Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Дергачівська\~окружна прокуратура\~Харківської області\~ звернулася\~до Котелевського районного\~суду Полтавської\~області з\~позовом в інтересах держави в особі Малоданилівської селищної ради (об`єднана територіальна громада) до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним та скасування державного акту, визнання недійсним договору купівлі- продажу та повернення земельної ділянки. \~ \~ \~ \~В обґрунтування\~зазначає,\~що в провадженні Головного управління національної поліції в Харківській області перебували матеріали кримінального провадження №42020220000000377 від 29.07.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364 та ч.2 ст. 366 КК України, зокрема, за фактом незаконного відчуження земельної ділянки з кадастровим номером: 6322083002:00:000:0375. \~ \~ \~ \~В ході досудового розслідування встановлено, що рішенням XXXVII сесії V скликання Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 10.10.2008 надано громадянці [PERSON] у приватну власність для ведення садівництва земельну ділянку, площею 0,1000 га у [ADDRESS] (кадастровий номер: 6322083002:00:000:0375). \~ \~ \~ \~На виконання вказаного рішення [PERSON] видано державний акт серії ЯЖ №809286 від 01.02.2010 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер: 6322083002:00:000:0375), площею 0,1000 га, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 011069300131. \~ \~ \~ \~Разом з цим, окружною прокуратурою встановлено, що питання про передачу у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером: 6322083002:00:000:0375, громадянці [PERSON] не розглядалося та не вирішувалося, відповідні рішення сільською радою не приймалися. \~ \~ \~ \~У подальшому, як встановлено окружною прокуратурою з інформації Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 28.01.2022 № 10-20-14-589/0/19-22 та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 6322083002:00:000:0375 на підставі договору купівлі - продажу від 16.11.2015, серія та номер: 3174, перейшло до [PERSON] . \~ \~ \~ \~Разом з тим, відчуження земельної ділянки відбувалося з порушенням вимог Земельного кодексу України, у зв`язку з чим порушені права держави, як дійсного власника спірної земельної ділянки, повинні бути відновленні в судовому порядку. \~ \~ \~ \~В ході досудового розслідування кримінального провадження №42020220000000377 від 29.07.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364 та ч.2 ст. 366 КК України було встановлено, що питання щодо передачі [PERSON] у приватну власність для ведення садівництва, площею 0,1000 га у [ADDRESS] (кадастровий номер: 6322083002:00:000:0375) на земельній комісії Черкасько-Лозівської сільської ради та на сесії Черкасько-Лозівської сільської ради не розглядались, позитивне рішення з даного питання не приймалось. \~ \~ \~ \~Вказаний факт підтверджується ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 22.11.2021 у справі №619/4096/21. \~ \~ \~ \~Крім того, як вбачається з відповіді Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 24.01.2022 №01-266/136 у фонді Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 10 жовтня 2008 року, складовою якого є рішення про затвердження списку складеного земельною комісією стосовно надання дозволу на розробку технічної документації і проекту відведення земельних ділянок громадянам, в тому числі гр. [PERSON] . При цьому заява [PERSON] щодо отримання дозволу на розробку проектів землеустрою та про їх затвердження у документах відсутня. \~ \~ \~ \~Таким чином вказаним органом місцевого самоврядування відповідне рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки, площею 0,1000 га з кадастровим номером: 6322083002:00:000:0375, не приймалося. \~ \~ \~ \~Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 28.01.2022 №10-20-14-589/0/19-22, за інформацією у Відділі № 7 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за даними Проекту встановлення меж сільських населених пунктів Черкасько-Лозівської сільської ради, розробленого ХФ «УкрНИИЗемлепроект» (на даний час - ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою») у 1992 році, запитувані земельні ділянки на момент їх відведення розташовані за межами населених пунктів на території Малоданилівської селищної ради (до об`єднання у Малоданилівську селиищну об`єднану територіальну громаду - територія Черкасько-Лозівської сільської ради) Дергачівського району та представлені землями сільськогосподарського призначення. \~ \~ \~ \~Таким чином, спірна земельна ділянка з кадастровим номером: 6322083002:00:000:0375 на момент її виділу була розташована за межами населеного пункту на території Малоданилівської селищної ради, а отже повноваження щодо розпорядження нею не відносилося до компетенції Черкасько-Лозівської сільської ради. \~ \~ \~ \~Оскаржуваним державним актом на право власності на земельну ділянку на підставі якого за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, порушено інтереси держави у вигляді раціонального та ефективного використання земельних ресурсів, які є власністю народу України відповідно до положень ст. 14 Конституції України. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо незаконність його набуття не встановлена судом. \~ \~ \~ \~Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, як законного власника, не з її волі, за відсутності згоди позивача та прийнятого компетентним органом рішення про її передачу в приватну власність. \~ \~ \~ \~Обраний спосіб захисту в даному випадку спрямований на поновлення порушених прав, оскільки при визнанні факту відсутності у [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, підлягає поновленню право позивача в особі Малоданилівської селищної ради (об`єднаної територіальної громади) \~ \~ \~ \~З огляду на викладеним, державний акт, виданий на ім`я [PERSON] , серії ЯЖ №809286 від 01.02.2010 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер: 6322083002:00:000:0375), площею 0,1000 га, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 011069300131 повинен бути визнаний недійсним в судовому порядку. \~ \~ \~ \~Прокуратурою встановлено, що на теперішній час спірна земельна ділянка належать на праві власності відповідачу - [PERSON] . \~ \~ \~ \~Зазначені обставини також підтверджуються листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 28.01.2022 № 10-20-14-589/0/19-22, з якого вбачається, що згідно з даними Державного земельного кадастру, отриманими в порядку взаємодії інформаційних систем Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером 6322083002:00:000:0375 перебуває в приватній власності [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.01.2022 № 296275518, право власності на спірну земельну ділянку 16.11.2015 перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М., зареєстрований в реєстрі за номером 3174. \~ \~ \~ \~Отже, враховуючи те, що зазначений договір купівлі-продажу було укладено на підставі не дійсного правовстановлюючого документу, то він також повинен бути визнаний недійсними в судовому порядку. \~ \~ \~ \~На теперішній час [PERSON] є власником земельної ділянки у розмірі 0,1000 га для ведення садівництва в сщ. Лісне по [ADDRESS] , право власності на яку було набуте без достатніх на те правових підстав. \~ \~ \~ \~Як вбачається з даних Публічної кадастрової карти, на теперішній час спірна земельна ділянка перебуває в межах населеного пункту сщ. Лісне, Харківського району, Харківської області, а отже дійсним власником та розпорядником спірної земельної ділянки є - Малоданилівська селищна рада (об`єднана територіальна громада). \~ \~ \~ \~Існування всіх перелічених вище обставин є свідченням того, що дійсний власник майна - Малоданилівська селищна рада (об`єднана територіальна громада), позбавленні свого права власності на майно, а саме права володіння та користування майном. \~ \~ \~ \~Незаконне відчуження землі ослаблює економічні основи місцевого самоврядування, що також потребує прокурорського реагування у межах наданої Конституцією України компетенції. \~ \~ \~ \~З урахуванням обставин справи та практики ЄСПЛ, позивач зазначає, що втручання держави з метою повернення земельної ділянки з власності добросовісного набувача державі є законним та пропорційним. Отже зазначена спірна земельна ділянка підлягає поверненню державі. \~ \~ \~ \~З огляду на те, що прокурору про вказані правопорушення стало відомо 29.07.2020, тобто після початку досудового розслідування кримінальної справи, а Малоданилівській селищній раді (об`єднаній територіальній громаді) - з листа Дергачівської окружної прокуратури (від 10.02.2022 № 57-109-503вих-22), строки позовної давності пропущено з поважних причин. \~ \~ \~ \~В даному випадку, порушення інтересів держави полягає в безпідставному вибутті із володіння держави земельної ділянки, внаслідок незаконного заволодіння земельною ділянкою, чим підривається авторитет держави в особі органів виконавчої влади, які уповноваженні на виконання функцій держави та реалізації державної політики на конкретній території. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на припинення незаконної діяльності органів виконавчої влади та зміцнення авторитету держави, а також відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників, оскільки прийняття незаконних рішень органами виконавчої влади порушує рівновагу у соціально-економічних відносинах та негативно впливає на зміцнення їх авторитету у суспільстві. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, листом № 57-109-503 вих-22 від 10.02.2022 окружною прокуратурою в порядку ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» повідомлено Малоданилівську селищну раду про виявлені порушення. \~ \~ \~ \~Проте попри сплив тривалого часу відповідь на вказане повідомлення так і не надійшла, що свідчить про триваючу бездіяльність Малоданилівської селищної ради. \~ \~ \~ \~Таким чином, не зважаючи на те, що окружною прокуратурою повідомлено Малоданилівську селищну раду про виявлені порушення, та маючи відповідні повноваження щодо їх усунення, відповідні заходи до цього часу не вжито, що вказує на бездіяльність вказаного органу. \~ \~ \~ \~У зв`язку з чим позивач звернувся з відповідним позовом до суду. \~ \~ \~ \~Прокурор в судовому засіданні позов підтримала з наведених у ньому підстав. \~ \~ \~ \~Представник Малоданилівської сільської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та просили прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце проведення судового засідання шляхом розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Відзиву на позов або інших заяв чи клопотань не подали. \~ \~ \~ \~Зі згоди позивача, та на підставі наявних доказів, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Згідно рішенням XXXVII сесії V скликання Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 10.10.2008 надано громадянці [PERSON] у приватну власність для ведення садівництва земельну ділянку, площею 0,1000 га у [ADDRESS] (кадастровий номер: 6322083002:00:000:0375) (а.