Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Київська міська рада про визнання відмови в приватизації квартири неправомірною та зобов`язання вчинити дії обґрунтовуючи наступним. Розпорядженням Ватутінської районної державної адміністрації міста Києва від 05.07.2000р. № 650, - затверджено рішення адміністрації та профспілкового комітету Відкритого акціонерного товариства «Радикал» про надання позивачу службової кімнати [ADDRESS] . На підставі вказаного розпорядження, Ватутінською районною в м. Києві державною адміністрацією 20 липня 2000 року позивачу видано ордер № 003079 на право зайняття службового жилого приміщення, а саме ізольованої кімнати № [NUMBER] жилою площею 17,4 кв.м. в будинку [ADDRESS] . 14.10. 2002 року бувшим балансоутримувачем будинку [ADDRESS] (ВАТ «Радикал») погоджено питання приєднання до квартири суміжного приміщення площею 24 кв.м. Відповідно до витягу з поверхового плану та експлікації внутрішніх площ квартири виготовленого 25.10.2002 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, загальна площа квартири становить 64,2 кв.м., а житлова - 17,4 кв.м. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.09.2004р. № 1146, - квартиру виключено із складу службових та надано її позивачу і членам його сім`ї для проживання в статусі комунальної, про що видано ордер № 2830 серія Б на жиле приміщення. 26.04.2018 року ТОВ «Київське міське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на квартиру, згідно якого її загальна площа складає 64,2 кв.м, а житлова - 17,4 кв.м., що відповідає даним попереднього технічного паспорту. При цьому, у відповідності до довідки ТОВ «Київське міське бюро технічної інветаризації» від 26.04.2018р. № 26/04/18-2152, самочинного перепланування/реконструкції квартири при її інвентаризації, не виявлено. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 126938623 від 08.06.2018р., власником квартири (загальною площею 64,2 кв.м. і житловою - 17.4 кв.м.), є Територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради. Зважаючи, що квартира перебуває у житловому фонді Київської міської ради, позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про приватизацію квартири, на які отримував відмови. Так, востаннє рішенням органу приватизації Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.04.2021 року № 43-99/21, позивачу та членам його сім`ї відмовлено в приватизації квартири, з підстав самовільного збільшення її загальної площі, що мотивовано наступним. Згідно поповерхового плану, виготовленому в 2003 році, квартира [ADDRESS] складається з 6-ти житлових кімнат, загальною площею 153,5 кв.м. і житловою 84,3 кв.м. Натомість, за даними технічного паспорту виготовленому станом на 25.02. 2021 року, загальна площа квартири [ADDRESS] становить 199,1 кв., житлова площа - 88,2 кв.м. На переконання відповідача вказане збільшення площі квартири відбулось, в тому числі і за рахунок самовільного збільшення загальної площі житлового осередку № [NUMBER] в якому проживає позивач. Оскільки на 2021 рік чотири з 6-ти житлових кімнат в квартирі [ADDRESS] , є приватизовані, то така різниця в показниках загальної площі квартири унеможливлює правильність проведення операцій з нерухомістю та призводить до порушення прав співвласників приватизованих кімнат квартири спільного заселення [ADDRESS] . Відтак, лише після отримання відповідних дозволів позивач вправі приватизувати спірне приміщення. На переконання позивача таке рішення, є неправомірним та надуманим. Як вбачається з оскаржуваного рішення останнє не містить інформації, що позивач всупереч п. 18 Положення не надав до заяви якогось із визначеного у переліку документів, а отже всі необхідні для приватизації Квартири документи були надані Відповідачу. Також, Рішення не мотивована жодною з підстав, які передбачені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та слугують для відмови у приватизації Квартири. При цьому, посилання відповідача на Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, як на правову підставу для відмови у приватизації квартири, є неприпустимим, оскільки, по-перше, відповідний перелік підстав встановлюється Законом, а не наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, а по-друге, вищезгадані правила жодним чином не регулюють процес приватизації житлового фонду. Більш того, як слідує з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 червня 2018 року, то за Київською міською радою зареєстрована Квартира, яка складається з однієї кімнати та має загальну площу 64,2 кв.м., а житлову - 17,4 кв.м., що кореспондується з площею вказаній у технічному паспорті станом на 25 лютого 2021 року. Тобто, покликання відповідача, що позивач самовільно, без відповідних дозволів, збільшив загальну площу Квартири, не відповідає об`єктивній дійсності, оскільки в протилежному випадку територіальна громада міста Києва не зареєструвала б за собою право власності на цю квартиру в такій площі. Позивач проживає у квартирі з 01.09.2000 року про, що свідчить відмітка в паспорті позивача та довідка ТОВ «Житлова ремонтно-експлуатаційна організація № 402» № 329 від 17.04.2009р. Законність такого проживання відповідачем не оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні зазначеним житлом, як відповідач, так і будь-яка інша особа, протягом усього часу проживання позивача не заявлялись. Відтак, на переконання позивача він має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а спірна квартира є в цілому його «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції. Зважаючи на викладене позивачем були надані усі документи для здійснення приватизації займаної ним квартири і не було передбачених законом підстав для відмови в оформленні та видачі йому свідоцтва про право власності на житло, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у приватизації квартири, чим порушив гарантоване законом право на отримання житла у власність. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 15.05.2023 року позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 18.05.2023 року недоліки представником позивача усунуті. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін). 27.06.2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. Відзив обґрунтований наступним. На підставі рішення органу приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.11. 2020 року № 43-248/20 було відмовлено [PERSON] та членам його родини в приватизації квартири [ADDRESS] у зв`язку із надходженням до органу приватизації неповного пакету документів та у зв`язку невідповідністю житлової площі, зазначеної в ордері з площею, бажаною приватизувати. Повторно, на підставі рішення органу приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.04.2021 року № 43- 9/21 [PERSON] та членам його сім`ї було відмовлено в приватизації приміщень квартири [ADDRESS] на підставі того, що існує різниця в показниках загальної площі квартири відповідно поповерхового плану, виготовленому в 2003 році, згідно якого були роблені розрахунки площі кімнат, що приватизувалися раніше, та оформлені свідоцтва про права власності на 68/100 частини квартири спільного заселення №21 і технічного паспорту, виготовленому ТОВ «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.02.2021 р., що унеможливлює правильність подальших розрахунків, проведення операцій з нерухомістю та призводить до порушення прав співвласників приватизованих кімнат квартири спільного заселення [ADDRESS] . Крім того, згідно технічного паспорту, виготовленому ТОВ «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.02.2021 р. було виявлене значне перепланування житлового осередку [NUMBER] з влаштуванням кухні та ванної кімнати, з приєднанням нежитлових приміщень та влаштуванням окремого входу, за рахунок чого значно збільшилася загальна площа квартири спільного заселення №21 та житлового осередку [NUMBER]. Відповідно до розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 29.07.2002 №867 до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району м. Києва був прийнятий, зокрема, відомчий житловий будинок ВАТ «Радикал» на [ADDRESS] .Спірна квартира за адресою: [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва, знаходиться в господарському віданні та на балансі Комунального підприємства Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» згідно розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 р. №61. Згідно копії ордеру від 20.07.2000 року, виданого Ватутінською районною Києві державною адміністрацією про право зайняття службового жилого приміщення, [PERSON] на сім`ю з 1 (однієї) особи, на час роботи, надано жилу площу 17,4 кв.м. в кімнаті [NUMBER] будинку [ADDRESS] . На підставі розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.09.2004 року № 1146 було задоволено прохання відкритого акціонерного товариства «Радикал» про виключення із складу службових кімнати [NUMBER] жилою площею 17,4 кв.м. комунальної квартири [ADDRESS] . Видано ордер №2830 серії Б жиле приміщення [PERSON] на сім`ю з 3-х осіб на право зайняття жилого приміщення площею 17,4 кв.м., яка складається з 1 кімнати в комунальній квартирі на [ADDRESS] . В позовній заяві [PERSON] зазначає, що йому було погоджено приєднання до квартири приміщення площею 24 кв.м. бувшим балансоутримувачем будинку, ВАТ «Радикал» про що долучено копію такої заяви. Інших правовстановлюючих документів на збільшення житлової площі до матеріалів позовної заяви не долучено. Натомість, в листі КП КМР «КМ БТІ» від 20.04.2021 №062/14-4785/(И-2021) , адресованому управлінню житлово-комунального господарства Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації зазначено, що під час проведення в 2003 році технічної інвентаризації житлового п`ятиповерхового будинку готельного типу за адресою: [ADDRESS] було встановлено, що житловий осередок № [NUMBER] входить до складу квартири [ADDRESS] , яка складається з 6-ти житлових осередків ([NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]), крім ), до складу квартири [ADDRESS] входять приміщення спільного користування: два коридори та кухня, загальна площа квартири [ADDRESS] складає 153,5 кв.м., в т.ч. житлова - 84,3 кв.м., місця загального користування - 69,2 кв.м. До складу житлового осередку [NUMBER] входять: коридор площею - 4,6 кв.м., вбиральня - 1,0 та житлова кімната площею 13,5 кв.м. Також зазначено, що технічна інвентаризація квартири [ADDRESS] не замовлялась і не проводилась. Документи, що надають право на виконання будівельних робіт (реконструкції зі збільшенням загальної площі) в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] відсутня. Відповідно до плану за поверхами, експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку, виготовленому Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 25.10.2002 року зазначено, що будівля за літерою «А» по [ADDRESS] складається з коридору 4,4 кв.м., житлової площі 17,4 кв.м., кухні 14,1 кв.м., ванни 3,3 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., підсобного приміщення 24,0 кв.м. В примітках зазначено, що дозвіл на переобладнання і приєднання приміщення № 6,1,2 в БТІ не подано. Рішення на відокремлення кімнати [NUMBER] зі складу комунальної квартири [ADDRESS] в БТІ також не подано. У відповіді комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» на адресу начальника управління житлово-комунального господарства Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Н. Косар від 24.05.2021 №103/45-2225 відносно статусу приміщень №1,2,6 в квартирі [ADDRESS] зазначено, що у підприємства відсутні документи щодо переведення зазначених нежитлових приміщень в житлові. Органом приватизації в оскаржуваному розпорядженні від 17.11.2020 року № 43-248/20 зазначено, що станом на 2021 рік в квартирі спільного заселення [ADDRESS] приватизовано чотири кімнати, а саме: кімната № [NUMBER] - 32,42 кв.м., що становить 21/100 частини загальної площі кв. [NUMBER], кімната № [NUMBER] - 32,98 кв.м. - 21/100 частина, кімната [NUMBER] - 23,47 кв.м. -16/100 частини, кімната [NUMBER] - 19,8 кв.м. - 10/100 частини. Таким чином в приватній власності знаходиться 68/100 частини приватизованої ц квартири. Така різниця в показниках загальної площі квартири відповідно верхового плану, виготовленому в 2003 році, згідно якого були зроблені розрахунки площі кімнат, що приватизувалися раніше, та оформлені свідоцтва права власності на 68/100 частини квартири спільного заселення №21 і технічного паспорту виготовленому ТОВ «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.02.2021 р. унеможливлює правильність подальших розрахунків, проведення операцій з нерухомістю та призводить до порушення і співвласників приватизованих кімнат квартири спільного заселення [ADDRESS] . Оскільки позивачем самовільно було зроблене перепланування та збільшення житлової площі квартири [ADDRESS] , органом приватизації Дніпровської районної в місті в.Києві державної адміністрації правомірно було відмовлено [PERSON] та членам його родини в приватизації приміщень квартири [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.06.2023 року за клопотанням представника відповідача судом постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 14.07.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив з якої вбачається, що не погодившись з пред`явленими вимогами відповідач скерував до суду відзив в якому просить відмовити в задоволені позову посилаючись на те, що позивач самовільно здійснив перепланування та збільшення житлової площі квартири, яку він має намір приватизувати, у зв`язку з чим Адміністрація правомірно відмовила у її приватизації. Проте, на переконання позивача таке покликання Адміністрації, є хибним та спростовуються наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України). Згідно ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 126938623 від 08 червня 2018 року (копія наявна в матеріалах справи), за Київською міською радою зареєстрована квартира [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати та має загальну площу 64,2 кв.м., а житлову - 17,4 кв.м. Поряд з цим, як вбачається з технічного паспорту на вказану квартиру, що виготовлений на замовлення позивача ТОВ «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 26.04.2018р., то загальна площа квартири також становить 64,2 кв.м. з яких житлова складає - 17,4 кв.м. При цьому, даний документ не містить жодної інформації, яка свідчить про самочинне будівництво в цьому об`єкті нерухомого майна. Слід зазначити, що саме цей технічний паспорт Київська міська рада надала державному реєстратору при реєстрації за собою права власності на спірну квартиру, та копія якого міститься в реєстраційній справі сформованій за фактом реєстрації за територіальною громадою столиці права власності на цю нерухомість. Отже, покликання відповідача, що позивач самовільно, без відповідних дозволів збільшив загальну площу квартири, як на підставу для відмови у її приватизації, не відповідає об`єктивній дійсності, оскільки в протилежному випадку Київська міська рада не зареєструвала б за собою право власності на потенційний об`єкт приватизації в такій площі. Також, обставина реєстрації за територіальною громади міста Києва права власності на спірну квартиру, спростовує доводи Адміністрації, з її посиланням на лист КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» від 24.05.2021р. № 103/45-2225 та лист КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-4785 (И-2021) від 20.04.2021р., про нібито не внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про квартиру [ADDRESS] , як окремо виділеного в натурі об`єкту нерухомого майна із загальною площею 64,20 кв.