Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Ракущинець Андрій Андрашович, звернувся до суду з позовом до Акціонерного Товариства «Кредобанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, про визнання виконавчого напису №1943, вчиненого 19 травня 2023року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовуючи позов покликається на те, що 19 травня 2023 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною було вчинено виконавчий напис №1943 про стягнення з позивача на користь Акціонерного Товариства «Кредобанк» в рахунок примусового стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним з банком шляхом звернення стягнення на заставне майно - автотранспорт - автомобіль КІА, модель - SPORTAGE, № шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] на суму 399591,48 грн. Позивач вказує, що нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не врахував та не з`ясував факту безспірності заборгованості, не перевірив, що входить в перелік безспірних заборгованість, відносно якої було вчинено вказаний виконавчий напис. Ухвалою суду від 21.12.2023 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 21.12.2023 забезпечено позов шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №72903220, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. №1943 від 19.05.2023 року про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» в рахунок примусового стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним з банком шляхом звернення стягнення на заставне майно автотранспорт автомобіль КІА, модель SPORTAGE, № шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] на суму 399591,48 грн. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги заперечив та просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що банк звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, надавши при цьому усі передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України документи. Спірний виконавчий напис відповідає усім вимогам Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а відтак є законним та підлягає виконанню. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, згідно з якою позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Приватний нотаріус в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази в їх сукупності, дійшов висновків про відсутність законних підстав для задоволення позову. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК). Судом встановлено, що 26 вересня 2018 року між [PERSON] (позивачем) та AT «Кредобанк» укладено кредитний договір № 19786/2018, за умовами якого банк надав кредит в розмірі 520 526,09 грн., зі строком повернення 25.09.2025р. Згідно із п.1.1 Кредитного договору, Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах обумовлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ними, комісії та інші платежі, передбачені цим Кредитним договором. Відповідно до п.2.1. Кредитного договору, банк видає Позичальнику Кредит у сумі 520526,09грн. на строк до 25.09.2025. Кредит видається на наступні цілі: на здійснення повної/часткової оплати за Договором купівлі-продажу транспортного засобу марки КІА, модель - SPORTAGE, дата випуску 2018, № шасі [NUMBER] , укладеного між Позичальником та ПрАТ «Закарпаття-Авто»; для оплати страхового платежу по КАСКО в сумі 33552,73грн.; для оплати страхування від нещасних випадків в сумі 10156,36 грн. Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №19786/2018 від 26.09.2018 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] 26.09.2018 укладено Договір застави, зареєстрований за №849. Відповідно до п. 1.1 Договору застави, цей Договір забезпечує виконання зобов`язання Заставодавця та вимог ПАТ «Кредобанк», які виникають з Кредитного договору №19786/2018 від 26.09.2018р., укладеного між Заставодавцем та Заставодержателем, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені у майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених процентів, комісій, штрафів, пень та інших видів неустойки у повному обсязі. Відповідно до п. 1.2. Договору застави майнових прав, предметом застави є рухоме майно: автомобіль марки КІА, модель - SPORTAGE, дата випуску 2018, № шасі [NUMBER] , що належить на праві власності позивачу. Відповідно до п. 1.3., 1.6. Договору застави, заставна вартість Предмету застави визначається Сторонами у сумі 453952грн. На строк дії цього Договору Предмет застави залишається у володінні Заставодавця за адресою: [ADDRESS] . Договором застави АТ «Кредобанк» надано право звертати стягнення шляхом вчинення виконавчого напису, порядок передбачено п. 5 Договору застави. У зв`язку з невиконанням позивачем зобов`язань по Кредитному договору №19786/2018 від 26.09.2018р., банком 13 вересня 2022 року направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань позивачу, за адресою: [ADDRESS] , в якій було зазначено, що у зв`язку із несвоєчасним виконанням Позичальником зобов`язань за Кредитним договором Кредитор набуває право звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки автомобіль марки КІА, модель - SPORTAGE, дата випуску 2018, № шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , який на праві власності належить позивачу. 19.05.2023 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. вчинено виконавчий напис на користь АТ «Кредобанк» в рахунок примусового стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним з банком шляхом звернення стягнення на заставне майно автотранспорт автомобіль КІА, модель SPORTAGE, № шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу, на суму 399591,48 грн. За рахунок коштів від реалізації вищевказаного рухомого майна запропоновано позивачу задовольнити вимоги AT «Кредобанк» щодо погашення заборгованості, за період з 26 січня 2022 року по 11 травня 2023 року включно, в сумі 399591,48 грн. Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання. Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19статті 34 Закону України "Про нотаріат"). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, згідно з Переліком документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172(далі Перелік). Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу II цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій врегульовано вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України "Про нотаріат"). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі N 137/1666/16-ц (провадження N 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі N 916/3006/17 (провадження N 14-278 гс18). Позивач у позовній заяві стверджує, що до виконавчого напису не підшитий належний пакет документів, який підтверджує заборгованість позивачем перед кредитором, а також відсутній документ про надіслання вимоги позивачу (боржнику за виконавчим написом) про наявність боргу. Таку вимогу позивач не отримував. Однак, доказів на підтвердження наведеного суду не надав, зокрема, у справі відсутні відомості про ознайомлення позивача з документами, які стали підставою для вчинення виконавчого напису, а сама вимога долучена позивачем до позову, що свідчить про її отримання позивачем. Таким чином, для вчинення виконавчого напису нотаріус отримав від стягувача всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, оскільки зворотнього суду не доведено. Також позивач зазначає, що про наявність спору свідчить звернення відповідача до суду з позовом про дострокове стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором. У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі N 640/5240/13-ц (провадження N 6-27цс15) викладено правовий висновок, згідно якого наявність судового спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника, а отже, свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц, відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема статті 88 Закону України "Про нотаріат", викладеного у постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі N 640/5240/13-ц (провадження N 6-27цс15) та вказала, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку. Суд зазначив, що вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України "Про нотаріат" слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України "Про нотаріат"і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної. Разом з цим у даній справі, позивач будь-яких доказів ні судового оскарження заборгованості за Кредитним договором №19786/2018 від 26.09.2018р, суду не надав, тобто його твердження в цій частині є необґрунтованими. Отже, на момент вчинення виконавчого напису спір про право був відсутній, про що свідчать матеріали справи. Суд також не бере до уваги покликання позивача на невідповідність суми заборгованості, зазначеної у виконавчому написі, оскільки з розрахунку заборгованості, наданого нотаріусу при вчиненні виконавчого напису, вбачається, що заборгованість та відсотки нараховувались у розмірі, передбаченому у договорі, а позивач не спростував належними, достатніми та допустимими доказами, що сума заборгованості за кредитним договором на час вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення. В позовній заяві позивач посилаєтеся на запровадження воєнного стану та стверджує, що у період воєнного стану [PERSON] звільнена від сплати штрафних санкцій, в тому числі звернення стягнення на предмет застави. Крім того, з часу надіслання вимоги позивачу про дострокове погашення суми кредиту відповідач безпідставно нарахував позивачу відсотки за користування кредитом. Однак, дані твердження не заслуговують на увагу та спростовуються наступним. Відповідно до положень Цивільного Кодексу України відповідальність за прострочення кредиту це неустойка (штраф, пеня) тобто боржник зобов`язаний оплачувати тіло та відсотки по кредиту у встановлені строки згідно умов договору, а кредитор в свою чергу в період дії воєнного стану не нараховує неустойку (пеня, штраф -відповідальність за прострочення зобов`язань). АТ «Кредобанк» дотримався вимог закону і в період війни позичальнику не нараховано неустойку (пеню штраф), що підтверджується наданим розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи. Разом з тим, жоден нормативно правовий акт не звільняє позичальника від зобов`язань щодо сплати тіла та відсотків у відповідності до умов кредитного договору. Як вбачається з вказаного розрахунку, відповідач не здійснював оплати, а саме не оплачував вже більше ніж два роки ні за тілом кредиту, ні проценти. За кредитним договором у позичальника виникає зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Цьому зобов`язанню позичальника відповідає право кредитодавця вимагати повернення кредиту та сплати процентів. З огляду на приписи частини другої статті 1056-1 ЦК України в кредитному договорі як істотні умови мають бути визначені розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок сплати процентів. До зобов`язання за кредитним договором, зокрема, відноситься і зобов`язання зі сплати процентів, що прямо слідує з положень частини першої статті 1048, частини першої статті 1054 та статті 1056-1 ЦК України. Проценти за користування кредитом є зобов`язанням за кредитним договором та є складовим елементом плати за наданий кредит, що разом із тілом кредиту становлять загальну суму боргу і охоплюються поняттям "основна сума заборгованості із зобов`язань за кредитом" (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2023 року у справі № 910/23042/16). Отже, встановивши, що банком надано нотаріусу всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача. З наведеного випливає, що позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведена неправомірність дій банку та нотаріуса. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача. Відтак, судові витрати по справі слід покласти за позивачем.

Outcome: dismissed