с.37-44). \~ \~ \~ \~На виконання вказаного рішення [PERSON] видано державний акт серії ЯЖ №809286 від 01.02.2010 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер: 6322083002:00:000:0375), площею 0,1000 га, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 011069300131 (а.с.45-46). \~ \~ \~ \~Як вбачається з протоколу XXXVII сесії V скликання Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 10.10.2008 року питання про передачу у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером: 6322083002:00:000:0375, громадянці [PERSON] не розглядалося та не вирішувалося, відповідні рішення сільською радою не приймалися (а.с.30-36). \~ \~ \~ \~З інформації Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 28.01.2022 № 10-20-14-589/0/19-22 та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 6322083002:00:000:0375 на підставі договору купівлі - продажу від 16.11.2015, серія та номер: 3174, перейшло до [PERSON] (а.с.85-91). \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Головного управління національної поліції в Харківській області перебували матеріали кримінального провадження №42020220000000377 від 29.07.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364 та ч.2 ст. 366 КК України, зокрема, за фактом незаконного відчуження земельної ділянки з кадастровим номером: 6322083002:00:000:0375. В ході якого встановлено, що рішенням XXXVII сесії V скликання Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 10.10.2008 надано громадянці [PERSON] у приватну власність для ведення садівництва земельну ділянку, площею 0,1000 га у [ADDRESS] (кадастровий номер: 6322083002:00:000:0375), однак питання щодо передачі [PERSON] у приватну власність для ведення садівництва, площею 0,1000 га у [ADDRESS] (кадастровий номер: 6322083002:00:000:0375) на земельній комісії Черкасько-Лозівської сільської ради та на сесії Черкасько-Лозівської сільської ради не розглядались, позитивне рішення з даного питання не приймалось (а.с.24-29) . \~ \~ \~ \~Вказаний факт підтверджується ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 22.11.2021 у справі №619/4096/21 про звільнення від кримінальної відповідальності [PERSON] обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України та закрито стосовно нього кримінальне провадження № 2020220000000377 (а.с.71-84). \~ \~ \~ \~Крім того, з відповіді Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 24.01.2022 №01-26/136 у фонді Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 10 жовтня 2008 року, складовою якого є рішення про затвердження списку складеного земельною комісією стосовно надання дозволу на розробку технічної документації і проекту відведення земельних ділянок громадянам, в тому числі гр. [PERSON] . При цьому заява [PERSON] щодо отримання дозволу на розробку проектів землеустрою та про їх затвердження у документах відсутня (а.с.95). \~ \~ \~ \~Таким чином вказаним органом місцевого самоврядування відповідне рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки, площею 0,1000 га з кадастровим номером: 6322083002:00:000:0375, не приймалося. \~ \~ \~ \~Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 28.01.2022 №10-20-14-589/0/19-22, за інформацією у Відділі № 7 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за даними Проекту встановлення меж сільських населених пунктів Черкасько-Лозівської сільської ради, розробленого ХФ «УкрНИИЗемлепроект» (на даний час - ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою») у 1992 році, запитувані земельні ділянки на момент їх відведення розташовані за межами населених пунктів на території Малоданилівської селищної ради (до об`єднання у Малоданилівську селиищну об`єднану територіальну громаду - територія Черкасько-Лозівської сільської ради) Дергачівського району та представлені землями сільськогосподарського призначення, та з якого вбачається, що згідно з даними Державного земельного кадастру, отриманими в порядку взаємодії інформаційних систем Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером 6322083002:00:000:0375 перебуває в приватній власності [PERSON] . (а.с.98-100). \~ \~ \~ \~Таким чином, спірна земельна ділянка з кадастровим номером: 6322083002:00:000:0375 на момент її виділу була розташована за межами населеного пункту на території Малоданилівської селищної ради, а отже повноваження щодо розпорядження нею не відносилося до компетенції Черкасько-Лозівської сільської ради. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.01.2022 № 296275518, право власності на спірну земельну ділянку 16.11.2015 перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М., зареєстрований в реєстрі за номером 3174 (а.с.88-91). Як вбачається з даних Публічної кадастрової карти, на теперішній час спірна земельна ділянка перебуває в межах населеного пункту сщ. Лісне, Харківського району, Харківської області, а отже дійсним власником та розпорядником спірної земельної ділянки є - Малоданилівська селищна рада (об`єднана територіальна громада) (а.с.47-70). Існування всіх перелічених вище обставин є свідченням того, що дійсний власник майна - Малоданилівська селищна рада (об`єднана територіальна громада), позбавленні свого права власності на майно, а саме права володіння та користування майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності визначено ч.1 ст.116 ЗК України. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Право власності на земельну ділянку посвідчується держаним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин). Статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачено, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципі народовладдя, законності, гласності, колегіальності. Як вбачається з матеріалів справи питання щодо передачі [PERSON] у приватну власність для ведення садівництва, площею 0,1000 га у [ADDRESS] (кадастровий номер: 6322083002:00:000:0375) на земельній комісії Черкасько-Лозівської сільської ради та на сесії Черкасько-Лозівської сільської ради не розглядались, позитивне рішення з даного питання не приймалось. Крім того, з відповіді Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 24.01.2022 №01-266/136 у фонді Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 10 жовтня 2008 року, складовою якого є рішення про затвердження списку складеного земельною комісією стосовно надання дозволу на розробку технічної документації і проекту відведення земельних ділянок громадянам, в тому числі гр. [PERSON] . При цьому заява [PERSON] щодо отримання дозволу на розробку проектів землеустрою та про їх затвердження у документах відсутня. Таким чином вказаним органом місцевого самоврядування відповідне рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки, площею 0,1000 га з кадастровим номером: 6322083002:00:000:0375, не приймалося. Статтею 116 ЗК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст.118 ЗК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Статтею 12 ЗК України передбачено, що ( в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: 1)розпорядження землями територіальних громад; 2)передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; 3)надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. В свою чергу ст. 17 ЗК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначає повноваження місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин, зокрема до повноважень належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Частини 1,2 статі 83 ЗК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначає, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Частини 1, 2 статті 84 ЗК України ( в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначають, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 28.01.2022 №10-20-14-589/0/19-22, за інформацією у Відділі № 7 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за даними Проекту встановлення меж сільських населених пунктів Черкасько-Лозівської сільської ради, розробленого ХФ «УкрНИИЗемлепроект» (на даний час - ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою») у 1992 році, запитувані земельні ділянки на момент їх відведення розташовані за межами населених пунктів на території Малоданилівської селищної ради (до об`єднання у Малоданилівську селиищну об`єднану територіальну громаду - територія Черкасько-Лозівської сільської ради) Дергачівського району та представлені землями сільськогосподарського призначення. Отже, спірна земельна ділянка з кадастровим номером: 6322083002:00:000:0375 на момент її виділу була розташована за межами населеного пункту на території Малоданилівської селищної ради, та повноваження щодо розпорядження нею не відносилося до компетенції Черкасько-Лозівської сільської ради. Приписами ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 №6 (зі змінами та доповненнями) державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов`язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Державний акт про право власності на земельну ділянку є документом, що лише посвідчує право власності (уразі його існування на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування) та сам по собі не може бути підставою виникнення права власності Пунктом 4 ч.2 ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з вимогами ч.1 ст.215 цього Кодексу, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином у судовому порядку необхідно визнати недійсним правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Оскаржуваним державним актом на право власності на земельну ділянку на підставі якого за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, порушено інтереси держави у вигляді раціонального та ефективного використання земельних ресурсів, які є власністю народу України відповідно до положень ст. 14 Конституції України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо незаконність його набуття не встановлена судом. Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, як законного власника, не з її волі, за відсутності згоди позивача та прийнятого компетентним органом рішення про її передачу в приватну власність. Обраний спосіб захисту в даному випадку спрямований на поновлення порушених прав, оскільки при визнанні факту відсутності у [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, підлягає поновленню право позивача в особі Малоданилівської селищної ради (об`єднаної територіальної громади). З огляду на викладене, державний акт, виданий на ім`я [PERSON] , серії ЯЖ №809286 від 01.02.2010 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер: 6322083002:00:000:0375), площею 0,1000 га, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під №011069300131 повинен бути визнаний недійсним в судовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні, на даний час спірна земельна ділянка належать на праві власності відповідачу - [PERSON] . Зазначені обставини також підтверджуються листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 28.01.2022 № 10-20-14-589/0/19-22, з якого вбачається, що згідно з даними Державного земельного кадастру, отриманими в порядку взаємодії інформаційних систем Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером 6322083002:00:000:0375 перебуває в приватній власності [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.01.2022 № 296275518, право власності на спірну земельну ділянку 16.11.2015 перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М., зареєстрований в реєстрі за номером 3174. Отже, враховуючи те, що зазначений договір купівлі-продажу було укладено на підставі не дійсного правовстановлюючого документу, тому він також повинен бути визнаний недійсними в судовому порядку. Враховуючи все вищевикладене, можна дійти висновку, що на теперішній час [PERSON] є власником земельної ділянки у розмірі 0,1000 га для ведення садівництва в сщ. Лісне по [ADDRESS] , право власності на яку було набуте без достатніх на те правових підстав. Згідно з положеннями ст. 378 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду, у випадках, встановлених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України). Згідно зі статтею 387 ЦК власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально визначеного майна з чужого незаконного володіння. У свою чергу, відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення (Постанова КГС ВС від 27.08.2019 у справі № 925/366/18). Правильне застосування законодавства, його дотримання у цивільних правовідносинах становить суспільний інтерес. У даному випадку суспільний інтерес полягає у поверненні майна у комунальну власність відповідно до механізму, встановленого національним законодавством. Стаття 324 ЦК України відтворює положення ст.13 Конституції України, у якій закріплено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, є об`єктами права власності Українського народу. Частина 2 ст.324 ЦК України встановлює, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією. Отже, управління майном від імені народу здійснює відповідно Верховна Рада України і місцеві ради, а також уповноважені ними державні органи. При цьому органи державної влади та місцевого самоврядування не є власниками того майна, що належить до об`єктів права власності Українського народу, хоча за змістом правомочностей здійснюють повноваження власника. Незаконне відчуження землі ослаблює економічні основи місцевого самоврядування, що також потребує прокурорського реагування у межах наданої Конституцією України компетенції. Згідно ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст.1 Першого протоколу. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини - стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-П). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), n. 50, Series A № 98). «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine) від 20 липня 2004 року, «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia) від 7 травня 2002 року одні із ключових рішень ЄСПЛ, де формулюється класична і усталена позиція ЄСПЛ щодо оцінки виконання судових рішень як невід`ємної частини судового розгляду у контексті втручання у право власності. ЄСПЛ у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення. Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Також згідно з правовою позицією у справі № 6-2776цс16 Верховним Судом України спростовано тривалі суперечності щодо застосування практики Європейського суду з прав людини на предмет підставності втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема й позбавлення особи права власності (користування) на майно шляхом його повернення (витребування) на користь держави. Вказана позиція відображена у правових висновках, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488 5027/14-ц та у справі № 488/6211/14-ц, від 12.06.2019 у справі № 487 10128/14-ц. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Окрім того, слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 07.04.2020 у справі JC 372/1684/14-ц та від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 висловила правові засновки про те, що набуття прав громадянами та юридичними особами на землі з обмеженим оборотом всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування вказаних земель вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця. Враховуючи викладене, з урахуванням обставин справи та практики ЄСПЛ, необхідно зазначити, що втручання держави з метою повернення земельної ділянки з власності добросовісного набувача державі є законним та пропорційним. Отже зазначена спірна земельна ділянка підлягає поверненню державі. Щодо застосування строків позовної давності відповідні заяви та клопотання відповідачами до суду не подавались. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, обґрунтованими є доводи позовної заяви про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі у вигляді сплаченого за позовом судового збору слід покласти на відповідачів. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved