Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-06 00:00:00

Представник Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі АТ «Акцент-Банк»), звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 11.03.2019 року у розмірі 17464, 97 грн. та судові витрати у розмірі 2684 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 11.03.2019 року [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банк» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку» відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46.8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «А-Банку» разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua./terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Всі основні умови кредитування доведені відповідачеві, про що свідчить її підпис в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». АТ «А-Банк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. Проте, відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто не виконала свої зобов`язання за кредитним договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором [PERSON] , станом на 12.09.2023 року, має заборгованість перед Банком у розмірі 17 464,97 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 9919,13 грн.; заборгованість по відсоткам - 7545,84 грн. Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу СМС-повідомлень та дзвінків з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання. Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за Договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «А-Банк». У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але до позовної заяви долучив клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про дату, час і місце проведення судового засідання, причини неявки суд не повідомила. Клопотання про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надала. Згідно з положеннями ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, яка причини неявки не повідомила, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.03.2019 року між [PERSON] та АТ «Акцент-Банк» було укладено договір про надання банківських послуг б/н, на підставі підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку» (далі-Заява). Підписанням вказаної заяви, [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. [PERSON] ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайтуwww.a-bank.com.ua. [PERSON] зобов`язалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитись з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua. Разом з тим, у даній Заяві відсутні відомості про те, з якими саме Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами ознайомлена і погоджується відповідач, підписуючи Анкету-Заяву. Крім того, у заяві не зазначено тип картки, яка оформлюється на ім`я [PERSON] , суму бажаного кредитного ліміту та умови кредитування. До позовної заяви АТ «Акцент-банк» долучив паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому зазначені умови кредитування в АТ «Акцент-Банк», проте вони не містять підпису [PERSON] . До Анкети-заяви Банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-банк», розміщеного на сайті http://a-bank.com.ua./terms в розділі «Умови та правила» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна Gold», «Зелена». [PERSON] було відкрито рахунок № [NUMBER] в АТ «Акцент-Банк» та видано наступні картки: № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2022 року; № [NUMBER] , строком дії до квітня місяця 2027 року, що підтверджується відповідною довідкою. У довідці за лімітами вказано, що на картці [PERSON] були змінені кредитні ліміти, а саме: 11.03.2019 року - встановлення кредитного ліміту - 15 000 грн.; 20.03.2020 року - зменшення кредитного ліміту - 13 959 грн.; 31.05.2020 року - зменшення кредитного ліміту - 13 014 грн.; 14.09.2020 року - зменшення кредитного ліміту - 12 225 грн.; 06.01.2021 року - зменшення кредитного ліміту - 11 446 грн.; 12.03.2021 року - зменшення кредитного ліміту - 11 025 грн.; 05.05.2021 року - зменшення кредитного ліміту - 10 599 грн.; 11.09.2021 року - зменшення кредитного ліміту - 9 920 грн.; 26.02.2023 року - зменшення кредитного ліміту - 9 919,13 грн.; 23.05.2023 року - збільшення кредитного ліміту - 10 000 грн. Загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «Акцент-Банк» за Договором б/н від 11.03.2019 року, станом на 12.09.2023 року становить 17464, 97 грн., з яких: заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) - 9919,13 грн.; заборгованість за процентами - 7545,84 грн. З виписки по картці, виданої за період з 11.03.2019 року по 12.09.2023 року, вбачається, що [PERSON] користувалася вищевказаними кредитними картками та кредитними коштами. У виписці також містяться відомості про здійснені операції останньою щодо повернення кредитних коштів. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Не виконуючи належним чином зобов`язання за Договором про надання банківських послуг від 11.03.2019 року, [PERSON] порушила зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Між тим, судом критично оцінені доводи позивача щодо нарахування заборгованості за процентами у розмірі 7545,84 грн. з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку - АТ «Акцент-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Банк, пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами. При цьому, у Заяві позичальника від 11.03.2019 року процентна/відсоткова ставка взагалі не визначена. Крім того, у Заяві від 11.03.2019 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді сплати відсотків за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», які передбачали сплату відсотків не містять підпису відповідача, а отже, позивачем не доведено, що [PERSON] , підписуючи анкету-заяву, погодилася на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», ознайомившись з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розуміла саме ці Умови та погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання [PERSON] кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому, у цій справі не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» складовою частиною укладеного між сторонами договору. Вказаний правовий висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року у справі № 191/2648/17. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15). Також у цій справі неможливозастосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», що розміщені на офіційному сайті позивача (http://a-bank.com.ua./terms)змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (11.03.2019 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09.11.2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Представник позивача у позовній заяві зазначив, що відповідачем також підписано Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, тощо, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Проте, у Паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» зазначено: «підпис клієнта: [PERSON] 11.03.2019 року 12:54:30 підтверджено ОТП 61 з номера телефону [NUMBER] , що ознайомлений з дійсними Умовами та правилами надання банківських послуг, Дата, ПІБ, підпис». Таким чином, суд зауважує, що представником позивача не доведено, що [PERSON] дійсно була ознайомлена з Паспортом споживчого кредиту «Кредитна картка» та підтвердила таке ознайомлення саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відтак, Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому визначена, зокрема, реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача, не містить підпису [PERSON] , тому не можна вважати, що між сторонами Договору були погоджені умови щодо сплати процентів. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», Тарифи та Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, що стосується заборгованості за відсотками у розмірі 7545,84 грн., суд вважає, що відсутні правові підстави для їх стягнення з [PERSON] на користь АТ «Акцент-Банк», у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 11.03.2019 року, та через те, що Тарифи, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», додані до позовної заяви, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору без підпису [PERSON] . У даному випадку, договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року). Згідно п.22 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ «Акцент-банк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року № 342/180/17. Проте, враховуючи той факт, що кредитор має право вимагати у будь-який час виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту, шляхом стягнення з [PERSON] на користь АТ «Акцент-банк» заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 9919,13 грн., оскільки вказана заборгованість підтверджується матеріалами справи та позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. В свою чергу, [PERSON] не надала в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданого платіжного доручення від 12.09.2023 року, позивачем за подання даного позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову, відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору позивачу, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 1524, 36 грн. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 9919,13 грн. *2684 грн./17464,97 грн.). При цьому, суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 Постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial