Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивачка просить визнати за нею право власності на 1 / 2 частину житлового будинку площею 105,8 кв.м. й земельної ділянки площею 0,10 га за адресою [ADDRESS] та на 1 / 2 частину житлового будинку площею 79,5 кв.м. й земельної ділянки площею 0,05170 га за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з 24.02.1983 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та мали двох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [INFO] чоловік помер. Після нього залишилася спадщина. На спадщину після чоловіка претендує вона та двоє спільних дітей. Також на спадщину претендують троє дітей чоловіка поза шлюбом [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що на початку 2000 років з чоловіком вирішили брати земельні ділянки, будувати на них будинки та продавати. Так було узято ділянку по [ADDRESS] . Ділянку по [ADDRESS] , було приватизовано матір`ю чоловіка [PERSON] . Вони збудували будинок за адресою [ADDRESS] та продали. Кошти отримані від продажу будинку використані на будівництво будинку по [ADDRESS] . 28.07.2010 цей будинок був подарований чоловіку. Вони з чоловіком також будували будинок по у [ADDRESS] . Загалом позивачка вважає, що має право на половину зазначених будинків як на частку у спільному майні подружжя. Відповідачка [PERSON] подала відзив у якому просила відмовити у задоволенні позову. Визнала, що має сина [PERSON] , [INFO] , який народжений від [PERSON] . Вважає, що позивачка пропустила строк позовної давності. Спірний будинок та земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , належить спадкодавцю на підставі договору дарування від 28.07.2009, а тому є його особистою приватною власністю. Відповідачка [PERSON] подала відзив у якому просила відмовити у задоволенні позову. Згідно договору дарування від 28.07.2010 [PERSON] власниця житлового будинку з господарським будівлями спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , який розташований на приватизованій земельній ділянці зальною площею 0,1000 га. подарувала своєму синові [PERSON] . Через це відповідачка вважає, що зазначений будинок є особистою власністю спадкодавця. Щодо земельної ділянки та житлового будинку за адресою [ADDRESS] , визнає, що він набутий позивачкою у період шлюбу з її чоловіком, а тому усі права може оформити у нотаріуса, а звернення до суду є зайвим. Також вважає, що позивачка пропустила строк позовної давності. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала. Третя особа [PERSON] підтримала заявлений позов. Відповідачка [PERSON] підтримала заперечення зазначені у відзиві. Також заявила, що немає заперечень, щодо прав позивачки на будинок та земельну ділянку за адресою по у [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] та її представник підтримали свої заперечення зазначені у відзиві. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, які з`явилися, покази свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. З 24.02.1983 позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після померлого залишилося спадкове майно. Так [PERSON] за життя, 16.05.2007 за договором купівлі-продажу придбав земельну ділянку 5910136600:04:010:0021 площею 0,0517 га. за адресою [ADDRESS] . 24.07.2013 [PERSON] видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою [ADDRESS] . 28.07.2010 [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором. З договору дарування вбачається, що будинок належить дарувальнику на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Сумської міської ради від 12.05.2010. На спадщину після померлого [PERSON] претендують позивачка, як дружина, [PERSON] , [PERSON] , як їх спільні діти. Також на спадщину претендують троє дітей [PERSON] поза шлюбом, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Встановлені факти визнаються сторонами, підтверджуються зазначеними документами, свідоцтвами про народження, рішеннями судів, копії яких додані до матеріалів справи. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення За клопотанням позивачки допитані свідки. [PERSON] , який пояснив, що [PERSON] є його кумом. Останній будував будинок по [ADDRESS] та, з його слів, для сім`ї. Свідок допомагав у будівництві, влаштовував газопостачання та опалення, будував паркан. Оплачували йому за роботу [PERSON] або [PERSON] .. Після завершення будівництва [PERSON] проживав у цьому будинку. [PERSON] , кума позивачки, пояснила, що знає позивачку 35 років, довго працювали разом у магазині. [PERSON] жили разом добре. [PERSON] заробляли тим, що будували будинки, збудували не один. Будинок по [ADDRESS] будувався для сім`ї та використовувався, як дача. При будівництві її чоловік ( [PERSON] ) допомагав встановлювати газ та робив оздоблення плиткою. [PERSON] , подруга та сусідка позивачки, повідомила знає сім`ю [PERSON] та характеризує їх з кращого боку. Жили вони добре, будували двоповерховий будинок на « [PERSON] »,(де знаходиться [ADDRESS] , який використовували, як дачу. Одного разу їздила разом з позивачкою до цього будинку розраховуватися за будівельні роботи з внутрішнього оздоблення. [PERSON] пояснив, що товаришував з [PERSON] , знає його дружину [PERSON] .. Той був його клієнтом з купівлі побутової техніки. Орієнтовно у 2007-2008 році [PERSON] у нього придбавав крупну побутову техніку (холодильник, телевізор) для будинку на « [PERSON] ». Особисто супроводжував товар до будинку. Проте свідок підтвердив, що необізнаний про особисте життя [PERSON] .. Зазначені докази є загальними та недостатніми для того, щоб вважати, що будинок за адресою [ADDRESS] , був збудований за спільні кошти позивачки та її чоловіка. Ці покази не спростовують того, що будинок набувався у власність [PERSON] .. Не спростовує бажання учасників цивільних відносин набувати будинок саме у власність [PERSON] . Судом досліджений доказ, зошит з записами. Записи містять, перелік будівельних матеріалів, можливо оплати робіт. З записів неможливо без сумніву стверджувати, що цей перелік матеріалів та робіт стосується будинку за адресою [ADDRESS] . Більше того на обкладинці зошиту містяться запис дат 20.07. та 13.03.99. Така дата не відповідає часу будівництва та видачі свідоцтва про право власності на будинок 12.05.2010, тобто дата приблизно на десять років раніше ніж дата свідоцтва. Зазначене дає підстави сумніватися у належності зазначеного зошиту до обставин будівництва спірного будинку. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд встановив, що спірний будинок за адресою [ADDRESS] набутий [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору від 28.07.2010. Цей договір не визнавався судом недійсним, а відтак є правомірним. З огляду на зазначене підставі ст.ст. 78-80 ЦПК України покази свідків та зошит з записами, є неналежними, недостатніми та не достовірними доказами на підставі яких можна було встановити факт набуття [PERSON] та позивачкою зазначеного будинку у наслідок спільної праці та за рахунок спільних коштів. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування З встановлених обставин вбачається, що спірні правовідносини є сімейними та врегульовані положеннями ст.ст. 57, 60, 63, 70 СК України. Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. З наведених норм закону вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. При цьому їх права на майно є рівними, якщо про це немає відповідного договору. Поряд з цим законодавець визначає, що у чоловіка чи дружини може бути особисте майно. До особистого майна належить майно набуте на підставі договору дарування. Щодо будинку з земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] слід зазначити наступне. Будинок з земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] , набувався у період шлюбу позивачки з її чоловіком [PERSON] .. [PERSON] була куплена, а будинок збудовано. З таких фактів з урахуванням наведених положень закону вбачається, що це майно є спільним майном подружжя та позивачка має право на нього. Поряд з цим під час судового розгляду вбачалося, що між сторонами по справі відсутній спір, щодо прав позивачки на будинок та земельну ділянку по зазначеній адресі. Учасники розгляду визнали, що після померлого заведена спадкова справа. Позивачці не було відмовлено у видачі відповідних свідоцтв, щодо її прав на частину зазначеного будинку та земельної ділянки, як на частку у спільному майні подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Суд захищає порушені права. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З наведеного у сукупності вбачається, що права позивачки щодо будинку з земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] не порушені. Позивачка має право на оформлення прав у позасудовому порядку. Відтак немає підстав для судового захисту прав позивачки на зазначене майно, а тому у задоволенні позову у цій частині слід відмовити. Щодо житлового будинку й земельної ділянки площею 0,10 га за адресою [ADDRESS] , слід зазначити наступне. Суд встановив, що [PERSON] будинок був подарований. На час ухвалення рішення у цій справі договір дарування не визнавався недійсним. Відтак згідно наведених положень закону це майно є особистою приватною власністю [PERSON] .. Розглядаючи справу у межах заявленого позову, суд з урахуванням наведеного вважає, що у позивачки не виникло прав власності на частину зазначеного будинку, як у спільному майні подружжя. На підставі цього суд вважає, що відсутні законні підстави для задоволення прозову у цій частині, а відтак слід відмовити у задоволенні. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed