Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-05 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Везем Шиппінг» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у грудні 2021 року [PERSON] (надалі - Позивач) для особистих потреб та потреб членів своєї родини вирішив придбати легковий автомобіль. Здійснюючи пошуки потрібної моделі в мережі Інтернет, Позивач знайшов оголошення про продаж Товариством з обмеженою відповідальністю "Везем Шиппінг" (надалі - Відповідач) автомобіля потрібної йому марки. З метою придбання автомобіля в найкоротший термін, Позивач зателефонував до Відповідача, де Позивачеві запропонували укласти попередній договір купівлі- продажу транспортного засобу. Необхідність укладення попереднього договору Відповідач обґрунтував необхідністю транспортування автомобіля з іншого міста в якому він знаходиться на складі Відповідача. Попередній договір Відповідач вислав Позивачу поштою на адресу міста проживання, який було підписано Позивачем та відправлено на адресу Відповідача. Таким чином, 17 грудня 2021 року між Позивачем (Сторона 2) та Відповідачем (Сторона 1) на відстані було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу (далі - Договір), згідно з умовами якого Сторона-1 і Сторона-2 зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (Основний договір) на належний Стороні-1 транспортний засіб строком до 30 квітня 2022 року (п. 1.1. та 1.2. Договору). Відповідно до пункту 2.1 Договору, продаж транспортного засобу вчиняється між Сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 199 976,59 грн., у тому числі ПДВ -33 329,52 грн., та сплачується Стороною-2 в безготівковій формі на поточний рахунок Сторони-1 в національній валюті України гривні. Згідно пункту 2.3 Договору Сторона-2 сплачує в день підписання цього Договору Стороні-1 на розрахунковий рахунок Сторони-1 в розмірі 199 976,59 грн., у тому числі ПДВ - 33 329,52 грн. На виконання зазначеного Договору Позивачем було сплачено на користь Відповідача грошові кошти у загальному розмірі: 199 976,59 грн., що підтверджується рахунок на оплату, квитанції про оплату рахунку. Відповідно до умов договору та з урахуванням оплати послуг Сторона-1 повинна була укласти зі Стороною-2 Основний договір на належний Стороні-1 автомобіль (п.1.1) до 30 квітня 2022 року (п.1.2), однак прострочив виконання такого зобов`язання на 495 днів. Крім того, як виявилось пізніше, Транспортний засіб Стороні-1 взагалі не належить і до теперішнього часу, право власності Сторона-1 на цей Транспортний засіб не набула, що робить неможливим виконання в подальшому умов Договору з боку Сторони-1. У зв`язку з невиконанням умов договору, позивач звернувся до суду із порушенням його прав та просив суд визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Везем Шиппінг", укладений 17 грудня 2021 року, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Везем Шиппінг" на користь [PERSON] суму сплаченого авансу в розмірі 199 976,59 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 64 787,28 грн., пеню в розмірі 2 969 652,36 грн., а всього 3 234 416,23 грн. 3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Везем Шиппінг" та судові витрати. Представник позивача надав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі позивач та його, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 10.10.2023 року матеріали цивільної справи 755/15336/23-ц були направленні за підсудністю до Печерського райого суду міста Києва. 07.11.2023 матеріали цивільної справи надійшли до Печерського районного суду міста Києва. 07.11.2023 року відповідно до протоколу автоматизованої системи документообігу справу було розписано на суддю Остапчук Т.В . Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09.11.2023 року було відкрито провадження в порядку позовного загального провадження. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29.11.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву чи заперечень на позовну заяву не подав, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутність відповідно до ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17 грудня 2021 року уклав попередній договір купівлі продажу транспортного засобу №ПКП - 11236. На виконання зазначеного Договору Позивачем було сплачено на користь Відповідача грошові кошти у загальному розмірі: 199 976,59 грн., що підтверджується рахунок на оплату, квитанції про оплату рахунку. Відповідно до умов договору та з урахуванням оплати послуг Сторона-1 повинна була укласти зі Стороною-2 Основний договір на належний Стороні-1 автомобіль (п.1.1) до 30 квітня 2022 року (п.1.2) Основний договір укладений не був. Таким чином, позивач стверджує, що під час укладення попереднього договору відповідач ввів його в оману, оскільки спонукав дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку позивач не погодився б. Відповідач ввів позивача в оману стосовно основних характеристик товару, який позивач бажав придбати, а саме його належності відповідачу та поставки в майбутньому. Оскільки сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому під час укладання попереднього договору, то передана позивачем відповідачу сума коштів в розмірі 199 976,59 грн. є авансом в розумінні ст. 570 ЦК України, який підлягає поверненню позивачу. Згідно пункту 2.3 Договору Сторона-2 сплачує в день підписання цього Договору Стороні-1 на розрахунковий рахунок Сторони-1 в розмірі 199 976,59 грн., у тому числі ПДВ - 33 329,52 грн Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. З наведеної норми права випливає, що предметом договору купівлі-продажу може бути, в тому числі і товар, який продавець набуде в майбутньому. Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором (ч. 1 ст. 635 ЦК України). Укладаючи попередній договір, Позивач бажав настання реальних наслідків у виді якнайшвидшого отримання у власність бажаного автомобіля. У випадку повідомлення Позивачу правдивої інформації про те, що автомобіль на час укладання попереднього договору не належить Відповідачу, а також про те, що позивач не отримає автомобіль у власність в строки, передбачені Договором, Позивач ніколи не укладав би з Відповідачем спірного договору. Крім того, пізніше виявилось та стало очевидним, що за спірним договором Відповідач фактично зобов`язався надати послуги Позивачу з викупу Транспортного засобу за кошти Позивача з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення. Про це свідчить пункт 1.5. договору та розрахунок вартості автомобіля, який був наданий Відповідачем. Цей розрахунок складається з наступного: вартість лоту + аукціонний збір; доставка суша + море; брокерські послуги; вигрузка з порту; розмитнення; дилерські послуги; сертифікація. Отже Відповідач не мав на меті здійснювати продаж належного йому Транспортного засобу. Його метою було надання послуг, які зазначені в розрахунку вартості як «Дилерські послуги», чим Відповідач також ввів в Оману Позивача. Отже, при таких обставинах відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦК України, цей правочин слід тлумачити, як надання послуг дилера. Таким чином, під час укладення попереднього договору Відповідач ввів Позивача в оману, оскільки спонукав дати згоду на здійснення правочину на який в іншому випадку Позивач не погодився б. Відповідач ввів Позивача в оману стосовно основних характеристик товару, який Позивач бажав придбати, а саме його наявності, належності Відповідачу та поставки в майбутньому. В свою чергу, Відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання правових наслідків, передбачених оспорюваним правочином. Відомості про укладання між сторонами основного договору купівлі-продажу транспортного засобу відсутні. Судом встановлено, що спірні правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем регулюються нормами ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів» та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Приписами ст. ст. 6, 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, згідно яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; водночас у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Частиною 3 ст. 635 ЦК України передбачено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно зі ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Дослідженими доказами підтверджено укладення між сторонами попереднього договору купівлі-продажу, який був оплачений позивачем в сумі 199 976,59 грн. Оскільки основний договір між сторонами у визначений строк не було укладено, то зобов`язання за попереднім договором є припиненими в силу ст. 635 ЦК України. На цій правовій підставі, сума авансового платежу підлягає поверненню позивачу в повному обсязі. При цьому, суд наголошує, що вибір і застосування відповідної норми права до встановлених судом правовідносин, є дискрецією суду. Тому, а також беручи до уваги припинення між сторонами зобов`язання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання попереднього договору недійсним. Втім, такий висновок не впливає на обов`язок відповідача повернути суму сплаченого позивачем авансу. Суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення втрат від інфляції в розмірі 64787,28 грн., на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Водночас, суд відхиляє позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 2 969 952,36 грн., яка передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вказаним положенням закону сплата пені пов`язується з невиконанням робіт або наданням послуг, що не було предметом попереднього договору. Щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 5000 грн. суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А тому Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу (правову) допомогу представником позивача адвокатом Пікуліним Р.М. було надано копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги, та копію квитанції № 11882246 від 04.08.2022 р. на суму 5000,00 грн. Разом з тим, стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 5000, 00 грн., а тому суд вважає, що підстав для задоволення заяви в цій частині немає. На підставі викладеного та

Outcome: partial