м. та не проведення її технічної інвентаризації з 2003 року. Таким чином, оскільки відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно презюмуються правильними, доки не буде доведено протилежне, то виснування відповідача про самовільне збільшення позивачем загальної площі квартири до 64,20 кв., як підставу для відмови у її приватизації - не заслуговують на увагу. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 27.07.2023 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, залучено до участі в справі третю особу Київську міську раду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2023 року підготовче провадження закрито. В судовому засіданні представник позивача, позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив та просить суд визнати відмову Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в особі органу приватизації житла, що оформлена рішенням від 02 квітня 2021 року № 43-99/21, в приватизації [PERSON] квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] неправомірною та зобов`язати Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію провести приватизацію квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64,2 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., на ім`я [PERSON] , згідно поданої ним заяви на приватизацію. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав з підстав викладених у відзиві на позов та просить суд відмовити в задоволенні позову. Третя особа в судове засідання не з`явилась, пояснень до суду не надсилала. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що розпорядженням Ватутінської районної державної адміністрації міста Києва № 650 від 05.07.2000 року затверджено спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету відкритого акціонерного товариства «Радикал» про надання [PERSON] службової кімнати [ADDRESS] (а.с.20). На підставі вказаного вище розпорядження [PERSON] був виданий ордер на право зайняття службового жилого приміщення. (а.с.20 зворот). Розпорядженням Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації № 867 від 29.07.2002 року службове житло відкритого акціонерного товариства «Радикал» прийнято до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району міста Києва. Згідно акту прийому-передачі № 2 службове житло, що знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] прийнято до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району міста Києва (а.с.44-46). Розпорядженням Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації № 1146 від 22.09.2004 року задоволено прохання відкритого акціонерного товариства «Радикал» (лист № 17 від 17.02.2004 року) в виключені зі складу службових кімнат № [NUMBER] , жилою площею 17,40 кв.м. комунальної квартири [ADDRESS] та надати з видачею ордеру [PERSON] , який в ній проживає, склад сім`ї 3 особи, на кварто ліку не перебуває. На підставі розпорядження № 1146 від 22.09.2004 року [PERSON] виданий ордер № 2830 серія Б на право найняття жилого приміщення жилою площею 17,4 кв.м., яке складається з 1 кімнати в комунальній квартирі за адресою [ADDRESS] (а.с.19). Ордер виданий на сім`ю з трьох осіб: [PERSON] , його дочка - [PERSON] гізі та син - [PERSON] . Згідно даних паспорту [PERSON] зареєстрований за адресою : [ADDRESS] . Також в цій же квартирі станом на 17.04.2009 року також зареєстровані: дочка [PERSON] гізі, чоловік дочки [PERSON] , онука [PERSON] , онук [PERSON] та син [PERSON] (а.с.12). Позивач для реалізації свого права на приватизацію звернувся до органу приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про приватизацію. Рішенням органу приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.04.2021 року № 43- 9/21 [PERSON] та членам його сім`ї було відмовлено в приватизації приміщень квартири [ADDRESS] на підставі того, що існує різниця в показниках загальної площі квартири відповідно поповерхового плану, виготовленому в 2003 році, згідно якого були зроблені розрахунки площі кімнат, що приватизувалися раніше, та оформлені свідоцтва про права власності на 68/100 частини квартири спільного заселення №21 і технічного паспорту, виготовленому ТОВ «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.02.2021 р., що унеможливлює правильність подальших розрахунків, проведення операцій з нерухомістю та призводить до порушення прав співвласників приватизованих кімнат квартири спільного заселення [ADDRESS] . Крім того, згідно технічного паспорту, виготовленому ТОВ «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.02.2021 р. було виявлене значне перепланування житлового осередку [NUMBER] з влаштуванням кухні та ванної кімнати, з приєднанням нежитлових приміщень та влаштуванням окремого входу, за рахунок чого значно збільшилася загальна площа квартири спільного заселення [NUMBER] та житлового осередку [NUMBER]. Звертаючись до суду із позовом представник позивача наполягає на тому, що оскільки квартира № [NUMBER] зареєстрована як комунальна власність Територіальної громади міста Києва тому відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно презюмуються правильними. Згідно вказаного рішення від 02.04.2021 року №43- 9/21 в якості підстави для відмови позивачу та його сім`ї вказано про наявність розбіжностей площі, зазначеної у ордері та технічному паспорті на житлове приміщення наданому в пакеті документів для приватизації. Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Відповідно до ст.2 цього Закону до об`єктів приватизації, серед інших, віднесено житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції). Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно з ч.1 ст.3 зазначеного Закону приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Відповідно до ч.3 ст.9 Житлового кодексу України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, врегульовані Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», відповідно до ст.1 якого сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Сфера дії Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» поширюється на гуртожитки, які є об`єктами права державної та комунальної власності. Відповідно до ст.4 цього Закону громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. На підставі п.7 ст.5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється шляхом: а) безоплатної їх передачі громадянам з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; б) продажу надлишків загальної площі жилих приміщень громадянам України, які мешкають у них і на яких поширюється дія цього Закону. Відповідно до п.п.2, 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 26.12.2009 року, жилі приміщення у гуртожитку - приміщення гуртожитку, призначені для проживання громадян (кімнати, жилі блоки, секції). Передача квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» перебували у комунальній власності, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень після передачі таких гуртожитків у комунальну власність за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках правомірно і тривалий час (не менше п`яти років). Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Відповідно до п.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що об`єкт житлової нерухомості квартира [ADDRESS] зареєстровано як комунальна власність Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради (а.с.16 зворот, 17). Опис об`єкта - загальна площа 64,2 кв.м., житлова 17,4 кв.м., квартира в цілому складається з однієї кімнати. Слід звернути увагу, що згідно даних витягу квартира [ADDRESS] зареєстрована як окремий об`єкт нерухомого майна, яка не входить до складу квартири спільного заселення № 21. Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] наданого для реєстрації права власності до суду не надано. Проте, в матеріалах справи міститься технічний паспорт, що виготовлений станом на 26.04.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за замовленням [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] . Так, з експлікації вбачається, що квартира [ADDRESS] має шість відокремлених груп приміщень: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. Відокремлене приміщення № [NUMBER] складається з: коридору площею 4,4 кв.м.; житлової кімната - 17,4 кв.м.; кухня - 14,1 кв.м.; ванна - 3,3 кв.м.; вбиральня - 1,0 кв.м.; підсобна - 24,0 кв.м. Представник позивача наполягає на тому, що даний паспорт був наданий під час державної реєстрації як комунальної власності. В матеріалах справи міститься копія технічного паспорту, що складена Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого 25.10.2002 року, на помешкання [NUMBER] комунальної квартири [ADDRESS] . З копії технічного паспорту вбачається, що помешкання № [NUMBER] складається з: 1. коридору площею 4,4 кв.м.; 2. житлової кімната - 17,4 кв.м.; 3. кухня - 14,1 кв.м.; 4. ванна - 3,3 кв.м.; 5. вбиральня - 1,0 кв.м.; 6. підсобне приміщення - 24,0 кв.м. В цьому технічному паспорті є примітка - дозвіл на переобладнання і приєднання приміщення № 1,2,6 в БТІ не надано. Рішення на відокремлення кімнати № [NUMBER] зі складу комунальної квартири [ADDRESS] в БТІ не подано (а.с.7 зворот, 8). 14.10.2002 року [PERSON] звернувся до в.о. правління ВАТ «Радикал» Говорова В.В. з заявою, в якій просить дозволу на приєднання приміщення колишньої слюсарні, що примикає до його помешкання. Доказів прийнятого рішення правління ВАТ «Радикал» щодо звернення [PERSON] 14.10.2002 року суду не надано. Відповідно до ст.100 ЖК УРСР переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім`ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім`ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. У разі відмови наймодавця, наймача або членів його сім`ї у згоді на переобладнання чи перепланування жилого приміщення спір може бути вирішено в судовому порядку, якщо на переобладнання чи перепланування є дозвіл виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Пунктом 1.4. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу №76 від 17.05.2005 передбачено умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень. Згідно підпункту 1.4.1. вказаних Правил переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Відповідно до підпункту 1.4.3. вказаних Правил до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Відповідно до підпункту 1.4.5. Правил для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: - копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; - копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; - проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; - згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності. З листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 20.01.2021 року за № 062/14-4785 (И-2021) на № 103006-87 від 30.03.2021 року адресованому управлінню житлово-комунального господарства Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації вбачається, що під час проведення в 2003 році технічної інвентаризації житлового п`ятиповерхового будинку готельного типу за адресою: [ADDRESS] було встановлено, що житловий осередок № [NUMBER] входить до складу квартири [ADDRESS] , яка складається з 6-ти житлових осередків ([NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]), крім ), до складу квартири [ADDRESS] входять приміщення спільного користування: два коридори та кухня, загальна площа квартири [ADDRESS] складає 153,5 кв.м., в т.ч. житлова - 84,3 кв.м., місця загального користування - 69,2 кв.м. До складу житлового осередку [NUMBER] входять: коридор площею - 4,6 кв.м., вбиральня - 1,0 та житлова кімната площею 13,5 кв.м. Також зазначено, що технічна інвентаризація квартири [ADDRESS] не замовлялась і не проводилась. Документи, що надають право на виконання будівельних робіт (реконструкції зі збільшенням загальної площі) в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] відсутня (а.с.56). Згідно листа Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва від 24.05.2021 року за № 103/45-2225 адресованому управлінню житлово-комунального господарства Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації вбачається, що у підприємства відсутні документи щодо переведення вищезазначених нежитлових приміщень в житлові, з наступним приєднанням їх до кімнати № [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] , виведенням даної кімнати зі складу квартири спільного заселення [NUMBER], та внесення її в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, як ізольованої квартири [ADDRESS] (а.с.59). Механізм проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна всіх форм власності, що здійснюють суб`єкти господарювання регулюється Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою 24.05.2001 року наказом Держбуду України за № 127 зареєстрованою 10.07.2001 року в Міністерстві юстиції України за № 582/5773. Відповідно до п. 2 Інструкції технічна інвентаризація - комплекс робіт з обмірювання нерухомого майна з визначенням його складу, фактичної площі та об`єму, технічного стану та/або з визначенням змін зазначених характеристик за певний період часу (у разі наявності попередньої інвентаризаційної справи) із виготовленням необхідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) та обов`язковим внесенням відомостей про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна. Згідно пункту 6 Інструкції технічну інвентаризацію проводять у таких випадках, зокрема, пункт 3 перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об`єднання об`єкта нерухомого майна або виділення частки з об`єкта нерухомого майна, крім випадків, коли в результаті такого поділу, об`єднання або виділення частки шляхом реконструкції завершений будівництвом об`єкт приймався в експлуатацію. Пунктом 10 Інструкції визначено, що за результатами проведення технічної інвентаризації складаються інвентаризаційна справа, у тому числі матеріали технічної інвентаризації, технічні паспорти та обов`язково вносяться відомості про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна. Пунктом 26 Інструкції визначено, що технічна інвентаризація нерухомого майна державної власності здійснюється за заявою органу (установи, підприємства або організації - балансоутримувача, уповноваженого в установленому порядку управляти нерухомим майном державної власності, а об`єктів нерухомого майна комунальної власності - за заявою органу (установи, підприємства або організації - балансоутримувача), уповноваженого управляти комунальним майном. Таким чином, перед державної реєстрацією комунальної власності за Територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради, на замовлення останньої повинна була проведена технічна інвентаризація об`єкту нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] . Доказів проведення технічної інвентаризації до суду не надано. До матеріалів справи приєднано довідку (про показники об`єкта нерухомого майна) від 25.02.2021 року № 25/01/21-13626 з якої вбачається, що Київське міське бюро технічної інвентаризації ТОВ повідомляє, що відповідно до проведеної інвентаризації від 25.02.2021 року, квартири за адресою : [ADDRESS] , має таки показники: загальна площа - 199,1 кв.м, житлова площа - 88,2 (а.с.12 зворот). Дану довідку суд не приймає до уваги, оскільки вона суперечить іншим матеріали справи Отже, встановити, коли та на підставі яких саме документів помешкання № [NUMBER] в квартирі спільного заселення [ADDRESS] набуло статусу ізольованої квартири № [NUMBER] , яка зареєстрована як комунальна власність Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради не надається можливим. Також не надається можливим встановити з яких первинних документів вносились дані опису об`єкту в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Судом вважає достовірно встановленим, що розбіжності між площею зазначеною у ордері позивача на помешкання № [NUMBER] в квартирі спільного заселення [ADDRESS] та технічному паспорті на вказані житлові приміщення виникли у зв`язку із здійсненим переплануванням житлового приміщення помешкання № [NUMBER] шляхом приєднання підсобного приміщення площею 24,0 кв.м. без відповідного дозволу на переобладнання та перепланування. Перевіряючи правомірність відмови Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в особі органу приватизації житла, що оформлена рішенням від 02 квітня 2021 року № 43-99/21, в приватизації [PERSON] квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК), статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до положень частини 1-4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У частині третій статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року N 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно із частиною одинадцятою статті 8 цього Закону спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз. Відповідно до частини 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до положень частини 1 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до пункту третього статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно з пунктом десятим статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків- пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача не розповсюджується. Відповідно до пункту 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року N 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Відмовою у приватизації стала та обставина, що позивачем до органу приватизації було надано відповідний пакет документів серед був технічний паспорт, виготовлений ТОВ «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.02.2021 року, в якому загальна площа квартири значно відрізняється від загальної площі, що зафіксованої в попоперховому плані , виготовленому в 2003 році. В технічному паспорті, виготовленому ТОВ «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.02.2021 року зазначено, що загальна площа квартири [ADDRESS] становить 199,1 кв.м., тоді як в 2003 році під час проведення технічної інвентаризації житлового будинку [ADDRESS] встановлено, що загальна площа квартири [ADDRESS] становить 153,5 кв.м. Судом встановлено, що до помешкання № [NUMBER] квартири спільного заселення [ADDRESS] було приєднано підсобне (допоміжне) приміщення площею 24,0 кв.м. без відповідного дозволу. Відповідно до п.7 ст. 3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, здійснюється з дотриманням таких підходів, зокрема, допоміжні приміщення у гуртожитках передаються у спільну сумісну власність власникам житлових приміщень у таких гуртожитках безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З матеріалів справи вбачається, що помешкання № [NUMBER] квартири спільного заселення [ADDRESS] до квартир, які не є об`єктами приватизації на підставі статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не відноситься. Враховуючи, що позивач та його сім`я на законних підставах зареєстровані та постійно проживають у вказаній квартирі, іншого житла на праві приватної власності не мають, тому за таких обставин суд приходить до висновку, що на позивача та членів його сім`ї поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», який надає їм на приватизацію займаних ними житлових приміщень помешкання № [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] лише виходячи із загальної площі квартири - 153,5 кв.м., в т.ч. житлової - 84,3 кв.м. Одночасно із цим, слід звернути увагу, що з`ясувавши, що в квартирі відбулося перепланування, органи державної влади чи місцевого самоврядування можуть звернутись до суду з вимогою зобов`язати особу, що здійснила самовільне перепланування, привести приміщення в попередній стан. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Київська міська рада про визнання відмови в приватизації квартири неправомірною та зобов`язання вчинити дії задовольнити підлягає задоволенню частково. Разом з тим, відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, до яких належить судовий збір у сумі 1717, 80 грн., що був сплачений позивачем при подачі до суду позовної заяви. На підставі ст.ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст.1, 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», п.п.2,14 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 26.12.2009 року, ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 80, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial