Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовною заявою , в якій стверджує, що [PERSON] є батьком їх спільних дітей : доньки [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] . З відповідачем [PERSON] вона перебувала у шлюбі з 29.11.2006 року. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29.12.2008 року шлюб між ними розірвано. Додатково вказує, що відповідач [PERSON] не цікавився та не цікавиться на даний час вихованням і розвитком неповнолітніх дітей, жодної участі в їх утриманні та вихованні не бере, спілкування у жодній формі не підтримує. [PERSON] , свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. За виконавчим листом №2-6766 від 19.08.2010 року було ініційоване виконавче провадження щодо примусового стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] [PERSON] систематично аліменти не сплачував та не сплачує. У нього наявна заборгованість зі сплати аліментів ,яка станом на 01.08.2023 року складає 113652,00 гривень. Відповідно до Довідки 28.07.2023р. [PERSON] дистанційно навчалась та у 2022-2023 навчальному році закінчила 11-Г клас Опорного закладу загальної середньої освіти імені Василя Стуса Краматорської міської ради Донецької області. При цьому у Довідці вказано, що батько [PERSON] за час навчання доньки школу та батьківські збори не відвідував, успіхами доньки ніколи не цікавився, у вихованні участі не приймає. Стверджує, що [PERSON] фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, що( на її думку ) є підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того , посилається на те , що виховуючи дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , самостійно несе тягар їх утримання, відповідно додаткові витрати на дітей, які викликані піклуванням про них, а саме розвитком здібностей, харчуванням, купівлею одягу, взуття та відвідуванням оздоровчих закладів, спортивних секцій сплачує самостійно. Враховуючи наведені обставини , просить суд : - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] ; - стягнути із [PERSON] , [INFO] на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1613,70 гривень та судовий збір у розмірі 1073,60 гривень. В судовому засіданні позивачка підтвердила обставини , які слугували підставою для звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Додатково вказала , що батько дітей аліменти за весь час їх примусового стягнення не сплачує, будь-якої іншої участі у вихованні та спілкуванні з дітьми не приймає. Заслухані у судовому засіданні неповнолітні [PERSON] та [PERSON] пояснили, що дійсно батько [PERSON] про них не піклується. Участі у їх вихованні не приймає. Не цікавииться їх побутом та навчанням. Не спілкується з ними . Кожен з них , пояснив , що останній раз спілкувалися з своїм біологічним батьком 10 років тому назад. Не заперечували проти позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно них. Відповідач у судове засідання не з`явився , хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки до суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань по суті позову до суду від нього не надходило. Відзиву на позов не подавав. Згідно практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Враховуючи наведене , суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі. Представники третьої особи у судове засідання також на з`явився. Відповідності до вимог п.п 1,2,4, ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивачка не заперечувала проти розгляду даної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України -у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов , оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] . Батьками дитини зазначено - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] . Батьками дитини зазначено - [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 31.01.2009 року , про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . На даний час позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( а.с. 15). Згідно наданих суду доказів ( довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, договору оренди квартири у приватної особи) позивачка разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою : [ADDRESS] . Відповідно до розрахунку заборгованості по стягнення аліментів з [PERSON] , його борг станом з 10 червня 2021 року по жовтень 2023 року складає 122508,00 гривень.( а.с 26-27). Згідно довідки Управління освіти Краматорської міської ради Донецької області від 28.07.2023 року ,батько [PERSON] - [PERSON] за час навчання доньки батьківських зборів не відвідував , успіхами доньки не цікавився , участі у вихованні не приймав. ( а.с. 28). Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своїх дітей в матеріалах справи наявні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст.81ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачкою доведено, що поведінка відповідача відносно їх спільних дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки [PERSON] та сина [PERSON] забезпечуватиме інтереси самих дітей та відповідатиме їх бажанню, висловненому у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, за обставин доведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей у розмірі 1613,70 гривень, слід зазначити наступне. Згідно вимог ст. 185 Сімейного Кодексу України- той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Згідно наданих позивачкою квитанцій про оплату проїзду та квитанцій про плату за медичні препарати , вона здійснила витрати у розмірі 1613,70 гривень . Враховуючи обставини даної справи , з відповідача підлягають стягненню вказані додаткові витрати, які були понесені позивакою в інтресах неповнолітніх дітей. На підставі наведеного вище, враховуючи положення ст. 264 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд , окрім іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, суд вважає за можливе прийняти рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved