або заставленого нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціонів) оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням такого майна шляхом видачі набувачу відповідного свідоцтва. Згідно з п. 3.1 Глави 1 Розділу ІІ Порядку свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів видається нотаріусом на підставі акта про проведені публічні торги, складеного державним виконавцем та затвердженого начальником відповідного відділу державної виконавчої служби або приватним виконавцем. Як попередньо встановлено судом, згадане вище майно відчужене відповідачу шляхом проведення електронних торгів, а оскаржувані свідоцтва оформлені в період, коли рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції про визнання недійсними таких електронних торгів та актів про їх проведення були зупинені згідно ухвали Верховного Суду від 12 липня 2021 року. За неведених обставин, оскаржувані свідоцтва видані приватним нотаріусом Барбуляк Х.М. в порядку та у спосіб, встановлені законодавством України. Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2023 року по справі № 331/427/22 виклав правову позицію, згідно якої видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) є передбаченою п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» окремою нотаріальною дією, спрямованою на посвідчення відповідного права переможця аукціону, тобто є юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. На відміну від дій із нотаріального посвідчення правочинів, нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів У вказаній постанові Верховний Суд також підкреслив, що визнання недійсним свідоцтва як документа, який видав нотаріус для підтвердження права власності переможця аукціону (покупця), не захистить ні інтерес кредитора у поповненні (недопущенні зменшення) ліквідаційної маси боржника, ні такий же інтерес самого боржника. Цей документ не породжує жодного права. Тому позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту. Аналогічна позиція містяться у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року по справі № 914/2618/16. В постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року по справі № 755/12274/20 виклав правову позицію, відповідно до якої позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не відповідає належному способу захисту в цій справі. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Наведене узгоджується з правовими висновками, сформованими у постановах Верховного Суду від 19 січня 2021 року по справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року по справі № 925/642/19. Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2023 року по справі № 914/948/21, посилаючись на п.п. 74, 76 постанови Верховного Суду від 22 червня 2021 року по справі № 200/606/18, зазначив, що за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Таким чином, ані позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, ані позовна вимога про визнання права власності на земельну ділянку не відповідають належному способу захисту. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Посилаючись на вказану постанову, Верховний Суд також визнав, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів не відповідає належному способу захисту права, а тому в задоволенні такої вимоги слід відмовити, про що правильно зазначено в рішеннях судів першої та апеляційної інстанції. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що обставини, на які покликалася сторона позивача в обґрунтування позовних вимог, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а обраний нею спосіб захисту шляхом визнання незаконними та скасування свідоцтв про придбання згаданого вище майна з прилюдних торгів не відповідає належному способу захисту права, з огляду на що у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed