Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

У червні 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до Великоновосілківського районного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] , Виконавчого комітету Комарської сільської ради Волноваського району Донецької області, про встановлення факту батьківства, в якій просила встановити факт батьківства [PERSON] , [INFO] , уродженця селище Погребище Перше Погребищенського району Вінницької області, громадянина України, їхньої дочки [PERSON] , [INFO] , про що зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області внести відповідні зміни у свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , уродженки смт. Велика Новосілка Великоновосілківського району Донецької області, серії [NUMBER] , виданого 02.02.2019 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області, змінивши її прізвище на « [INFO] » та записавши її батьком « [PERSON] ». Позов мотивовано тим, що з 03.12.2016 року позивачка проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] . У квітні 2018 року позивачка завагітніла від [PERSON] та [INFO] народила дочку [PERSON] . [PERSON] визнав себе батьком [PERSON] , однак у зв`язку з труднощами, пов`язаними із його службою у Збройних Силах України та юридичною необізнаністю позивачки, вона 02.02.2019 року зареєструвала дочку за її заявою у порядку ч. 1 ст. 135 СК України у Відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоновосілківського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 18 від 02.02.2019 року. Ім`я та по батькові дочки у Книзі реєстрації народжень було записано відповідно до ч. 1 ст. 135 СК за вказівкою позивачки. За життя [PERSON] визнавав себе батьком її дитини. Вони мешкали разом, вели сумісне господарство. Він служив у ЗСУ, надавав позивачці усю свою заробітну плату, яку вона розподіляла за необхідністю, як на дитину, так і на ведення спільного господарства. [PERSON] мав намір подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе батьком дитини, однак він не встиг цього зробити, так як 07.07.2020 року трагічно загинув. Факт визнання батьківства самим [PERSON] за його життя підтверджується фотокопією відеозапису із сімейного альбому, світлин із їхнього вінчання, свідоцтвом про вінчання тощо. Встановлення зазначеного факту позивачці необхідно для оформлення спадщини та оформлення документів на утримання дитини у зв`язку із втратою годувальника. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просить задовольнити позовну заяву та встановити факт батьківства. 16.07.2021 року ухвалою судді Великоновосілківського районного суду Донецької області вказану позовну заяву передано за підсудністю до Погребищенського районного суду Вінницької області, у зв`язку з тим, що позовна заява пред`явлена до одного з відповідачів - фізичної особи [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 21). 10.08.2021 року суддею Погребищенського районного суду Вінницької області відкрито провадження у справі та ухвалено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження (Т.1, а.с. 29). 08.11.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, а також задоволено клопотання позивачки [PERSON] про виклик свідків (Т. 1, а.с. 46, 47). 12.12.2021 року до канцелярії суду поштовим зв`язком надійшли письмові покази [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (Т.1, а.с. 63-85). 12.08.2022 року до канцелярії суду від Київського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла копія актового запису про смерть № 855 від 11.01.2022 року відповідачки [PERSON] , [INFO] (Т.1, а.с. 159-161). Ухвалою суду від 26.10.2022 року уточнено анкетні дані відповідачки [PERSON] , визначено її прізвище, ім`я та по батькові як « [PERSON] » та витребувано від Погребищенської державної контори копії матеріали спадкової справи щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , та Погребищенської міської ради інформації про реєстрацію місця проживання останньої та відомостей про реєстрацію інших осіб разом з нею на момент її смерті, а також зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника відповідачки [PERSON] (Т.1, а.с. 167, 168). 14.06.2023 року ухвалою суду поновлено провадження у справі та витребувано від приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Рибаченко Г.Д. копії матеріалів спадкової справи щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] (Т.1, а.с. 181, 182). Ухвалою суду від 09.08.2023 року витребувано від Погребищенської державної нотаріальної контори копії матеріалів спадкової справи щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] в м. Бахмут Донецької області, та від Погребищенського відділу ДРАЦС копії актових записів про народження [PERSON] , [INFO] , та про шлюб [PERSON] , [INFO] (Т.2, а.с. 11-13). 27.09.2023 року ухвалою суду залучено до участі в справі [PERSON] , як правонаступника відповідачки [PERSON] , яка померла [INFO] (Т.2, а.с. 42, 43). Ухвалою суду від 03.11.2023 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] (Т.2, а.с. 64, 65). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні 16.02.2022 року позов підтримала та підтвердила викладені у ньому обставини. Крім того, надала пояснення, що з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебувала, вони жили спільно у цивільному шлюбі. Також повідомила, що оформляла землю площею 2 га на його ім`я, як учаснику АТО, за довіреністю в Волноваському районі Донецької області. Згодом [PERSON] набув право власності на вказану земельну ділянку, яка потім була надана в оренду. Зазначила, що мати [PERSON] , а саме відповідачка у справі [PERSON] спадщину після смерті сина не приймала та спадкова справа не відкривалася. Рідний батько [PERSON] помер, а мати жила із вітчимом, який його дуже не любив, а тому він і змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Також вказала, що по телефону з матір`ю [PERSON] вони спілкувалися, проте її ніколи не бачила. [PERSON] зі своєю матір`ю дуже сварився, так як вона хотіла, щоб син повернувся у Вінницю, на що він їй відповідав, що у нього є сім`я. Позивачка зазначила, що спілкувалася по телефону і з сестрою [PERSON] . Також повідомила, що у них з [PERSON] був спільний бюджет, вони разом купували речі домашнього вжитку, він заробітну плату переказував на її картку на утримання дитини. Їхню спільну дитину [PERSON] бачив, коли тій було 4 місяці, вони їздили в місто Жмеринку Вінницької області і там [PERSON] хрестили. Також вона чула, що у [PERSON] є чи то двоє чи троє дітей, старшій доньці десь 20 років, молодшій - приблизно 10 років і синові - десь 6 років. 30.01.2024 року в судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Тарасюк О.М. вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності інших учасників справи та перейти до дослідження письмових доказів, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також пояснила, що позивачка [PERSON] дізналася, що [PERSON] одружений вже після відкриття провадження у справі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 30.01.2024 року вважав за можливе розгляд справи проводити за відсутності інших учасників справи, позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Також пояснив, що [PERSON] був його рідним братом, проживав у м. Київ з дружиною [PERSON] , з 2015 році був учасником АТО та постійно перебував у районі Донецької області. З того часу відповідач його не бачив. За час перебування брата в зоні проведення АТО з ним не спілкувався жодного разу, тому що той не відповідав на телефонні дзвінки. З дружиною брата [PERSON] спілкувався, але ніхто в той час до [PERSON] не міг додзвонитися. Майна на момент смерті брат [PERSON] не мав. Підтвердив, що на фотокартках, які містяться в матеріалах справи, серед інших осіб, знаходиться його брат [PERSON] . Також зазначив, що його брат з [PERSON] не був одружений та до його смерті позивачка не намагалася встановити батьківство, а тому підстав визнавати його брата [PERSON] батьком дитини позивачки немає. 22.02.2022 року каналами електронної пошти від представника відповідача Виконавчого комітету Комарської сільської ради Волноваського району Донецької області до суду надійшла письмова заява, в якій відповідач просить справу розглянути без їхньої участі та прийняти рішення згідно чинного законодавства (Т.1, а.с. 114). Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила (Т. 2, а.с. 106-109). В судовому засіданні 16.02.2022 року свідок [PERSON] пояснила, що з позивачкою в родинних відносинах не перебуває. [PERSON] з [PERSON] зустрічалися, потім спільно проживали, разом були на святах в її сім`ї. Згодом вони обвінчалися, а потім у них народилася дитина. Вона часто бувала у [PERSON] та [PERSON] в гостях. Від [PERSON] вона дізналася, що [PERSON] вагітна, а потім допомагала йому вмовити [PERSON] залишити дитину. Також повідомила, що [PERSON] дуже дбав про [PERSON] , він служив, а картка була в [PERSON] , куди він їй перераховував кошти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 16.02.2022 року пояснила, що [PERSON] з [PERSON] проживала разом спочатку в матері [PERSON] , а потім винаймали квартиру. Коли [PERSON] була вагітна, то [PERSON] був радий цьому, дуже бажав народження цієї дитини. Вона зі своєю сім`єю бували у них дома. Також підтвердила, що у 2018 році позивачка та [PERSON] жили разом, він служив у ЗСУ за контрактом. Дитина [PERSON] дуже схожа на [PERSON] . Зазначила, що вони разом бували на днях народження та зустрічалися з [PERSON] , коли [PERSON] була вагітна, він був дуже радий цьому. У судовому засіданні 16.02.2022 року свідок [PERSON] пояснив, що є учасником АТО. Він разом зі своєю сім`єю приходили до [PERSON] та [PERSON] в гості, спілкувались, товаришували. Він їх постійно бачив разом, вони жили спільно, він бував у них в гостях і тоді, коли [PERSON] була вагітна. Зазначив, що [PERSON] чекав народження дитини. 16.02.2022 року в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю [PERSON] . Її дочка [PERSON] жила з [PERSON] у неї приблизно протягом року, потім вони повінчалися. Зазначила, що [PERSON] її єдина донька, вона має двох старших онуків, але була рада, що в неї будуть ще онуки. [PERSON] з [PERSON] жили по [ADDRESS] , де вона в них бувала. [PERSON] їй подобався, був добрий, гарно відносився до її дочки. Вона з ним спілкувалася з приводу вагітності дочки, на що він був дуже радий, що в них з [PERSON] буде дитина. Також пояснила, що знає, що в [PERSON] є діти від першого шлюбу, мати, батько, сестра та брат, з батьками [PERSON] вона та її дочка не спілкувались. Заслухавши думку учасників справи, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши надані докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовна заява про встановлення факту батьківства підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір`ю) дитини, і вирішує їх з огляду на обставини, передбачені статтями 125, 130 Сімейного кодексу України. Передумовою звернення до суду із позовною заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.07.2020 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Бахмут Донецької області (Т.1, а.с. 10). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.02.2019 року Великоновосілківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] , батьками якої зазначені: батько « [PERSON] », мати « [PERSON] » (Т.1, а.с. 7), та відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька, вбачається, що в графі «батько» вказано « [PERSON] », відомості записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (Т.1, а.с. 9). Із довідки від 17.06.2021 року № 1154 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні-будинку осіб за адресою: [ADDRESS] вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] входять: дочка - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] . Діти мешкають разом з матір`ю. [PERSON] є матір`ю - одиначкою по відношенню до останньої дитини (Т.1, а.с. 8). Згідно повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 30.08.2023 року № 00041190914 встановлено, що 11.01.2003 року відділом державної реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції міста Києва за актовим записом № 4 зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У відомостях про нареченого вказано: прізвище до реєстрації шлюбу « [PERSON] », прізвище після реєстрації шлюбу « [PERSON] », власне ім`я, по батькові « [PERSON] », дата народження [INFO] (Т.2, а.с. 33-36). Відповідно до повідомлення Погребищенської державної нотаріальної контори від 10.08.2023 року № 464/01-16 згідно Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 16.08.2023 року № 73598297 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заводилась, будь-яка інформація щодо наявності чи відсутності спадкоємців відсутня (Т.2, а.с. 24, 25). Відповідно до змісту ч.1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями122 та 125 цього Кодексу. Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. За ч.3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зіст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Із досліджених судом доказів встановлено, що заявниця є особою, яка має право звертатись із вказаною позовною заявою, оскільки є матір`ю дитини, а також те, що відомості про батька дитини в актовому записі про її народження внесені за вказівкою матері. Так як [PERSON] звернулася до суду для встановлення факту батьківства [PERSON] по відношенню до дочки [PERSON] , [INFO] , з метою оформлення пенсії по втраті годувальника та прийняття спадщини, а відомостей про те, що [PERSON] визнавала такі її вимоги у позивачки не було, то за встановлених правовідносин вбачається спір про право, а відтак позивачка правомірно обрала спосіб захисту своїх прав, пред`явивши позов. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про встановлення факту батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Пунктом 15 Постанови Пленуму від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. В третьому абзаці п.13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 643/9245/18 сформульовано правовий висновок, який зводиться до того, що тлумачення статті 130 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України, які мають оцінюватися в їх сукупності. За загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясування судом фактичних обставин справи здійснюється із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України, щодо відсутності заздалегідь встановленої сили доказів та оцінки кожного доказу окремо та в їх сукупності та взаємозв`язку в цілому. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 11 лютого 2022 року у справі №947/22756/19 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри». Як встановлено судом, відомості, які зазначені у свідоцтві про народження [PERSON] щодо батька дитини, зокрема його імені та по батькові, відповідають імені та по батькові [PERSON] , який помер [INFO] . В той же час, факт спільного проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття, визнання померлим за життя себе батьком народженої дитини, в сукупності та взаємозв`язку підтверджується матеріалами справи, зокрема, фотокопіями відеозапису з сімейного альбому, світлинами із вінчання та копією свідоцтва про вінчання позивачки [PERSON] та [PERSON] (Т.1, а.с. 12-15), копією посвідчення учасника бойових дій [PERSON] серії [NUMBER] від 12.04.2017 року (Т.1, а.с. 12), показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Натомість, відповідачами не надано суду будь - яких доказів на спростування аргументів позивачки. Більше того, відповідач [PERSON] підтвердив, що [PERSON] з 2015 році був учасником АТО та постійно перебував у районі Донецької області. Сукупний аналіз наведених письмових доказів у поєднанні зі змістом пояснень позивачки, відповідача [PERSON] та показів свідків, на переконання суду, згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахування принципу «балансу вірогідностей», дають підстави для висновку про доведеність [PERSON] позовної вимоги про встановлення факту батьківства. Вирішуючи по суті позовну вимогу про зобов`язання Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області внести відповідні зміни у свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , суд виходить із того, що відповідно до ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно із п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. У відповідності до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 №96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Однак, встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`ялення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Такі правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц. [PERSON] у позовній заяві не зазначено, в чому саме полягає порушення, невизнання або оспорювання її прав чи законних інтересів з боку виконавчого комітету Комарської сільської ради Волноваського району Донецької області. Не було наведено таких обґрунтувань стороною позивача і під час розгляду справи у суді. Отже, проаналізувавши надані позивачкою докази, надавши оцінку характеру спірних правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає, що позов до виконавчого комітету Комарської сільської ради Волноваського району Донецької області задоволенню не підлягає у зв`язку з його необґрунтованістю. Разом із цим, позивачкою не було визначено Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області як відповідача у справі, а відтак суд не може покласти на нього обов`язок внести відповідні зміни у свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] . Разом із цим, аналізуючи заявлену позовну вимогу про зобов`язання Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області внести відповідні зміни у свідоцтво про народження дитини як обраного позивачкою способу захисту порушеного права в контексті суті спірних правовідносин на предмет його відповідності критеріям належності та ефективності, суд ураховує, що за змістом частини першої статті 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 67), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункти 63, 89), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (пункт 119), від 16 вересня 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.6), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 86)). У п.7.47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 року у справі №554/10517/16-ц зауважено, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально. У постанові Верховного Суду від 15.09.2021 року у справі №372/2583/18 обумовлено, що некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Повертаючись до обставин розглядуваної справи, слід зазначити, що згадана позовна вимога спрямована на внесення змін у актовий запис про народження щодо відомостей про батька дитини, яка за своєю процесуальною природою є похідною від вимоги про встановлення факту батьківства, та з огляду на наведені вище приписи ст.134 СК України,п.п.20 п.1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2, п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 №96/5, є належним та ефективним способом захисту оспорюваного права позивачки. З огляду на викладене суд розглядає позовну вимогу про зобов`язання Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області внести зміни у свідоцтво про народження дитини як вимогу про внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, належними відповідачами за якою є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви про встановлення факту батьківства позивачкою [PERSON] згідно квитанції № 58 від 29.06.2021 року сплачено судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп. (Т.1, а.с. 3). За таких обставин сплачений при поданні позову судовий збір слід стягнути на користь позивачки із відповідачів у рівних частках, тобто по 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. із кожного.

Outcome: approved