Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила позбавити його батьківських прав відносно їх дітей [PERSON] та [PERSON] .. Обгрунтовуючи тим, що сторони з 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Новоукраїнського районного суду від 12.04.2022 року було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей сина [PERSON] та доньку [PERSON] . Діти постійно проживають та знаходяться на утриманні позивача. 27.05.2022 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] . Після чого відповідач почав переслідувати її, ображати, принижувати, погрожувати, залякувати. Ці дії супроводжувались спричиненням їй тілесних ушкоджень, що підтверджується неодноразовими зверненнями до поліції. Крім того, рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 08 серпня 2022 року [PERSON] протягом 6 місяців: заборонено наближатись на 100 метрів до місця проживання [PERSON] , до місця її роботи, особисто і через третіх осіб розшукувати позивача, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Однак, не зважаючи на наявність вказаного рішення відповідач систематично з`являвся до її помешкання, розпитував дітей про неї, про те де лежать різні речі, документи чим порушував вказане рішення суду та фактично вчиняв домашнє насилля фізичного так і психологічного характеру, як відносно неї так і відносно їх неповнолітніх дітей. Вказує, що відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, при цьому влаштовує сварки та скандали, погрожує, принижує позивача при дітях, здійснює психологічний тиск на дітей, внаслідок чого діти спілкуватися з ним не бажають, бояться його, що свідчить про свідоме нехтування вiдповiдачем своїх батьківських обов`язків. Вважає, оскільки відповідач не є біологічним батьком дочці [PERSON] , та про даний факт йому відомо, тому він не виявляє батьківської турботи до неї, оскільки між ними відсутнє кровне споріднення. Ухвалою від 13.07.2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. 26.09.2023 року на адресу суду від виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради надійшов висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , з якого вбачається, що [PERSON] заперечував доводи позивача, вважає, що підстав для позбавлення його батьківських прав немає, тому комісія вважає за недоцільним позбавляти батьківських прав [PERSON] .. Ухвалою суду від 27.09.2023 року задоволено клопотання сторін про виклик свідків, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з викладених у позові підстав. Додатково пояснила, що діти не бажають спілкуватися з батьком, його не цікавить їх життя, інтереси, стан здоров`я та успіхи, відповідач матеріально дітей не забезпечує, не в повній мірі та не своєчасно сплачує аліменти. Щоразу під час їх спілкування, останній лише намагається з`ясувати обставини її особистого життя з нинішнім чоловіком, а кожна зустріч її з [PERSON] , закінчується образами та нецензурними висловлювання відповідача в її бік, в результаті таких дій вона неодноразово зверталася до органів поліції. Така поведінка відповідача негативно впливає на психоемоційний стан дітей. У зв`язку з чим просить позбавити його батьківських прав відносно дітей. Представники позивача підтримали позицію позивача, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні категорично заперечуючи проти задоволення позовних вимог посилається на те, що саме позивач позбавляє його права на спілкування з дітьми. Оскільки діти проживають разом з позивачкою, то саме вона налаштовує їх проти нього. Тому, налагодити нормальне спілкування із дітьми у нього не виходить, бо позивачка налаштована категорично, майже при кожній зустрічі вона влаштовує конфліктну ситуацію, чим компрометує його на суперечку та викликає поліцію. Щодо сплати аліментів пояснив, що на даний час не працює, мав заборгованість з літа, у листопаді погасив її, та у грудні двічі скидав кошти на рахунок позивача. Зазначив, що були випадки, коли він відмовляв дітям у придбані деяких речей, через брак коштів на той момент. Вказав, що в липні 2023 року подав заяву до служби у справах дітей щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, після чого позивачка категорично заборонила йому спілкуватися з дітьми, тому дану заяву він тимчасово залишив без розгляду. Просив не позбавляти його батьківських прав, він намагатиметься знайти спільну мову з дітьми, він не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, бажає спілкуватися з дітьми та має змогу забезпечувати їх всим необхідним. Представник третьої особи Служби у справах дітей Новоукраїнської міської ради Карпенко С.О. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог відніс на розсуд суду. При цьому пояснив, що відповідач звертався до служби з заявою про участь у спілкуванні та вихованні дітей, проте не з`явився на засідання комісії з даного питання та подав заяву про залишення її без розгляду. Однак, відповідач приймав участь на засіданні комісії з питання про доцільність/недоцільність позбавлення його батьківських прав, де останній категорично заперечував про позбавлення його батьківських прав, оскільки вважає, що саме позивачка перешкоджає нормальному спілкуванню з дітьми. На підставі заяви позивача, з дітьми спілкувався психолог служби. З її висновку встановлено, що психоемоційний стан дітей відповідає віковим нормам, відсутні ознаки поведінки постраждалим від насильства. Заслухавши пояснення сторін, неповнолітнього [PERSON] , з урахуванням зібраних матеріалів, комісією було прийнято висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] .. Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши думку сторін, їх представників, свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що сторони у справі є батьками дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серія [NUMBER] (а.с.7,8). Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.15), який було розірвано, що підтверджується рішення Новоукраїнськогго районного суду Кіровоградської області 12.04.2022 року (а.с.14). Згідно витягів з реєстру територіальної громади про зареєстрованих осіб № 2022/000251985, № 2023/003043667 від 05.08.2022 року, 17.04.2023 року та довідки про реєстрацію місця проживання особи № 169, встановлено, що позивачка разом з дітьми зареєстрована в будинку за адресою [ADDRESS] (а.с.11,12,13). Відповідно до довідки № 342 від 31.08.2023 року Новоукраїнського відділу ДВС у Новоукраїнському районні Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), заборгованість по аліментам гр. [PERSON] станом на 01.08.2023 року відсутня (а.с.76). Згідно рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 08 серпня 2022 року у справі № 396/875/22 [PERSON] протягом 6 місяців: заборонено наближатись на 100 метрів до місця проживання [PERSON] до місця роботи позивача, особисто і через третіх осіб розшукувати, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею (а.с.16-20). З повідомлень Новоукраїнського районного відділу поліцій ГУНП в Кіровоградській області встановлено, що в діях [PERSON] вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України (а.с.27,28,29,30). Проте що позивач неодноразово зверталася до поліції з приводу вчинення відповідачем відносно неї домашнього насильства, свідчить талон-повідомлення єдиного обліку про прийняття та реєстрацію заяви (а.с.23,24,25,26), при цьому рішення суду про притягнення відповідача до відповідальності за ознаками адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні. Відповідно до довідки Новоукраїнського ліцею «Лідер» Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області від 13.06.2023 року №137-01, вбачається, що [PERSON] , [INFO] дійсно навчалася в 10-А класі Новоукраїнського ліцею «Лідер». За останній рік навчання хлопцем опікувалась лише мати [PERSON] , батько [PERSON] за останній рік жодного разу не цікавився навчанням дитини. В батьківській групі Вайбер він присутній, але з класним керівником та педагогічними працівниками не спілкувався та не відвідував батьківські збори (а.с.21). Як вбачається з відповіді психолога КЗ «Новоукраїнського міського центру соціальних служб» від 08.06.2023 року № 124/02-10, наданої позивачу на її усне звернення, з метою встановлення психоемоційного стану дітей [PERSON] та [PERSON] , загальний психоемоційний стан обох дітей відповідає віковим нормам. Афективні порушення, зміни в емоційному стані, когнітивні порушення, ознаки самодеструктивної поведінки та інші індикатори притаманні дітям, постраждалим від насильства відсутні (а.с.22). З повідомлення виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради від 06.11.2023 року № 2202/01-28 вбачається, що висновок щодо участі [PERSON] у вихованні дітей відсутній (а.с.104). Згідно витягу з протоколу №11 від 19.07.2023 року засідання міської комісії з питань захисту прав дитини щодо розгляду питання про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , комісія вважає недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.105-106). Службою у справах дітей Новоукраїнської міської ради надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , з якого вбачається, що [PERSON] підтримує з дітьми доброзичливі відносини, бачиться з ними, заборгованості по аліментам відсутня. Батько спроможний виконувати батьківські обов`язки та доглядати за дітьми, складних життєвих обставин не виявлено (а.с.67-68). В судовому засіданні допитана свідок [PERSON] , класний керівник [PERSON] , пояснила, що останній рік навчанням сина цікавиться лише мати. Коли приходив батько, вона не відпускала [PERSON] з ним, з метою уникнення конфліктної ситуації, оскільки їй відомі неприязні відносини між батьками. В судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що не бажає спілкуватися з батьком, до розлучення він систематично вчиняв фізичне насильство щодо матері та нього, батько взагалі не цікавиться його життям. З його боку відсутня будь-яка допомога, зокрема і матеріальна, на чисельні прохання допомогти грошима, були відмови. Коли батьки проживали разом, батько не проводив з ними час, нічому не вчив, не цікавився їх справами, матеріально не забезпечував. На даний час вони проживають з вітчимом, який піклується про них, проводить дозвілля, забезпечує матеріально. Через негативне ставлення батька до них, [PERSON] підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Також зазначив, що бажає змінити прізвище. В судовому засіданні було заслухано думку малолітньої дитини [PERSON] , яка пояснила, що не бажає щоб [PERSON] був її батьком, він бив маму, погрожував, що забере її від неї, взагалі не бажає спілкуватися з ним. Вважає своїм батьком теперішнього чоловіка матері [PERSON] . Допитаний свідок [PERSON] пояснив, що з відповідачем перебуває в неприязних відносинах, оскільки являється чоловіком позивачки. Після того, як вони одружилися з [PERSON] , відповідач почав переслідувати та ображати позивача, практично при кожній зустрічі вчиняє конфлікти, у зв`язку з чим дружина неодноразово викликала поліцію. Вважає, що на даний час у них гарна родина, вони з дружиною створюють позитивну атмосферу, щоб діти почували себе комфортно та в безпеці. В результаті чого діти стали більше соціально адаптовані, відвідують різні гуртки, активно беруть участь у шкільних заходах. Діти не бажають спілкуватися з батьком, через негативне його ставлення до них та їх матері. Також зазначив, що якщо поведінка відповідача та відношення до дітей, та їх родини зміниться, то вони з дружиною не будуть заперечувати проти спілкування дітей з батьком, у разі бажання самих дітей. Допитана свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що знає позивачку та її колишнього чоловіка більше 16 років, являється їх кумою, з [PERSON] перебуває в дружніх відносинах, а з [PERSON] взагалі не спілкується. Про дану ситуацію знає, оскільки декілька раз була свідком того, коли [PERSON] ображав [PERSON] , вчиняв над нею фізичне насильство, неодноразово бачила на її тілі синці. Такі дії відбувалися в присутності їх дітей. Під час подружнього життя [PERSON] не приділяв належної уваги дітям, не проводив з ними дозвілля, не відвідував шкільні свята, постійно був зайнятий або знаходився на роботі. На даний час [PERSON] теж не приймає участі у житті дітей. Життям дітей та їх інтересами цікавиться лише їх мати. Допитана свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що знайома з родиною [PERSON] близько двох років, вона являється свекрухою позивачки. Вказує, що діти не бажають спілкуватися, залишатися на одинці з батьком [PERSON] , оскільки останній лише вчиняє сварки з їх матір`ю та ображає її. При кожній зустрічі батька з дітьми, останні засмучуються. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон). Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини чітко виписано в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. в пункті 16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Пленум Верховного суду України в п.п.15,16 Постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Саме такого висновку дійшов ВС у справі № 753/2025/19 від 06.05.2020 року. Крім того, в зазначеній постанові ВС вказав, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Та, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком (матір`ю) обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько (мати) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24 червня 2020 року у справі № 344/6374/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц. Звертаючись з даним позовом до суду, позивачка як на одну з підставу позбавлення відповідача батьківських прав, посилалась на ухилення останнім від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дітей займається позивач, суд визнає такою, що не свідчать про те, що відповідач умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками. Також твердження позивача щодо неналежного виконання відповідачем свого обов`язку зі сплати аліментів, то вказана обставина сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, про що вказано Верховним Судом у постанові від 25 листопада 2022 року у справі № 308/9081/21 (провадження № 61-8290св22). Крім того, здовідки № 342 від 31.08.2023 року Новоукраїнського відділу ДВС у Новоукраїнському районні Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), вбачається, що заборгованість по аліментам гр. [PERSON] станом на 01.08.2023 року відсутня. Відомостей щодо боргу відповідача станом на день розгляду справи в матеріалах справи відсутні. Разом з тим, невідвідування навчального закладу відповідачем не може свідчити повною мірою про ухилення від виконання батьківських обов`язків. Такий висновок зробив ВС в постанові №465/3694/14-ц від 16 січня 2019 року. Відповідач в силу своїх можливостей забезпечує дітей матеріально, заперечує проти позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дітей та небажання розривати з ними спілкування. Службою у справах дітей Новоукраїнської міської ради надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , з якого вбачається, що [PERSON] підтримує з дітьми доброзичливі відносини, бачиться з ними, заборгованості по аліментам відсутня. Батько спроможний виконувати батьківські обов`язки та доглядати за дітьми, складних життєвих обставин не виявлено. Даний висновок є належним чином вмотивованим та позивачем не оскаржувався. Крім того, участь відповідача у судових засіданнях, категоричне заперечення проти позбавлення його батьківських прав, може свідчити про його інтерес до дітей, про бажання брати участь у їх вихованні та змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків. Зазначене спростовує доводи позивачки про те, що батько дітьми не цікавиться, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності. Зазначені обставини слід також перевіряти при вирішенні питання про забезпечення позову у справах про визначення місця проживання дитини. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц (провадження № 61-21029св21). Твердження позивача, про систематичні протиправні дії відповідача, відносно неї та дітей, негативно відображаються на їх психоемоційному стані, спростовується висновком проведеної бесіди з дітьми психолога КЗ «Новоукраїнського міського центру соціальних служб» від 08.06.2023 року № 124/02-10, «загальний психоемоційний стан обох дітей відповідає віковим нормам. Афективні порушення, зміни в емоційному стані, когнітивні порушення, ознаки самодеструктивної поведінки та інші індикатори притаманні дітям, постраждалим від насильства відсутні». Разом з тим, не є достатнім доказом, талон-повідомлення єдиного обліку про прийняття та реєстрацію заяви, дані докази лише свідчать про звернення останньої до органів поліції, проте не підтверджують факт вчинення неправомірних дій відповідача відносно позивача та дітей, при цьому рішення суду про притягнення відповідача до відповідальності за ознаками адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні. Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В судовому засіданні була заслухана думка дітей [PERSON] та [PERSON] , які вказали, що вони проживають з матір`ю та вітчимом, не бажають спілкуватися з батьком, бо він ображає їх матір, не приділяє належної їм уваги, не допомагає матеріально, завжди зайнятий або перебуває на роботі. Озвучена думка дітей не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки їх думка не завжди може відповідати їх інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вони в силу малолітнього (неповнолітнього) віку неспроможні надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на них. Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, враховуючи пояснення психолога, враховуючи той факт, що діти проживають з позивачем, суд вважає, що діти не висловили власної ствердної думки щодо необхідності позбавлення батьківських прав їх батька, а в силу свого віку, їх думка була висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, чи інших можливих факторів впливу на них (образа на батька, вплив матері). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітніх дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та вплив, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про таке попередження відповідача. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини, а в матеріалах справи відсутні такі докази. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вищий спеціалізований суд України у справі № 211/559/16-ц від 01 листопада 2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. За таких обставин, з наданих позивачем доказів не вбачається наявність підстав передбачених ст.164 СК України, а тому застосування до відповідача такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав суд вважає недоцільним. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо позбавлення відповідача батьківських прав, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд, зважаючи на відмову у позові, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України покладає такі на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed