Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

01 серпня 2023 року до Підволочиського районного суду Тернопільської області надійшов позов [PERSON] , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] про відібрання дітей від батька без позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що дочка позивачки [PERSON] перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] з 25.01.2003 по 22.05.2007. Після розірвання шлюбу [PERSON] народила дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , запис про батька дітей проведено за вказівкою матері. [INFO] [PERSON] померла. На день смерті вона та її діти проживали та були зареєстровані в [ADDRESS] , разом з позивачкою. Рішенням виконавчого комітету Скориківської сільської ради від 25.03.2022 позивачку [PERSON] було призначено опікуном над дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 06.03.2023, яке набрало законної сили 30.06.2023, [PERSON] визнано батьком дітей. 03.05.2023 [PERSON] з`явився до будинку позивачки з метою забрати дітей, став їм погрожувати інтернатом у відповідь на бажання дітей залишитися з бабою. Відповідач не може створити умов для виховання та розвитку дітей, діти не бажають жити з батьком. Враховуючи викладене позивачка просила відібрати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] від батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав та передати дітей бабі [PERSON] ; визначити місце проживання дітей разом із бабою [PERSON] ; стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 1/2 частини доходу відповідача. Ухвалою суду від 05 вересня 2023 року до участі у справі залучено орган опіки та піклування Скалатської міської ради. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Руденко О.А. позов підтримали, надали пояснення аналогічні, викладеним в позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що рішенням суду його визнано батьком дітей, проте коли один раз приїхав за дітьми, вони відмовилися піти з ним від баби. Проти позову категорично заперечує та просив відмовити в задоволенні позову. Представник служби у справах дітей Скалатської міської ради Валіон Н.Т. в судовому засіданні 16.01.2024 підтримала висновок про недоцільність відібрання дітей від батька без позбавлення його батьківських прав, та пояснила, що доказів невиконання [PERSON] своїх батьківських прав відносно трьох дітей не надано, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Представник служби у справах дітей Скориківської сільської ради Гуцайло Б.М. в судовому засіданні пояснила, що діти з 2022 року проживають разом із позивачкою, яка створила всі умови для проживання та розвитку дітей. Відповідач після ухвалення рішення суду про визнання його батьком дітей лише один раз мав намір забрати їх, але самі діти категорично відмовилися їхати з батьком. Більше з боку батька не було жодних дій, спрямованих на встановлення контакту з дітьми. В листопаді 2023 року [PERSON] ССД Скориківської сільської ради було направлено лист про необхідність вжити заходи щодо належного виконання своїх батьківських обов`язків, проте лист залишено без реагування з боку відповідача. Висновок органу опіки та піклування Скориківської сільської ради від 28.11.2023 №710 підтримала та просила задовольнити позов [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази у справі, заслухавши свідків, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом 25 січня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано 22 травня 2007 року (свідоцтво про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] , а.с. 8). Після розірвання шлюбу [PERSON] народила дітей: - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , а.с. 9); - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , а.с. 10); - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , а.с. 11). Оскільки [PERSON] не перебувала в шлюбі, записи про батька дітей у Кнізі реєстрації народжень проведений за її прізвищем, а відомості про батька внесено за вказівкою матері відповідно до ст. 135 СК України (а.с. 12-14). Позивачка [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] (свідоцтво про народження (видане повторно) Серії [NUMBER] , а.с. 7), та відповідно рідною бабою [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла (свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] , а.с. 15). Згідно з довідкою №430 від 02.09.2022, виданою Скориківською сільською радою, на день смерті [PERSON] малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] були зареєстровані, проживали та проживають (на день видачі довідки) в [ADDRESS] (а.с. 17). Рішенням виконавчого комітету Скориківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №17 від 25.03.2022 призначено [PERSON] опікуном над дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області №604/321/22 від 06 березня 2023 року [PERSON] визнано батьком дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 89-92). Постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 червня 2023 року рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області залишено без змін (а.с. 18-22). Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2023 року зупинено дію рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 березня 2023 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку (а.с. 87-88). Постановою Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 березня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 червня 2023 року залишено без змін, поновлено дію рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 березня 2023 року (а.с. 105-115). На підтвердження позовних вимог позивачкою надано наступні докази: -характеристику на сім`ю [PERSON] від 29.12.2014 №385, згідно з якою сім`я проживає без реєстрації з 2010 року в [ADDRESS] , в складі: [PERSON] - мати, [PERSON] - батько, діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Проявлялися випадки зловживання обома батьками алкогольними напоями (а.с. 24); -акти обстеження житлово-побутових умов від 19.03.2018, 26.07.2018, 09.08.2018, 06.04.2020, згідно з якими санітарно-гігієнічні умови проживання незадовільні, кошти витрачаються на потерби батьків і лише частково на дітей, не створено необхідних умов для дітей (а.с. 25-28); -повідомлення голови Скориківської сільської ради №220 від 14.04.2020 про факт злісного не виконання батьківських обов`язків подружжям [PERSON] (а.с. 29); -Розпорядженням голови №50 від 04 червня 2021 року [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] поставлено на облік дітей, які опинились у складних житттєвих обставинах (а.с. 30). Рішенням виконавчого комітету Скориківської сільської ради №95 від 28.11.2023 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність відібрання дітей від батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав (а.с. 100-102). Службою у справах дітей Скалатської міської ради складено висновок про недоцільність відібрання дітей від батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав, оскільки відсутні докази невиконання або неналежного виконання ним батьківських обов`язків. Представником служби у справах дітей Скориківської сільської ради надано акти обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , від 13.09.2022, 14.12.2022, 05.04.2023, 25.07.2023, згідно з якими діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають в сім`ї [PERSON] , яка створила для дітей належні побутово-матеріальні умови, піклується про них. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю відповідача [PERSON] . Її син у 2023 року встановив своє батьківство відносно трьох дітей, які проживали та проживають з [PERSON] , але син не вчиняє жодних дій для того, щоб забрати дітей до себе. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON] , але коли між батьками почали виникати конфлікти, вона перейшла жити до баби [PERSON] , яка фактично її виростила. На її думку, брату та сестрам краще жити з бабою, яка дбає про них. Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що діти проживають з [PERSON] , яка їх виховує та утримує. За життя матері дітей [PERSON] бували випадки, коли діти залишалися голодні, замкнені в приміщенні без нагляду, в той час як батьки вживали алкоголь. Свідок [PERSON] пояснила, що є старостою села Колодіївка Тернопільського району Тернопільської області, де на даний час проживає [PERSON] . З приводу його відношення до дітей та участі у їхньому вихованні вона пояснити нічого не може, оскільки в той час сім`я [PERSON] на території села не проживала. На даний час жодних скарг на [PERSON] з боку мешканців села не надходило. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд заслухав думку дітей [PERSON] , 2009 р.н. та [PERSON] , 2011 р.н., які пояснили, що не хочуть жити з батьком, оскільки раніше він вживав спиртне, бив їх, кричав, а з бабою спокійно, вона піклується про них. З огляду на малолітній вік дитини суд не заслуховував думку [PERSON] , 2017 р.н. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Щодо позовних вимог про відібрання дітей від батька без позбавлення його батьківських прав Відповідно до ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Згідно з пунктами 2-5 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Оскільки позивачка пред`явила позов про відібрання дітей від батька без позбавлення його батьківських прав, то вона мала довести, що діти проживають з батьком. Натомість судом встановлено, що після смерті матері дітей [PERSON] неповнолітня [PERSON] , [INFO] та малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] фактично проживають з бабою [PERSON] . Крім того, підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я і морального виховання, наявність обставин, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу. Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження жорстокого поводження з дітьми з боку їхнього батька, зловживання ним алкоголем або наркотичними засобами або наявності інших підстав, передбачений пп. 2-5 ч.1 ст. 164 СК України. Всі акти обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] , характеристики на сім`ю [PERSON] , розпорядження голови Скориківської сільської ради про взяття на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, складені за період спільного проживання [PERSON] з [PERSON] , до її смерті, а тому не свідчать про неналежну поведінку відповідача щодо дітей у період їхнього проживання з позивачкою. Оскільки наявність жодної із вказаних підстав для відібрання дітей судом не встановлена, позовні вимоги [PERSON] про відібрання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на підставі частини першої статті 170 СК України задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дітей Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження N 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Позивачка звернулася до суду з позовом як опікун (законний представник дітей), оскільки рішенням виконавчого комітета Скориківської сільської ради №17 від 25 березня 2022 року [PERSON] призначено опікуном над дітьми-сиротами [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] створено належні умови для виховання та розвитку дітей, вона приділяє увагу, підтримку та любить онуків, а тому виходячи із найкращих інтересів дітей, суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом з позивачкою за адресою її фактичного проживання. Крім того, суд враховує, що неповнолітня [PERSON] набула право обирати місце проживання самостійно у зв`язку з досягненням чотирнадцятирічного віку. Озвучена в судовому засіданні думка дітей [PERSON] та [PERSON] не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про визначення місця їх проживання. При вирішенні спору судом враховується, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, враховано ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, та ставлення позивачки, вік дітей, стан їх здоров`я, турбота та піклування про них, а також соціальних факторів, які вказують про їхнє відношення до утримання і виховання дітей, наміри і можливості виховувати малолітніх дітей як повноцінних членів громадянського суспільства. При цьому суд виходить із першочергового значення та оцінки саме найкращих інтересів дитини. Суд зазначає, що батько дітей, який безумовно відіграє важливу роль у їхньому житті, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того, з ким вони будуть проживати. Суд враховує, що за встановлених фактичних обставин справи діти тривалий час проживають разом із бабою [PERSON] , це є їхнім постійним та добровільно обраним місцем проживання, [PERSON] та [PERSON] висловили свою думку у суді про те, що бажають проживати разом із бабою. Також суд враховує, що діти прижилися в позивачки, вважають її домівку звичайним місцем свого проживання, а також враховуючи, що батько не вчиняє жодних дій для встановлення контакту з дітьми, а [PERSON] навпаки забезпечує належний догляд, дбає про фізичний, моральний та духовний розвиток дітей, визначення місця проживання разом із бабою, яка є близьким родичем, відповідатиме найкращим інтересам дітей. При цьому визначення місця проживання дітей з бабою не впливатиме на взаємовідносини дітей з батьком, не обмежує батька у спілкуванні з дітьми. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд, з урахуванням вищевказаних норм матеріального права та встановлених обставин під час розгляду справи, дослідивши зібрані у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України, встановивши, що діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] перебувають на утриманні позивачки, відповідач коштів на їх утримання не надає, з урахуванням того, що відомості про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, у справі відсутні, відповідач є працездатною особою, враховуючи засади розумності та справедливості, дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття в примусовому порядку, визначивши розмір аліментів у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial