Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

22 листопада 2023 року позивач надіслала до суду позов до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 01.11.2023 року розірвано шлюб, укладений між нею та відповідачем, дане рішення набере законної сили 01 грудня 2023 року. Вважає, що на підставі Сімейного Кодексу України має повне право на одержання аліментів від свого колишнього чоловіка на утримання їхніх спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з нею, і саме вона займається усіма питаннями по їх догляду та утриманні. Зазначає, що у відповідача стабільний постійний заробіток, оскільки він перебуває на службі в ЗСУ. Добровільно сплачувати аліменти відповідач не бажає, тому змушена даний спір вирішити у судовому порядку. Просить стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , уродження села Маньків, Затурцівської сільської громади, Володимирського району, Волинської області аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей : сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 01 грудня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 30 листопада 2023 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 27 грудня 2023 року, яке за клопотанням представника відповідача відкладено на 29 січня 2024 року. Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с 26 зворот) 29 січня 2024 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с. 30). Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися також, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду, що стверджується довідками про доставку електронного документу (а.с. 27, 28). 29 січня 2024 року від представника відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» надійшло клопотання, у якому просить проводити розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача. Зазначає, що [PERSON] не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 01 грудня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням Локачинського суду Волинської області від 01 листопада 2023 року розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 24 вересня 2012 року виконкомом Холопичівської сільської ради Локачинського району Волинської області, актовий запис № 9 (а.с. 4-7). У шлюбі в сторін народилися діти: сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями Свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 22 листопада 2013 року та серії [NUMBER] та від 01 березня 2016 року, з яких вбачається батько дітей [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 8, 9). Між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів на утримання малолітніх дітей. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Виходячи із норм СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається рівною мірою на матір і батька. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років 2833 гривень. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривень. Як вбачається із доводів позовної заяви, відповідач [PERSON] має стабільний постійний дохід, оскільки перебуває на службі в ЗСУ, що підтверджується копією довідки Державної прикордонної служби України №12/5304 від 20.12.2023, згідно якої [PERSON] проходить військову службу у військовій частині з 08 травня 2023 року (а.с. 23 зв). Крім того, відповідач позов визнав, що стверджується клопотанням його представника [PERSON] (а.с. 29). Враховуючи наведене, визнання позову відповідачем, норми ст. 182 СК України, вік дітей, положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України, відповідно до яких під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини, розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення повністю. У позовній заяві позивач просить стягувати аліменти з 01 грудня 2023 року, однак, відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, враховуючи, що позивач позовну заяву надіслала до суду засобами поштового зв`язку 22 листопада 2023 року, аліменти з відповідача належить стягувати з 22 листопада 2023 року. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. При цьому частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому з відповідача на користь держави слід стягнути 50 відсотків судового збору в розмірі 536,80 грн. На підставі ст. ст. 142, 180-182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved