Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 15 листопада 2019 року [PERSON] (далі - позивач), змінивши (доповнивши) предмет позову, звернулася до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А. М. (далі - приватний виконавець, відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» (далі - ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», відповідач 2), [PERSON] (далі - відповідач 3) про визнання незаконними та скасування правових актів, що порушують право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовну заяву [PERSON] обґрунтовувала тим, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 березня 2012 року у справі № 2-1361/12 з неї на користь ПАТ «Кредитпромбанк» стягнуто заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 848 217,62 грн. Заочне рішення набрало законної сили. Відбулася заміна сторони стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк», а згодом на ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП». 25 липня 2019 року приватний виконавець, на підставі заяви відповідача 2, відкрив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1361/12, виданого 17 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва, у рамках якого накладено арешт на все майно та кошти позивача, зокрема квартиру [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності. Арештоване та описане майно - квартира була передана на реалізацію на електронних торгах, які не відбулися та за результатами яких приватний виконавець склав акт, виніс постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, що стало підставою для видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру. Не погоджуючись із діями приватного виконавця, позивач указує, що останній не вчинив всіх дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» перш ніж звернути стягнення на об`єкт нерухомого майна - квартиру, зокрема: не отримав відповіді на всі направлені запити до банківських установ щодо наявності коштів на відкритих рахунках боржника; не звернув стягнення на рухоме майно - автомобілі, інформацію про які мав на час передачі квартири на реалізацію на електронних торгах; порушив вимоги закону щодо отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на передачу на реалізацію нерухомого майна боржника, право користування яким мають малолітні діти; передача майна на реалізацію на електронних торгах проведена з порушенням Порядку реалізації арештованого майна, та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджених Міністерством юстиції України. Крім того, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року зупинено стягнення за виконавчим документом у ВП № [NUMBER] про що приватний виконавець був повідомлений відразу. Позивач указує, що 05 вересня 2019 року її дочка - представник за довіреністю намагалась вручити приватному виконавцю зазначену ухвалу суду, однак останній відмовився приймати її до виконання, мотивуючи це тим, що у представника відсутні на це повноваження. Лише 06 вересня 2019 року представник боржника - адвокат Дикий Ю. О. вручив ухвалу суду приватному виконавцю, після чого виконавчі дії було зупинено. Постанова приватного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій не містила всіх передбачених законом відомостей, необхідних для зупинення електронних торгів, що призвело до неможливості своєчасного зупинення електронних торгів, та незаконного проведення торгів. Відповідно до протоколу, торги не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників. Натомість, торги мали не відбутися у зв`язку із зупиненням вчинення виконавчих дій та підлягали відновленню після продовження примусового виконання рішення. Позивач звертає увагу суду на ту обставину, що постанова про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 25 жовтня 2019 року та акт про реалізацію предмета іпотеки від 25 жовтня 2019 року прийняті приватним виконавцем у межах ВП № [NUMBER] з виконання виконавчого листа № 2-1361/12, виданого 15 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва. Однак із резолютивної частини постанови та акта приватного виконавця вбачається, що нерухоме майно боржника передається стягувачу у рахунок погашення заборгованості за: виконавчим листом 2-1361/12, виданим 15 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва, та виконавчим написом № 4739, виданим 23 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В. Таким чином, дії приватного виконавця щодо прийняття рішень про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу за двома виконавчими документами у межах ВП № [NUMBER] з виконання виконавчого листа № 2-1361/12, виданого 15 липня 2019 року Солом`янським районним судом міста Києва, є незаконними. Крім того, позивач посилається на судові рішення у справах № 760/32558/18 та № 760/25109/20 та вказує, що ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» належить право вимоги лише у частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 30 березня 2006 року № 49.28/135/с-н-06 у сумі 428 299,41 грн, оскільки виконавчий лист № 2-1361/12 (дублікат), виданий 15 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 13 квітня 2007 року № 49.4.1./19/07-А у розмірі 419 918,21 грн на користь відповідача 2 визнано таким, що не підлягає виконанню. Ці обставини є підставою для визнання незаконними та скасування оскаржуваних постанови та акта приватного виконавця від 25 жовтня 2019 року. ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» набуло право власності на майно за результатами прилюдних торгів з порушеннями порядку реалізації майна на прилюдних торгах про які стягувач знав. Не може вважатися добросовісною особа, яка набула майно на прилюдних тортах, якщо така особа знала чи мала знати про порушення порядку реалізації майна, зокрема про порушення вимог до інформації про майно. Не може вважатися добросовісною і особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону. Позивач указує, що за час розгляду справи у суді, ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» за договором купівлі-продажу квартири від 15 червня 2020 року № 4340, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О. А., відчужило спірну квартиру [PERSON] . Позивач стверджує, що набуття відповідачем 2 майна боржника відбулося всупереч вимог закону, тому належним способом захисту буде витребування нею майна в останнього набувача - відповідача 3 з підстав недійсності договору купівлі-продажу майна боржника з електронних торгів, що узгоджується з висновки Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 червня 2021року № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). При цьому позивач не відмовляється від заявлених вимог позовної заяви про скасування незаконних постанови та акта приватного виконавця про передачу майна стягувачу та реалізацію предмета іпотеки, які стали підставою для реєстрації права власності на майно боржника за стягувачем, оскільки встановлення судом обставин незаконності оскаржуваних актів свідчитиме про недійсність договору купівлі-продажу майна з електронних торгів, недобросовісність стягувача як покупця, що є передумовою для витребування майна з чужого незаконного володіння. Пославшись на порушення своїх прав, положення статей 203, 215, 387, 388 ЦК України, [PERSON] просила суд: - визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А. М. від 25 жовтня 2019 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу у ВП № [NUMBER]; - визнати незаконним та скасувати акт приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А. М. від 25 жовтня 2019 року про реалізацію предмета іпотеки у ВП № [NUMBER]; - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з електронних тортів у ВП № [NUMBER], наявність факту укладення якого підтверджується оскаржуваними постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А. М. від 25 жовтня 2019 року про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу та акта про реалізацію предмета іпотеки від 25 жовтня 2019 року; - скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумовської М. А. про державну реєстрацію прав (права власності на квартиру [ADDRESS] ) та їх обтяжень індексний номер 49402993 від 29 жовтня 2019 року за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП»; - витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на її користь квартиру [ADDRESS] . Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити та додав наступне. З обставин справи та матеріалів виконавчого провадження вбачається зловмисна домовленість стягувача та приватного виконавця щодо звернення стягнення на іпотечне майно боржника, оскільки виконавець ухилявся від надання своєчасної можливості боржнику ознайомитись з матеріалами справи, ухилявся від долучення доказів реєстрації дітей у іпотечному майні боржника та від своєчасного отримання ухвали суду про зупинення стягнення за виконавчим документом і зупинення електронних торгів тощо, однак сприяв стягувачу у незаконному набуті права власності на предмет іпотеки, сума якого, вдвічі перевищувала наявне у стягувача право вимоги. Виконавчі дії приватним виконавцем вчинялися формально, за виключенням дій спрямованих на реалізацію та передання іпотечної квартири ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» у рахунок погашення боргу. Вказує, що матеріалами справи встановлено, що у результаті незаконного набуття відповідачем 2 права вимоги до позивача, приватний виконавець незаконно передав стягувачу у рахунок погашення боргу у зведеному виконавчому провадженні квартиру позивача вартістю 1 113 900,00 грн, яка в подальшому незаконно відчужена стягувачем відповідачу 3, а також незаконно розрахував та стягнув із залишку коштів власну винагороду. Відповідач 1 подав до суду відзив на позовну заяву в якому позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Спростовуючи доводи позовної заяви щодо порядку та черговості вчинення виконавчих дій, приватний виконавець послався на положення частини п`ятої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» указав, що черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Крім того, з усіх відповідей з банківських установ не вбачалося, що позивач обслуговується у зазначених установах, тому постанова про арешт коштів боржника 26 липня 2019 року була повернута без виконання. Твердження позивача про наявність інформації про транспортні засоби боржника на час проведення електронних торгів позивачем не доведена та суперечить матеріалам виконавчого провадження. Приватний виконавець зазначив, що за умовами договору іпотеки передбачено заборону реєструвати у квартирі, що є предметом іпотеки, будь-яких осіб без письмового дозволу іпотекодержателя. Іпотекодержатель - відповідач 2 повідомив Центр надання адміністративних послуг Дарницького району м. Києва про те, що не надає згоду на проведення реєстрації місця проживання фізичних осіб за місцем знаходження іпотечного майна. Однак позивач проігнорувала умови пункту 6.1.10 договору іпотеки і зареєструвала малолітніх дій без годи іпотекодержателя. Спростовуючи доводи позивача про те, що прийнята 06 вересня 2019 року постанова про зупинення вчинення виконавчих дій не містить усіх передбачених законом відомостей, необхідних для зупинення електронних торгів, що на думку позивача призвело до унеможливлення своєчасного зупинення електронних торгів та незаконного проведення електронних торгів, відповідно до протоколу проведення яких торги не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників справи, звертає увагу на наступне. Протокол № 430047 проведення електронних торгів було сформовано 06 вересня 2019 року об 11:00:34 год, а постанова приватного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій була винесена 06 вересня 2019 року о 16:08:20 год, оскільки представник позивача - адвокат Дикий Ю. О. пред`явив ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року приватному виконавцю близько 15:00 год (вказана обставина підтверджується інформаційною довідкою з автоматизованої системи виконавчого провадження). Відповідач 1 зазначає, що 06 вересня 2019 року на його адресу надійшла заява від ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» про винесення акта та постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення заборгованості, що в силу вимог статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 49 Закону України «Про іпотеку» стало підставою передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу. Оскільки постановою приватного виконавця від 25 жовтня 2019 року було об`єднано в одне виконавче провадження ВП № [NUMBER] - відкритого з примусового виконання судового рішення та ВП № [NUMBER] - відкритого з примусового виконання виконавчого напису, у приватного виконавця були всі правові підстави для передачі майна стягувачу у рахунок погашення заборгованості та складання акта та постанови. Представники відповідача 1 у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у повному обсязі. Представник відповідача 2 у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Відповідач 3 у судове засідання не з`явилася, будь-яких письмових заяв про відкладення судового розгляду до суду не подала. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що 05 вересня 2019 року за дорученням своєї матері ( [PERSON] ), яка є боржником у виконавчому провадженні вона зверталася до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., який не прийняв у неї судове рішення про зупинення виконавчих дій, пославшись на відсутність у виданій їй довіреності на це повноважень. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи ? 29 листопада 2019 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання /т. 1, а.с.30-31/; ? 27 грудня 2019 року приватний виконавець подав відзив з додатками /т. 1, а.с.218а- 221/; ? 08 квітня 2020 року протокольною ухвалою головуючого судді відмовлено у задоволенні клопотання представника ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» про залишення позову без руху /том. 2, а.с. 5а-5б/; ? 03 серпня 2020 року представник позивача подав доповнення до підстав позову, які протокольною ухвалою головуючого суду від 20 жовтня 2020 року долучені до матеріалів справи /том 2, а.с. 24-26, 60/; ? 15 жовтня 2020 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва задоволено клопотання представника позивача про проведення засідання в режимі відеоконференції /том 2, 53-54/; ? 25 жовтня 2021 року представник позивача подав заяву про зміну (доповнення) предмету позову /т. 2, а.с.145-147/; ? 25 жовтня 2021 року представник позивача подав заяву про залучення до участі у справі співвідповідача /том 2, а.с. 166/; ? 25 листопада 2021 року від приватного виконавця надійшли заперечення на заяву про зміну (доповнення) предмету позову /том 1, а.с.181-184/; ? 25 листопада 2021 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва відмовлено у прийнятті до розгляду заяви про зміну предмета позову від 24 жовтня 2021 року та залучення співвідповідача, відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової технічної експертизи, відмовлено представнику відповідача 2 у клопотанні про повернення позову. Задоволено клопотання представника позивача про долучення доказів від 23 жовтня 2021 року, залучено до участі у розгляді справи [PERSON] , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог /том 2, а.с.189-194/; ?07 вересня 2022 року ухвалою Київського апеляційного суду закрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року /том 3, а.с.11-15/; ? 01 березня 2023 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Київського апеляційного суду від 07 веренся 2022 року у частині закриття апеляційного провадження та в частині відмови у прийнятті до розгляду заяви про зміну предмету позову від 24 жовтня 2021 року скасовано, передано справу в цій частині до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду /том 3, а.с.102-105/; ? 23 травня 2023 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року у частині прийняття до розгляду заяви про зміну предмету позову скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції /том3, а.с.1116-121/; ?14 серпня 2023 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва задоволено клопотання позивача - звільнено її від сплати судового збору за подання заяви про зміну предмету позову, прийнято заяву про зміну (доповнення) предмету позову, залучено до участі у розгляді справи [PERSON] як співвідповідача, виключено її з числа третіх осіб /т. 3, а.с. 147-150/; ?05 жовтня 2023 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті /том 3, а.с.177-178/; ?30 листопада 2023 року представник позивача подав додаткові письмові пояснення, які залучені до матеріалів справи протокольною ухвалою суду від 30 листопада 2023 року /том 3, а.с. 199-210, 218-223/; ? 22 січня 2024 року від представника позивача надійшли пояснення щодо способу захисту, які протокольною ухвалою суду від 25 січня 2024 року були залучені до матеріалів справи /том 3, а.с.231-235/. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. Статтями 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Тобто, вирішуючи відповідний спір, суд повинен виходити також із оцінки позовних вимог заявника, ефективності обраного позивачем способу судового захисту порушеного права. Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши подані сторонами докази у сукупності, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке. Судом установлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01 вересня 2012 року з [PERSON] на користь ПАТ «Кредитпромбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 20 березня 2006 року № 49.28/135/С-Н-06 у сумі 426 299,41 грн та заборгованості за кредитним договором від 13 квітня 2007 року № 49.4.1/19/07-А у сумі 419 918,21 грн, а всього 848 217,62 грн. Рішення набрало законної сили, видано виконавчий лист. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк», правонаступника ПАТ «Кредитпромбанк», у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-1361/12, виданого 25 червня 2012 року Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитними договорами у загальній сумі 848 217,62 грн (том 1, а.с. 38-39). На підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року, якою задоволено клопотання державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного управління юстиції у м. Києві, видано дублікат виконавчого листа № 2-1361/12 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 848 217,62 грн (том1, а.с. 36-37,40-41). 25 липня 2019 року приватний виконавець відкрив ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-1361/12, виданого 15 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 березня 2006 року № 49.28/135/С-Н-06 у сумі 426 299,41 грн та заборгованості за кредитним договором від 13 квітня 2007 року № 49.4.1./19/07-А у сумі 419 918,21 грн, а всього 848 217,62 грн, стягувач - ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», боржник - [PERSON] (том 1, а.с. 46-47). Копію постанови про відкриття виконавчого провадження направлено рекомендованим листом боржнику за місцем проживання, указаним у виконавчому листі (том1, а.с. 45, 62а). 25 липня 2019 року приватний виконавець у рамках ВП № [NUMBER] наклав арешт на майно боржника [PERSON] (том 1, а.с. 52). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 25 липня 2019 року, встановлено, що у приватній власності [PERSON] знаходиться квартира [ADDRESS] , обтяжена іпотекою, іпотекодержатель - ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» (том 1, а.с. 53-59). Постановою приватного виконавця від 26 липня 2019 року про арешт коштів боржника накладено арешт на грошові кошти [PERSON] , що містять на рахунках у 78 банках (том 1, а.с. 11). Встановлено, що у [PERSON] відкрито рахунки у АТ «ПриватБанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», залишок коштів на яких відсутній. Іншими банківськими установами були повернуті копії постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника без виконання. 26 липня 2019 року приватним виконавцем направлено до Територіального сервісного центру МВС України у м. Києві № 8041 запит про наявність будь-якого рухомого майна, що зареєстроване за боржником [PERSON] . Із отриманої 26 липня 2019 року відповіді в електронному вигляді встановлено відсутність зареєстрованого рухомого майна за боржником (том 1, а.с. 60-б-60в). ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» письмово звернулося до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації та повідомило, що за умовами іпотечного договору (пункт 6.1.10), [PERSON] без дозволу іпотекодержателя не має права реєструвати будь-кого в квартирі за адресою: [ADDRESS] , а ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» такого дозволу не надає (том 1, а.с.63а). 02 травня 2019 року Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація на запит ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» надала відповідь про те, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] відсутня інформація про зареєстрованих осіб (том 1, а.с. 62е). 05 серпня 2019 року у ВП № [NUMBER] постановою приватного виконавця про опис та арешт майна (кошти) боржника описано та накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] (том 1, а.с. 65-65б). 07 серпня 2019 року приватний виконавець подав до ДП «СЕТАМ» заявку про реалізацію арештованого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] (том 1, а.с. 112-113). 21 серпня 2019 року боржник повідомила приватного виконавця, що з 22 травня 2019 року зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , 2016 року народження та [PERSON] , 2013 року народження є квартира [ADDRESS] (том 1, а.с. 136-139). 06 вересня 2019 року представник [PERSON] - адвокат Дикий Ю. О. подав приватному виконавцю заяву про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № [NUMBER], оскільки ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року у справі № 760/24587/19 відкрито провадження за скаргою [PERSON] на дії приватного виконавця та зупинено стягнення з [PERSON] на підставі виконавчого документа № 2-1361/12, виданого 15 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва (том 1, а.с 167-163). 06 вересня 2019 року приватний виконавець постановою про зупинення виконавчих дій, зупинив вчинення виконавчих дій у ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-1361/12, виданого 15 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва (том1, а.с 169), про що приватним виконавцем внесено відомості до автоматизованої системи документообігу 06 червня 2019 року о 16:08:20 год (том 1, а.с. 219 г). 06 вересня 2019 року не відбулися електронні торги за лотом № 368038 (квартира [ADDRESS] ), про що у системі ДП «СЕТАМ» 06 вересня 2019 року об 11:00:34 год сформовано протокол № 430047. Торги не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників. 09 вересня 2019 року ДП «СЕТАМ» направило приватному виконавцю лист у якому повідомило, що торги з продажу квартири [ADDRESS] не відбулися (том 1, а.с 187-188). 25 жовтня 2019 року постановою приватного виконавця відкрито ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 4739, виданого 23 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В., про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором від 30 березня 2006 року № 49.28/135/С-Н-06, укладеного з ПАТ «Кредитпромбанк» правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП». Строк платежу за кредитним договором від 30 березня 2006 року № 49.28/135/С-Н-06 настав. Боржник допустив пропущення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 23 липня 2019 року по 22 жовтня 2019 року. Сума заборгованості складає 365 682,38 грн (том 1, а.с. 206-207). 25 жовтня 2019 року поновлено ВП № [NUMBER] на підставі постанови Київського апеляційного суду від 17 жовтня 219 року № 760/24587/19 (том 1, а.с. 219г). 25 жовтня 2019 року постановою приватного виконавця об`єднано ВП [NUMBER] та № ВП №60421987 у зведене ВП № [NUMBER] (том 1, а.с .26). Постановою приватного виконавця від 25 жовтня 2019 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу передано стягувачу ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», у рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-1361/12, виданим 15 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва, та виконавчого напису № 4739, виданого 23 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В., квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] (том 1, а.с 27). 25 жовтня 2019 року приватний виконавець склав акт про реалізацію предмета іпотеки та вказав, що майно - квартира [ADDRESS] , що належить [PERSON] , передається стягувачу у рахунок погашення суми боргу у розмірі 1 113 900,00 грн згідно з виконавчими документами: виконавчим листом № 2-1361/12, виданим 15 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва, та виконавчим написом № 4739, виданим 23 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В. (том 1, а.с 28). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав, сформованої 05 листопада 2019 року, встановлено, що 29 жовтня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Апатенко М. А. видала свідоцтво на підставі якого за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (том 1, а.с. 8а). Встановлено, що за [PERSON] зареєстровано два автомобілі: RENAYLT 21, 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , RENAYLT 21 GTS, державний номерний знак [NUMBER] , 1988 року випуску, інформація отримана від Територіального сервісного центру МВС України у м. Києві (без дати подачі такої інформації) (том 1, а.с. 186). Встановлено, що боржник [PERSON] 21 серпня 2019 року ознайомлювалася з матеріалами виконавчого провадження (том 1, а.с. 132), представник боржника - адвокат Дикий Ю. О. 06 листопада 2019 року ознайомився з матеріалами ВП № [NUMBER], 04 грудня 2019 року - з ВП № [NUMBER] (том 1, а.с 211. 213). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 24 жовтня 2021 року, встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 15 червня 2020 року між ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Василенко О. А., до [PERSON] перейшло право власності на квартиру [ADDRESS] , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 червня 2020 року, індексний номер 52657516 (том 3, а.с.148-151). Крім того, встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року у справі № 760/24587/19 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року - без змін, якою відмовлено [PERSON] у задоволенні скарги про визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А. М. щодо подання заявки на реалізацію арештованого майна від 07 серпня 2019 року та визнання протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А. М. щодо передчасного прийняття постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № [NUMBER] (ДРСР № 90614281). Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року у справі за скаргою [PERSON] на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А. М., заінтересована особа - ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» відмовлено. (ДРСР № 93302352). Постановою Київський апеляційного суду від 11 червня 2020 року у справі № 760/32558/18 за заявою ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГУП» про заміну стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою замінено сторону стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-136, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 25 червня 2012 року, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 30 березня 2006 року № 49.28/135/с-н-06 у сумі 428 299,41 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи заяву, виходив з того, що право вимоги за кредитним договором із [PERSON] від 13 квітня 2007 року за № 49.4.1/19/07-А на суму 419 918,21 грн ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» за договором про відступлення права вимоги не передавалося. За таких обставин, заміна сторони стягувача у виконавчому провадженні в частині заборгованості за договором кредиту, укладеному з [PERSON] , № 49.4.1/19/07-А від 13 квітня 2007 року на суму 419 918,21 грн неможлива, оскільки у ТОВ ««ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» право вимоги в цій частині відсутнє (том 2, а.с.16-18). Постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 760/25109/19 за заявою [PERSON] про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, апеляційну скаргу ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» задоволено, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення яким у задоволенні заяви [PERSON] про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню у справі за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Відмовляючи у задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 березня 2012 року у справі №2-1361/12 існує лише один виконавчий документ, в якому зазначена заборгованість на суму 848 217, 62 грн. Нормами ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження» або іншими нормативно-правовими актами України не передбачено можливість роз`єднання вимог зазначених у виконавчому документі, зазначення двох або більше стягувачів за одним виконавчим документом. Визначаючи виконавчий лист № 2-1361/12, виданий Солом`янським районним судом м. Києва 15 липня 2019 року, таким, що не підлягає виконанню у частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №49.4.1./19/07-А від 13 квітня 2007 року у розмірі 419 918,21 грн на користь ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», суд фактично списав заборгованість боржника у цій частині рішення суду. Судом першої інстанції не були з`ясовані та вивчені обставини, пов`язані з тим, хто є кредитором за кредитним договором №49.4.1./19/07-А від 13 квітня 2007 року у розмірі 419 918,21 грн. Відсутність права вимоги у ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» щодо стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 49.4.1./19/07-А від 13 квітня 2007 року у розмірі 419 918,21 грн не є підставою невиконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 березня 2012 у справі №2-1361/12 в цій частині. Права [PERSON] як боржника за рішенням суду не порушені, оскільки для неї не має значення перед яким кредитором виконувати зобов`язання за рішенням суду, яке не виконувалось від 2012 року, виконане у повному обсязі, і питання розподілення коштів стосується стягувачів, які мають право стягувати заборгованість із [PERSON] (ДРСР № 93391101). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року, яке набрало законної сили, у справі № 752/26513/19 задоволено позов [PERSON] та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В. 23 жовтня 2019 року, зареєстрований у реєстрі за № 4739, яким на користь ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» стягується заборгованість з [PERSON] у розмірі 365 682,38 грн, за кредитним договором від 30 березня 2006 року № 49.28/135/С-Н-06, укладеним між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» (том 2, а.с. 9-13). Щодо способу захисту, обраного позивачем Відповідно до частин шостої, восьмої, дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів. Тому свідоцтво є лише підставою для державної реєстрації права власності за покупцем, але не є правовстановлюючим документом, і вичерпує свою дію із здійсненням такої реєстрації. Абзацом першим частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції Закону, яка діяла на момент ухвалення судових рішень судами попередніх інстанцій, було визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду, зокрема, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Абзацом другим частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у чинній редакції Закону встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. За змістом цих положень вони застосовуються в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування не будь-яких, а правовстановлюючих документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до яких свідоцтво про придбання нерухомого майна з торгів не належить. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). За загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80). При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.6). Крім того, ані задоволення вимоги про скасування чи визнання недійсним акта та постанови виконавця, ні задоволення вимоги про визнання дій державного виконавця неправомірними не призвели б до захисту прав позивача, оскільки такі вимоги не відповідають належному способу захисту. Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), на яку як на підставу своїх вимог посилається позивач, та постанові Верховного Суду від 27 червня 2022 року у справі № 490/9161/19 (провадження № 61-19048св21). Судовий захист повинен бути повним відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Враховуючи викладене, задоволення позовних вимог [PERSON] про скасування постанови та акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не призведе до поновлення прав позивача на об`єкт нерухомого майна, які [PERSON] вважає порушеними, а тому вказані вимоги не є ефективним способом захисту, оскільки, навіть у разі задоволення, потребуватимуть додаткових заходів судового втручання. Виходячи з встановлених обставин справи та з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), та висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27 червня 2022 року у справі № 490/9161/19 (провадження № 61-19048св21), належним способом захисту прав [PERSON] є звернення до суду з вимогами про витребування майна. Щодо вимог про витребування майна Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини другої статті 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Із частини першої статті 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21). Право власника витребувати своє майно у всіх випадках і без будь-яких обмежень при володінні цим майном набувачем без правових підстав, тобто недобросовісним набувачем, передбачено статтею 387 ЦК України, а право власника витребувати своє майно від добросовісного набувача передбачено у статті 388 ЦК України і є обмеженим. Такий правовий висновок неодноразово висловлений Верховним Судом України у постановах від 06 грудня 2010 року у справі № 3-13г10, від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15, від 21 грудня 2016 року у справі 1522/25684/12 та інших. Отже, вирішуючи питання про витребування спірного майна, суди повинні передусім перевіряти добросовісність набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункт 37), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 40)). На необхідності оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, пункт 6.43 постанови від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19). Можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем. З урахуванням наведеного, до спірних правовідносин слід застосувати положення статті 387 ЦК України. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19 (провадження № 14-21цс22). Верховний Суд у постанові від 19 липня 2023 року у справі № 127/28780/21 (провадження № 61-633св23) погодився з висновком апеляційного суду про те, що спірне нерухоме майно не було примусово реалізоване та торгах, а на підставі заяви (стягувача), яка не була учасником торгів, на підставі постанови приватного виконавця залишила майно за собою у рахунок погашення боргу. А тому положення частини другої статті 388 ЦК України на неї не поширюється. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просила суд витребувати нерухоме майно - спірну квартиру від останнього набувача, обґрунтовуючи це тим, що стягувач - ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» діяло недобросовісно, оскільки знало, що набуло право власності на майно за результатами прилюдних торгів , порядок проведення яких порушено, а саме набуття відбулося всупереч закону. Суд вважає, що такі доводи не ґрунтуються на нормі закону та суперечать матеріалам справи. Верховний Суд у постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 439/449/17 (провадження № 61-18661св20) вказав: «Враховуючи, що вимоги скарги на дії державного виконавця щодо винесення постанови та складання акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу спрямовані на втрату чинності цих документів, які пов`язані з реалізацією арештованого майна боржника, що є підставою для виникнення прав та обов`язків інших осіб, до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав. При цьому, ефективним способом захисту прав стягувача є пред`явлення до суду позову із залученням до участі у справі інших стягувачів, боржника та державного виконавця як відповідачів, а не у порядку судового контролю за виконанням судових рішень». Статтями 50, 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначений порядок звернення стягнення на нерухоме майно, у тому числі яке є предметом застави (іпотеки). Згідно з частиною сьомою статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно, звернення стягнення на нерухоме майно боржника, як предмета іпотеки в порядку примусового виконання визначено статтями 41-49 Закону України «Про іпотеку». Згідно зі статтею 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на яке звертається за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна вилученого з цивільного обороту, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 57 цього Закону. Відповідно до пункту 28 розділу VIII «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5 зі змінами, зазначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування (див. постанову Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 757/60219/16-ц (провадження № 61-21139св18). Умовами іпотечного договору (пункт 6.1.10) передбачено заборону реєструвати в квартирі, що є предметом іпотеки будь-яких осіб без письмового дозволу іпотекодержателя, що в свою чергу не спростовано стороною позивача. Судом установлено, що малолітні діти були зареєстровані в іпотечній квартирі після укладення договору іпотеки та без згоди на це іпотекодержателя, тому, враховуючи, що дитина не наділена правом користування предметом іпотеки, наявність самого факту реєстрації місця проживання малолітньої особи в квартирі після укладення договору іпотеки не може розцінюватись як огрунтування відсутності можливості звернення на нього стягнення. Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] обслуговується в АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Райффайзен Банк Аваль», проте на рахунках не достатньо коштів для виконання постанови приватного виконавця від 26 липня 2019 року, а інші банки повернули вказану постанову про арешт коштів боржника без виконання. Оскільки [PERSON] не обслуговується в інших банківських установах, суд дійшов висновку, що не заслуговують на увагу доводи позивача про порушення черговості здійснення стягнення на кошти боржника приватним виконавцем у виконавчому провадженні ВП № [NUMBER]. Крім того, за змістом статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на грошові кошти, а черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Твердження позивача про те, що інформація про наявність у боржника рухомого майна містилась у матеріалах ВП № [NUMBER] станом на час поновлення виконавчих дій та передання нерухомого майна боржника стягувачу (відповідь від територіального сервісного центру МВС України в місті Києві № 8041) не знайшли свого підтвердження, оскільки не підкріплені належними та допустимими доказами, що є процесуальним обов`язком позивача у силу вимог статей 12, 81 ЦПК України. Отже, позивач у супереч вимог статей 77-80 ЦПК України не довів, що державний виконавець на момент вчинення виконавчих дій мав інформацію про наявність іншого рухомого майна чи грошових коштів, що належать боржнику. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. Встановивши, що приватний виконавець 06 червня 2019 року отримав ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року у справі № 760/24587/19, якою зупинено вчинення виконавчі дії, і цього ж дня о 16:08:20 год в автоматизованій системі документообігу зареєстрував постанову від 06 червня 2019 року про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № [NUMBER], суд дійшов висновку про те, що приватний виконавець діяв у відповідності до вимог пунктом 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», а пояснення свідка [PERSON] та представника позивача про ухилення приватного виконавця від отримання копії ухвали суду, цих висновків не спростовують. При цьому приватний виконавець, відновивши 24 жовтня 2019 року виконавче провадження, виніс постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, яким об`єднав ВП № [NUMBER] та ВП № [NUMBER], тобто діяв у відповідності до вимог частини п`ятої статті 35, статті 30 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, звертаючи стягнення на арештоване нерухоме майно - квартиру, власником якої є боржник [PERSON] , приватний виконавець діяв у відповідності до вимог статей 50, 51 Закону України «Про виконавче провадження», а передачу стягувачу нерухомого майна за результатами торгів, що не відбулися, вчинено згідно з вимогами статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та у відповідності до вимог статей 41, 49 Закону України «Про іпотеку». Крім того, відсутність порушень під час проведення електронних торгів 06 вересня 2019 року підтверджена постановою Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року у справі № 760/24587/19. Змагальність сторін є одним з основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: dismissed