Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі по тексту - відповідач, КП «Київтеплоенерго») про захист прав споживачів шляхом відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що у Печерському відділі державної виконавчої служби у м. Києві, відкрите виконавче провадження № [NUMBER] від 17.05.2023 на підставі виконавчого листа № 753/16392/21 від 10.05.2023 виданого Дарницьким районним судом м. Києва, яким зобов`язно КП «Київтеплоенерго» зробити перерахунок вартості послуги з опалення з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, з жовтня 2019 року по квітень 2020 року, з жовтня 2020 року по квітень 2021 року. Позивач вказує що неправомірні дії відповідача завдали йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які виражені у тому що змінився звичайний ритм життя. Тривале невиконання рішення суду, викликало моральні страждання від неможливості добитись справедливості та задоволення вимог, які присудженні судом. У зв`язку з цією ситуацією, позивач відчуває себе ошуканим, що негативно позначилось на його психічному стані, що змушує сильно нервувати і переживати. На підставі вищевикладеного просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію за завдану моральну шкоду, тривалим невиконанням рішенням суду у розмірі 30 000,00 грн. Ухвалою суду від 17.07.2023 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 19.07.2023 відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження. 15.09.2023 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів. 20.09.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечували щодо позову, вказали що рішення суду виконано, перерахунок було здійснено та відображено в персональних рахунках-повідомленнях на сплату комунальних послуг в графі «перерахунок» та просили відмовити у його задоволені. Ухвалою суду від 20.09.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання про долучення доказів, відповідно до ст. 83 ЦПК України. Ухвалою суду від 20.09.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено відзив до матеріалів справи, відповідно до ст. 178 ЦПК України. 09.10.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому просив суд ставитися критично до відзиву та задовольнити позов. 09.10.2023 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів. Ухвалою суду від 18.10.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання про долучення доказів, відповідно до ст. 83 ЦПК України. Ухвалою суду від 18.10.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено відповідь на відзив до матеріалів справи, відповідно до ст. 179 ЦПК України. Ухвалою суду від 18.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 08.11.2023 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів. Ухвалою суду від 07.02.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання про долучення доказів, відповідно до ст. 83 ЦПК України. У судовому засіданні 07.02.2024 представник відповідача заявила клопотання про поновлення строку на подачу клопотання про долучення доказів. Ухвалою суду від 07.02.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, поновлено строк на подачу клопотання та задоволено клопотання про долучення доказів, відповідно до ст. 83 ЦПК України. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Представник відповідача у судовому засіданні надала пояснення, в яких повністю заперечувала щодо позовних вимог з підстав викладених у відзиві та просила відмовити у їх задоволені, оскільки позов безпідставний. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали у справі, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2022 позов [PERSON] до КП «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів задоволено. Визнано дії КП «Київтеплоенерго» з нарахування [PERSON] заборгованості за послугу з централізованого постачання гарячої води по квартирі [ADDRESS] на суму 3 495,85 грн станом на 01.07.2021 такими, що порушують права позивача як споживача комунальних послуг. Скасовано нарахування КП «Київтеплоенерго» за послугу з централізованого постачання гарячої води на суму 3 495,85 грн станом на 01.07.2021. Зобов`язано КП «Київтеплоенерго» провести перерахунок заборгованості з послуги постачання теплової енергії за опалення 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка надавалася споживачу [PERSON] , - з урахуванням рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/9855/10, а саме - окремо від послуги постачання гарячої води, та визначити фактичну вартість послуги постачання теплової енергії за опалення 1/2 частини квартири 105 , яка належить споживачу [PERSON] , а також провести [PERSON] перерахунок за весь опалювальний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, з жовтня 2019 року по квітень 2020 року, з жовтня 2020 року по квітень 2021 року. Постановою Київського апеляційного суду від 16.03.2023 апеляційну скаргу КП «Київтеплоенерго» задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2022 року скасувано в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до КП «Київтеплоенерго» про визнання такими, що порушують права позивача як споживача комунальних послуг дій з нарахування заборгованості за послугу з централізованого постачання гарячої води на суму 3495,85 грн. станом на 01 липня 2021 року та її скасування. Прийнято цій частині постанову, якою позовні вимоги [PERSON] до КП «Київтеплоенерго» про визнання такими, що порушують права позивача як споживача комунальних послуг дій з нарахування заборгованості станом на 01 липня 2021 року за послугу з постачання гарячої води на суму 3495,85 грн. та її скасування залишені без задоволення. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2022 року - в частині зобов`язання КП «Київтеплоенерго» провести перерахунок вартості наданих послуг з централізованого опалення - змінено, викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: Зобов`язати КП «Київтеплоенерго» провести перерахунок вартості наданих послуг з централізованого опалення 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка надавалася споживачу [PERSON] , - з урахуванням рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/9855/19, а саме - окремо від послуги постачання гарячої води, та визначити фактичну вартість послуги централізованого опалення 1/2 частини квартири № 105 , яка належить споживачу [PERSON] , а також провести [PERSON] перерахунок за весь опалювальний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, з жовтня 2019 року по квітень 2020 року, з жовтня 2020 року по квітень 2021 року. 17.05.2023 заступником начальника Печерського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого проваджения № [NUMBER] про примусове виконання виконавчого листа № 753/16392/21, виданого 10.05.2023 Дарницьким судом м. Києва, про зобов?язання КП «Київтеплоенерго» провести перерахунок вартості наданих послуг з централізованого опалення - змінено, викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: Зобов?язано КП «Київтеплоенерго» провести перерахунок вартості наданих послуг централізованого опалення 1/2 частини квартири [ADDRESS] , які надавалися споживачу [PERSON] , - з урахуванням рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/9855/19, а саме - окремо від послуги постачання гарячої води, та значити фактичну вартість послуги централізованого опалення 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка належить споживачу [PERSON] , а також провести [PERSON] перерахунок за весь опалювальний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, з жовтня 2019 по квітень 2020 року, з жовтня 2020 року по квітень 2021 року продовж 10-ти календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили. З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2023 року КП «Київтеплоенерго» подало до Дарницького районного суду м. Києва заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи тим, що КП «Київтеплоенерго» 12.05.2023 виконало постанову Київського апеляційного суду від 16.03.2023 у справі № 753/16392/21. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.08.2023 року відмовлено у задоволенні заяви КП «Київтеплоенерго» про визнання виконавчого листа у справі № 753/16392/21, виданого 10.05.2023 Дарницьким судом м. Києва на виконання постанови Київського апеляційного суду від 16.03.2023 у цивільній справі № 753/16392/21 за позовом [PERSON] до КП «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, таким, що не підлягає виконанню. Під час розгляду справи представник КП «Київтеплоенерго» посилалася на те, що воно добровільно виконало постанову Київського апеляційного суду від 16.03.2023 у справі № 753/16392/21. На підтвердження факту добровільного виконання постанови суду апеляційної інстанції від 16.03.2023 у справі № 753/16392/21 КП «Київтеплоенерго» надало копію довідки № 30/5/4/7360, від 12.05.2023 КП «Київтеплоенерго», згідно з якою КП «Київтеплоенерго» 12.05.2023 виконало постанову Київського апеляційного суду від 16.03.2023 у справі № 753/16392/21. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які виражені у тому що змінився звичайний ритм життя. Позивач втратив душевний спокій, рівновагу та звичайний спосіб життя, знаходився у стані пригнічення та дискомфорту. Був змушений прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичного ритму життя. Його звичайний ритм життя змінився, відповідач не бажає добровільно виконувати рішення суду та він змушений, протягом тривалого часу, стояти в чергах у виконавчій службі, звертатися до адвокатів, витрачати свій час та нерви, звертатися до суду, перебувати у судовому процесі, у душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття. Все це викликає моральні страждання від неможливості добитись справедливості та задоволення вимог, які присуджені судом. Позивач був змушений прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичайного режиму життя. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України "Про захист прав споживачів"). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд зауважує, що відповідно до ч.ч 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн., оскільки заподіяння такої шкоди відповідачем не доведено належними та допустимими доказами. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати на сплату судового збору підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed