Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним п. 1.3.2 укладеного між позивачкою та правонаступником відповідача комплексного договору від 06.07.2018 року №5/1181782 та про зобов`язання перерахувати у зв`язку з цим заборгованість за даним договором. Позивачка вказала, що зміст відповідного пункту укладеного правочину щодо обов`язку позичальника сплачувати позикодавцю щомісячну комісію є несправедливою та не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.3 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року по справі №363/1834/17 підлягає визнанню недійсним. Оскільки сума нарахованої позивачці в якості заборгованості за договором №5/1181782 від 06.07.2018 року комісії, умови нарахування якої позивачка вважає недійсними, становить 70 відсотків від загальної суми заборгованості, позивачка просила зобов`язати позивача перерахувати таку заборгованість з огляду на недійсність п. 1.3.2 комплексного договору №5/1181782 від 06.07.2018 року. При розгляді справи в суді позивачка та її представник позов підтримали. Відповідач не забезпечив участь в розгляді справи свого представника, про час слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином (до електронного кабінету відповідача в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі відповідно до ч.7 ст. 14 ЦПК України). До суду не надходило клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши наявні у справі матеріали (копію заяви-анкети №0100325-03072017-004 від 03.07.2018 року; копію комплексного договору від 06.07.2018 року №5/1181782 з додатками; копію договору про відступлення права вимоги №3-2021 від 16.12.2021 року; копію додатку №1 до договору про відступлення права вимоги №3-2021 від 16.12.2021 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 06.07.2018 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] був укладений комплексний договір №5/1181782, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 56484 грн. строком на 36 місяців до 05.07.2021 року з умовою сплати процентів в розмірі 11% річних. Відповідно до п. 1.2 договору кредит надається позичальнику на споживчі потреби. Умовами даного договору також була передбачена сплата позичальником комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 договору. 16.12.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладений договір про відступлення права вимоги № 3-2021, відповідно до якого право вимоги за договором №5/1181782 від 06.07.2018 року до позичальника перейшло до відповідача в загальній сумі 51976,44 грн. Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому позивачка помилково посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 13.07.2022 року по справі №363/1834/17, оскільки вони стосуються спору щодо умов договору, який був укладений до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування». Натомість в даному випадку комплексний договір №5/1181782 від 06.07.2018 року був укладений вже після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017 року. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам. Згідно з ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на час укладення спірного договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на час укладення спірного договору) умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Оспорений позивачкою п. 1.3.2 комплексного договору встановлює плату позичальника за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у фіксованому від суми кредиту розміру незалежно від запитів позичальника про розмір заборгованості. При цьому інші умови договору не передбачають надання банком за вказану плату інших будь-яких послуг пов`язаних з обслуговуванням кредитної заборгованості. Також вказаний пункт договору не уточнює систематичність запитів позичальника про розмір заборгованості як підставу для нарахування вказаної комісії. При цьому відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року №496/3134/19 за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна\~із сторін вчиняє на власну користь. У\~кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом.\~Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за\~надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.\~Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року),\~\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до\~частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За такого, оскільки п. 1.3.2 комплексного договору №5/1181782 від 06.07.2018 року щодо встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості без уточнення систематичності запиту відповідної інформації споживачем є нікчемним як такий, що суперечить ч.1-2 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», то позовні вимоги про визнання такого пункту договору недійсним є безпідставними та задоволенню не підлягають. Також відповідно\~до вказаної\~вище постанови\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 13.07.2022\~року №496/3134/19\~в даному\~випадку ефективним\~способом захисту\~прав споживача\~є зобов`язання кредитора у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину здійснити перерахунок заборгованості позичальника за кредитним договором з огляду на нікчемність\~відповідного пункту такого договору, що забезпечує\~захист інтересу позивача у правовій визначеності. У зв`язку з цим підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання відповідача про застосування наслідків виконання нікчемного правочину шляхом проведення перерахунку заборгованості\~\~ [PERSON] за Комплексним договором №5/1181782 від 06.07.2018 року з огляду на нікчемність пункту 1.3.2 вказаного договору щодо обов`язку позичальника по сплаті комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30% у місяць від суми кредиту. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial