Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

28.11.2024 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Волторніст С.М. звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що у квітні 1995 року переїхала до села Білогорілка, Лохвицького району, Полтавської області і почала проживати у будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На момент вселення до вказаного будинку він перебував у занедбаному стані так як у ньому вже значний час ніхто не проживав. Зважаючи на те, що вказаний будинок був побудований ще в 30-х роках XX століття та використовувати його за призначенням на момент заселення [PERSON] було неможливо Позивач провела його капітальний ремонт (відремонтувала дах будинку, здійснила заміну вхідних та міжкімнатних дверей, здійснила заміну вікон та підлоги), підключила вказаний будинок до мережі електропостачання та почала використовувати вказаний будинок для власних потреб. У липні 2002 року до вказаного будинку [PERSON] заселила свою рідну сестру- [PERSON] , яка через втрату роботи була вимушена переїхати із м. Кривий Ріг, де до цього проживала, в с. Білогорілка Лохвицького району Полтавської області для постійного проживання. За час проживання у будинку [PERSON] вчасно оплачує всі комунальні послуги та інші обов`язкові платежі за користування земельною ділянкою, тобто, відкрито, добросовісно та безперервно володіє будинком, та несе тягар його утримання в повному обсязі. З метою підтвердження технічних характеристик будинку, [PERSON] було виготовлено технічний паспорт. Весною 2023 року при поновленні договору на електричне обслуговування житлового будинку представниками AT «Полтаваобленерго» було зобов`язано позивача надати документ, який підтверджує її право власності на житловий будинок. На звернення [PERSON] до КП «Лубенське МБТІ» за отриманням інформації про реєстрацію права власності на житловий будинок, 22.08.2023 року було отримано відповідь, що вказаний об`єкт нерухомого майна не зареєстрований. Також Позивачу було повідомлено, що реєстрацію вказаного майна необхідно проводити шляхом реєстрації права власності у Державному реєстрі нерухомого майна. При зверненні до Відділу «Центр надання адміністративних послуг» Виконавчого комітету Лохвицької міської ради по питанню проведення реєстрації права власності на житловий будинок, позивачу було відмовлено у проведенні такої реєстрації у зв`язку з поданням не повного пакету документів для проведення реєстраційних дій. [PERSON] вважаючи себе належним власником житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] , так як почала розпоряджатися вказаним майном з квітня 1995 року, вказаний будинок використовується для місця проживання, при цьому регулярно оплачує обов`язкові платежі та утримує будинок та прибудинкову територію в належному санітарно-технічному стані. Посилаючись на положення ст. 328, ч. 1 ст. 344 ЦК України, просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на вказаний будинок. Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 29.11.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. (а.с. 29). Ухвалою суду від 13.12.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 35). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Волторніст С.М. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з викладених підстав. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність за участю представника- адвоката Волторніст С.М. Позовні вимоги підтримує (а.с. 33). Представник відповідача- Лохвицької міської ради Полтавської області також надав заву про розгляд справи у його відсутність на підставі наявних доказів (а.с. 31). Вислухавши думку сторони позивача, дослідивши обставини справи, письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч. 1 ст. 16, п. 1 ч. 2 ст. 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до статті 328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями ч. 1, ч. 4 ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Судом встановлено, що у квітні 1995 року переїхала до села Білогорілка, Лохвицького району, Полтавської області і почала проживати у будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно Виписки з Погосподарської книги № 3 Білогорільської сільської ради за 1996-2000 роки за вих. № 108 від 17.07.2023 року, вказаний будинок належить [PERSON] (а.с. 8), згідно довідки № 222 від 10.11.2023 року цей же будинок обліковується за [PERSON] (а.с. 9). Згідно довідки № 133 від 25.08.2023 року, виданої Білогорільським старостинським округом, з 09.07.2022 року за вищевказаною адресою зареєстрована [PERSON] (а.с. 10). Згідно довідки КП «Лубенське міжрайонне БТІ» № 1356 від 22.08.2023 року, право власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , не зареєстроване (а.с. 11). З метою підтвердження технічних характеристик будинку, [PERSON] було виготовлено технічний паспорт (а.с. 12-19). При зверненні до Відділу «Центр надання адміністративних послуг» Виконавчого комітету Лохвицької міської ради по питанню проведення реєстрації права власності на житловий будинок, позивачу було відмовлено у проведенні такої реєстрації у зв`язку з поданням не повного пакету документів для проведення реєстраційних дій (а.с. 20). Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що знайома з [PERSON] з 1995 року. Вона приїхала у село, та сільська рада їй виділила будинок для проживання. Вона його привела у порядок, а з 1999 року до неї приїхала її рідна сестра [PERSON] . Остання народила дитину та дуже хворіла, у зв`язку з чим, [PERSON] поїхала на роботу, проте дуже часто проїжджала до будинку. Позивач сплачувала комунальні послуги. Коли вона заселялася у будинок, то він був заброшений і у ньому ніхто не проживав та не мав на нього будь-яких претензій. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її сестрою. У спірному будинку вона також разом з позивачкою почала проживати з 1997 року, а з 2003 року зареєструвалася у ньому. Два роки тому у будинку обрізали світло, і на теперішній час немає можливості укласти договір на електропостачання. Біля будинку є земельна ділянка, яку обробляють. У ході судового розгляду знайшло своє підтвердження те, що позивач із 1995 року відкрито, безперервно володіє будинком, поводячись із ним як власник. Також встановлено безтитульне, без відповідної правової підстави, володіння позивачем зазначеним будинком, власник якого відсутній. У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 №910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344\~Цивільного кодексу\~України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Згідно до п. 8 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України правила статті 344\~Цивільного кодексу\~України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7.02.2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. П. 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344\~ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК про те, що правила статті 344\~ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344\~ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Відповідно до правової позиції, викладеній у Постанові Верховного суду від 28.04.2020 року, справа № 552\\1354\\18 володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц. Згідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За наведених обставин суд вважає, що позивач добросовісно, безтитульно заволоділа нерухомим майном, власник якого невідомий, і продовжує відкрито, безперервно володіти будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] , поводячись як власник, починаючи з 1995 року, тобто більше десяти років та набула право власності на це майно за набувальною давністю, на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, а також на те, що визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси осіб, є всі підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за [PERSON] на вказаний будинок, а тому суд вважає, що позовні вимоги останньої обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved