Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

15 березня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, припинення права спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 08 липня 2016 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2022 року. За час спільного подружнього життя ними спільно було придбано нерухоме майно - кв. [ADDRESS] загальною площею 41 кв.м. житловою площею 23,5 кв.м. та нежитлове приміщення - комору за цією ж адресою, загальною площею 7 кв.м. В листопаді 2022 року відповідач змінила замок на вхідних дверях в спірну квартиру та не дає йому доступу до неї, а так само до спірної комори. 13 вересня 2023 року представник позивача звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог та просив визнати спільним майном подружжя кв. [ADDRESS] (загальною площею 41,0 кв.м, житловою площею 23,5 кв.м), та нежитлове приміщення комору №ХХХІІ (літ.А) в підвальному поверсі житлового будинку [ADDRESS] (загальною площею 7,0 кв.м); в порядку поділу спільного майна подружжя припинити право спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] (загальною площею 41,0 кв.м, житловою площею 23,5 кв.м), та нежитлове приміщення комору №ХХХІІ (літ.А) в підввальному поверсі житлового будинку [ADDRESS] (загальною площею 7,0 кв.м), і виділити їх в особисту власність відповідачеві [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості квартири в сумі 580 985 грн. та грошову компенсацію вартості комори в розмірі 41 597 грн., а всього - 622 582 (шістсот двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят дві) грн. 00 коп. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечував. Відповідно ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомила. Правом на подання письмового відзиву на позов не скористався. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України судом розглянуто справу в заочному порядку. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 08 липня 2016 року сторони зареєстровали шлюб, який був розірваний 14 листопада 2022 року. За час подружнього життя придбано нерухоме майно - кв. [ADDRESS] загальною площею 41 кв.м. житловою площею 23,5 кв.м. та нежитлове приміщення - комору за цією ж адресою, загальною площею 7 кв.м. 25 січня 2017 року між Обслуговуючим кооперативом «Житлово- будівельний кооператив «КВАРТАЛБУД-7», з одного боку, та позивачем і відповідачем як Учасниками, з іншого боку, було укладено Договір № 120.02.1.040. 02 березня 2020 року було укладено Додаткову угоду до Договору про сплату внесків у ОК ЖБК «КВАРТАЛБУД-7» № 120.02.1.040, згідно із якою сторони домовились, що об`єкт нерухомості розташований за адресою: [ADDRESS] та передається з наступними характеристиками: кв. загальною площею 41,00 кв.м., № 35. Згідно з відомосятми з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана квартира 12 червня 2020 року зареєстрована на праві власності за відповідачкою. Згідно висновку експерта № 717 від 31 липня 2023 року ринкова вартість спірної квартири складає 1161970 грн та комори 83194 грн.Поділити в натурі спірну квартиру неможливо через неможливість дотримання вимог, що відповідали Державним будівельним нормам України. Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з частини 1 статті 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи, що спірна квартира та комора набуті сторонами за час шлюбу, вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18). Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбана сторонами під час шлюбу квартира та комора є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом визнання за відповідачем, як фактичним користувачем, права власності на зазначену квартиру та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості частини 1/2 частини квартири, що становить суму в розмірі 580985 грн. та комори 41597 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Щодо вимог про відшкодування понесених позивачем витрат на надання правничої допомоги, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До матеріалів справи позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 20 вересня 2022 року про надання адвокатом правничої допомоги, що полягає у захисті прав і інтересів клієнта у Вінницькому районному суді Вінницької області та у Вінницькому апеляційному суді, та три квитанції про сплату послуг адвоката, виписані на суму 10000 грн., 12000 грн., 12000 грн. що становиить разом 34000 грн. При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), тобто склад та розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Суд враховує, що спірні правовідносини виникли у сфері сімейних правовідносин, а саме поділ майна подружжя, що є однією із найпоширеніших категорій судових спорів, а тому формування правової позиції, не потребує значних часових та інтелектуальних затрат для особи, яка надає професійні юридичні послуги. Більш того, представник не брав участі в судових засіданнях. З врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про відшкодування понесених відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved