Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про визнання квартири особистою приватною власністю, в обґрунтування якого вказав, що перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, під час якого набуто право власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира придбана за рахунок особистих коштів позивача, які були ним отримані з продажу квартир, яку він набув в порядку приватизації та спадкування. Крім цього, квартира придбана під час окремого проживання подружжя у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу, у зв`язку з чим просить визнати квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю. Ухвалою суду від 24.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. В підготовчому засіданні представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] подала заяву про визнання позову та клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.08.2000, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію шлюбу № 00040421559 від 06.07.2023. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 20.11.2012, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 30.11.2012. [PERSON] 17.10.2006 набув право власності на квартиру [ADDRESS] . Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу за кошти, які належали їй, йому особисто ( пункти 2, 3 частини першої статті 57 СК України). Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а протилежного судом не встановлено, тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved