Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивачка [PERSON] подала до суду позовну заяву до [PERSON] (відповідач - 1) та до [PERSON] (відповідач -2), в якій просить суд: встановити факт, що [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право на земельні частки (паї) загальною площею 0,8880 га, що розташовані на території Немилівської сільської ради Червоноградського району Львівської області та визначені у Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №030316 від 11 серпня 2000 року, в порядку спадкування, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, зокрема, що [INFO] у с. Немилів, Червоноградського району Львівської області помер батько позивачки [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилася спадкова маса, а заповіт спадкодавцем не складався, відтак мало місце спадкування майна померлого за законом. На день смерті [PERSON] разом із ним проживали і були зареєстровані дружина - [PERSON] , дочка - [PERSON] (позивачка у справі), онук - [PERSON] та онук - [PERSON] (пропав безвісти). Після смерті батька [PERSON] фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, зокрема прийняла на відповідальне зберігання правовстановлюючі документи, опікувалася нерухомим майном, земельними ділянками тощо, однак юридично не оформила спадкових прав. При зверненні до нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця. Відповідачі правом на подання відзиву не скористались. У підготовче засідання сторони участі уповноважених представників не забезпечили. Заяви та клопотання учасників справи 01.02.2024 позивачка подала на розгляд суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідачі подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності, визнання позовних вимог та не заперечення проти ухвалення рішення на користь позивачки. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на вимоги частин 1, 3 статті 211, частини 1 статті 223 та частини 2 статті 247 ЦПК України суд доходить висновку про можливість проведення розгляду справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області від 28.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.59-60). Підготовче засідання, призначене на 27.12.2023 не відбулося. Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області від 11.01.2024 підготовче засідання призначено на 01.02.2024. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини [PERSON] та [PERSON] 03 лютого 1967 року одружилися, що встановлено копією свідоцтва про одруження від 03.02.1967(а.с.14). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 24.01.1968(а.с.10). [PERSON] одружився із [PERSON] , [INFO] . Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 06.09.1986(а.с.11). 20 березня 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 09.03.2017(а.с.13). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.12.2020, [PERSON] помер [INFO] , у с. Немилів Радехівського району Львівської області (а.с.19). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 19.09.1987(а.с.17). Відповідно до витягу із наказу командира військової частини - польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) [PERSON] внесений до списку осіб, які зникли безвісти(а.с.18). З копії довідки, виданої старостою [ADDRESS] від 08.08.2023 встановлено, що громадянка [PERSON] 1968 р.н., фактично прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , обробляла земельну ділянку та доглядала за будинковолодінням(а.с.20). Згідно відомостей, викладених у довідці Радехівської міської ради за №362 від 04.09.2023, на день смерті [PERSON] разом із ним проживали і були зареєстровані по [ADDRESS] : дружина - [PERSON] , дочка - [PERSON] , внук - [PERSON] та внук - [PERSON] (пропав безвісти)(а.с.21). Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №030316, виданого на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10894, [PERSON] є власником земельної ділянки, загальною площею 0,8880 га, які розташовані на території Немилівської сільської ради та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(а.с.22). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 10.08.2023 Радехівська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця(а.с.49). Витягом зі Спадкового реєстру встановлено, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася (а.с.48). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права на спадкування і неможливістю реалізації цього права через невизнання його нотаріусом, який відмовив позивачці у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення факту. Водночас, нормою частини 2 цієї статті ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім цього, судом застосовано норми статей 293 та 294 ЦПК України, які визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, зокрема, встановлення факту родинних відносин та визначають обсяг суб`єктивних прав і юридичних обов`язків, якими наділені сторони у цих правовідносинах. Окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм процесуального закону, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 (далі - Постанова Пленуму ВСУ). Так, у пункті 1 Постанови Пленуму ВСУ звернуто увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 16 постанови звернуто увагу на те, що заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію. Так, відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Нормою статті 527 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Спадкоємцями за законом є особи, які входять у першу та другу черги спадкоємців за законом (статті 529, 530 ЦК УРСР), утриманці (стаття 531 ЦК УРСР), усиновлені та усиновителі (стаття 532 ЦК УРСР). Згідно з приписами частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом норми права регулюють вищенаведені спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом, на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що [PERSON] до дня смерті - [INFO] , був зареєстрований по [ADDRESS] разом з ним проживали та були зареєстровані дружина - [PERSON] , дочка - [PERSON] , онук - [PERSON] та онук - [PERSON] (пропав безвісти). За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробив. Після його смерті відкрилась спадщина і спадкоємцями першої черги за законом були дружина - [PERSON] та дочка - [PERSON] . Спадкоємцями п`ятої черги стали онуки: [PERSON] та [PERSON] (пропав безвісти). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовилися від спадкових прав на спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] про що подали до суду відповідні заяви. [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] однак не оформила свої спадкові права. Таким чином, суд доходить переконання про наявність достатніх обґрунтованих підстав вважати, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Ці обставини повністю підтверджуються безпосередньо дослідженими судом доказами, які відповідають критеріям належності та допустимості, у своїй сукупності зібрані у справі докази є достатніми для прийняття рішення та сумнівів у своїй достовірності не викликають. Однак, позивачка позбавлена можливості юридично оформити право на спадкове майно у визначений законом спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №030316 виданий після смерті спадкодавця - [PERSON] . Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] (право на земельну ділянку) не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом. З огляду на обґрунтованість та підставність заявлених вимог, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 525, 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України та

Outcome: approved