Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Посилалась на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21.02.2017 року у якому у них народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що син проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Вказувала, що майже від початку стосунки у них погіршувались та внаслідок протиправних дій відповідача стосовно позивачки, правоохоронними органами Республіка Польща 20.08.2021 року було прийнято рішення про встановлення адміністративного нагляду поліції та в подальшому спрямовано до суду обвинувальний акт. Внаслідок чого відповідач тривалий час проживає окремо від них, при цьому не надає матеріальної допомоги по утриманню спільної дитини та не цікавиться її потребами. З урахуванням викладеного, а також те, що відповідач тривалий час проживає та працює у Республіці Польща де середня заробітна плата становить більше 1000 євро, просила стягнути аліменти на її користь на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 9 182 грн. 50 коп. (що еквівалентно 250 євро на час подання позову), щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Представником відповідача надано відзив на позов згідно якого зазначив, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки відповідач таких доходів не має, та визначення позивачем саме такої суми аліментів у твердій грошовій сумі здійснено виключно на підставі припущень, не підтверджених жодним доказом. При цьому зазначив, що відповідач від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню свого малолітнього сина жодним чином не ухиляється. Він постійно намагається спілкуватись із сином, чому створюються певні перепони з боку позивачки, яка заважає цьому. Відповідач дійсно тривалий час мешкає у Польщі, але постійного місця роботи не має, утримує себе за рахунок тимчасових робіт, оплата за які складає 200-300 Євро в місяць, чого ледве хватає на оренду житла та придбання харчування, але внаслідок жорсткої економії та допомоги від своїх рідних він має можливість матеріально підтримувати свою дитину. Починаючи з листопада 2022 року він переводив грошові кошті на банківську карту, відкриту на ім`я його сина [PERSON] у банку Польщі «PKO Bank Polski», всього сплачено аліментів на утримання дитини в сумі 77 028 грн.. Вважає, що дані обставини позивачка умисно не повідомила суду, але факт переведення відповідачем грошових коштів на банківський рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] підтверджується роздруківками з банківського рахунку, які долучаються до відзиву на позовну заяву. З урахуванням викладеного вважають, що вимога позивачки про стягнення аліментів є передчасною, оскільки свого сина [PERSON] має намір підтримувати матеріально і надалі, незважаючи на те, що на даний час постійних доходів немає, а отримувані ним заробітки незначні, носять тимчасовий характер. Таким чином, вважають, що недоцільно стягувати аліменти у частці від доходів відповідача, який не заперечує проти часткового задоволення позовних вимог позивачки щодо стягнення з нього на користь останньої аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з вищевикладеним вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 9 182 грн. 50 коп. щомісячно є безпідставними та необґрунтованими. Також заперечував щодо стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу, з тих підстав, що предмет спору у даній справі не є складним, не потребує складних правових досліджень, вивчення обсягу фактичних даних та аналізу первинних документів, а обсяг і складність виготовлених процесуальних документів також не є значним, як наслідок заявлена сума за надану правничу допомогу у розмірі 14 000 грн. є неспівмірною та не є розумною, а також не доведеним, що такі витрати є не лише фактичними, але й неминучими. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що доводи відповідача щодо сплати коштів на рахунок дитини можна розцінювати лише як підтвердження матеріальної можливості сплати відповідачем аліментів у розмірі який просить позивачка та наявності у нього доходів. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову у визначеному позивачкою розмірі аліментів, оскільки відповідача не має фінансової можливості сплачувати такий розмір аліментів. Просив позов задовольнити частково, а саме визначити суму аліментів у розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі приходить до наступних висновків. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Так судом встановлено, що у сторін [INFO] у Республіці Польща, народився син [PERSON] , який зареєстрований громадянином України (а.с.4). У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, як на позивачу так і на відповідачу лежить обов`язок по утриманню дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Разом з тим позивачкою не надано суду доказів щодо матеріального стану відповідача, стану його здоров`я та інші обставини передбачені ст. 182 СК України. Натомість відомості про середню заробітну плату у Польщі яка становить 1522,21 Євро судом не можуть бути взяті до уваги як доказ матеріального стану відповідача. При цьому і відповідачем не надано суду відповідних доказів. Його посилання не мінливий дохід не доведені жодним доказом, крім того надані копії виписок про перерахування грошових коштів, судом оцінюється критично, оскільки надані скріншоти не перекладені на українську мову, а також доказів, що позивачка має доступ до рахунку відкритого на ім`я дитини та можливість користуватись даним рахунком суду не надано. Виходячи із наведеного, а також спільного обов`язку сторін щодо утримання дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання сина, у твердій грошовій сумі в розмірі 4 500 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Так представником позивача подаючи позов було подано орієнтовний розрахунок судових витрат. Відповідно до поданого представником позивача попереднього розрахунку суми судових витрат, позивач очікував понести витрати у зв`язку з розглядом справи у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.. У відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У відповідності до вимог ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Із наданих доказів понесення витрат на правничу допомогу судом встановлено, що позивачкою було понесено 14 000 грн. витрат на правничу допомогу, що підтверджено копією Договору про надання правової допомоги від 30.10.2022 року, копією Акту здачі-прийняття наданих послуг від 01.04.2023 року та детальним описом робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом. Дослідивши матеріали справи в сукупності із наданими представником позивача доказами, суд приходить до висновку, що позивач дійсно понесла витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14 000 грн. 00 коп. розмір яких є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та складністю справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що включають в себе витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Таким чином з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 7 000 грн. витрат понесених на професійну правничу допомогу, оскільки судом задоволено 50% заявленого розміру аліментів. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати так як позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Outcome: partial