Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-07 00:00:00

30 червня 2023 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив те, що відповідно до договору №11079323000 від 17 листопада 2006 року укладеному між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , останній отримав споживчий кредит у розмірі 130000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення 16 листопада 2027 року із сплатою відсотків у встановлених договором розмірах. В забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] перед АКІБ «Укрсиббанк» за кредитним договором, 17 листопада 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки №11079323000/П/1, відповідно до умов якого, остання зобов`язалася перед АКІБ «Укрсиббанк» відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобов`язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №11079323000 від 17 листопада 2006 року. Також, 17 листопада 2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки №11079323000/11079323000/2/3, відповідно до якого останнім передано в іпотеку банку нерухоме майно житловий будинок та земельна ділянка, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (зараз [ADDRESS] ). АКІБ «УкрСиббанк» умови кредитного договору були виконані в повному обсязі, однак відповідачами договірні зобов`язання не виконувались належним та систематично порушувались, в результаті чого виникла заборгованість по кредиту. У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов договору про надання споживчого кредиту, а [PERSON] умов договору поруки, щодо сплати заборгованості за кредитним договором №11079323000, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, щодо примусового стягнення заборгованості. Під час розгляду справи, відповідно до договору факторингу №1 від 12.12.2011 р. укладеному між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги за кредитним договором №11079323000 від 17 листопада 2006 року, договором поруки №11079323000/П/1 від 17 листопада 2006 року та договором іпотеки №11079323000/11079323000/2/3 від 17 листопада 2006 року. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року по справі 436/6390/12 позов було задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11079323000від 17 листопада 2006 року у розмірі 1228480 грн. 28 коп., яка складається із заборгованості за простроченим кредитом 121228,00 дол. США (968672,33 грн.), заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом 27017,64 дол. США (215884,45 грн.), пені за несвоєчасне погашення заборгованості 1529,55дол. США (12221,91 грн.), пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 3967,40 дол. США (31701,59 грн.). На сьогоднішній день відповідачами рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року по справі 436/6390/12 не виконано. Звертає увагу, що розмір заборгованості відповідачів за кредитним договором було визначено судом, саме у національній валюті України гривні і саме на цей розмір заборгованості позивачем було здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат, що передбачено ст. 625 ЦК України. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 13.01.2021 року по справі № 127/13406/18. У зв`язку з вищезазначеним, загальна сума 3% річних, інфляційних втрат, понесених ТзОВ «КЕй-Колект» унаслідок прострочення відповідачами сплати заборгованості, визначеної рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року по справі 436/6390/12: 3% річних за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року - 182656,51 грн.; суми інфляційних втрат за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року 628554,39 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»: суму 3% річних в розмірі 182656,51 грн.; сума нарахованих інфляційних втрат в розмірі 628554,39 грн.; суму сплаченого судового збору в розмірі 12168,16 грн. 03 липня 2023 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. 16 листопада 2023 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування позовної давності. В обґрунтування даної заяви зазначила, що інфляція та сума 3 % річних нараховується за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, а позов поданий до суду 30.06.2023 року, тобто з пропуском строку позовної давності, яка визначена ст.ст. 257, 258 ЦК України 2003 року, а тому є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Розрахунок сум для нарахування відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України, може бути зроблений тільки до заборгованості, яка була наявна після 30.06.2019 року. 16 листопада 2023 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 04 грудня 2023 року від директора ТОВ «Кей-Колект» Вишневської О.І. надійшла відповідь на відзив, в якій просить позовні задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року (справа №436/6390/12) позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості зза кредитним договором задоволено частково та стягнуто солідарно [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»\~\~заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11079323000 від 17 листопада 2006 року у розмірі 1228480 (один мільон двісті двадцять вісім тисяч чотириста вісімдесят) грн. 28 коп., яка складається із\~заборгованості за простроченим кредитом 121228,00 дол. США (968672,33 грн.), заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом - 27017,64 дол. США (215884,45 грн.), пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 1529,55 дол. США (12221,91 грн.); пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 3967,40 дол. США (31701,59 грн.). (а.с. 7-8). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року встановлено, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту №11079323000 від 17 листопада 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 130000,00 доларів США із сплатою відсотків у розмірі 10,30 % за перший місяць, із послідуючим щомісячним переглядом відповідно умов договору. Погашення по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення кредиту, що є додатком до договору і його невід`ємною частиною. В забезпечення виконання зобов`язання відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитним договором, 17 листопада 2006 року між позивачем і відповідачем [PERSON] укладеного договір поруки №11079323000/П/1, відповідно до умов якого, відповідач [PERSON] зобов`язалась перед позивачем відповідати за виконання відповідачем [PERSON] усіх його зобов`язань перед позивачем в повному обсязі, що виникли з договору про надання споживчого кредиту. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевказане рішення суду не було скасовано та набрало законної сили 16 жовтня 2013 року, а отже встановлені даним рішенням обставини не підлягають доказуванню. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу.\~ Статтею 525 ЦК\~України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно\~ст.548 ЦК\~України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені\~ст.611 ЦК України. Статтею 625\~ЦК України\~встановлено,\~що боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач зазначає, що відповідно до наведених ним розрахунків, заборгованість відповідачів перед позивачем становить: 1.Сума 3% річних за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року за прострочення сплати заборгованості становить 182656,51 грн.; 2.Сума інфляційних втрат за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року становить 628554,39 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом 30 червня 2023 року. Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. З матеріалів справи вбачається, що рішення про стягнення заборгованості з відповідачів ухвалено Самарським районним судом м. Дніпропетровська 13 червня 2013 року. Відповідно до п.12 прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин, який постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України скасовано\~карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Пунктами 18-19 прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що \~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу,\~а також\~від обов`язку\~сплати на\~користь кредитодавця\~(позикодавця)\~неустойки (штрафу,\~пені)\~за таке\~прострочення.\~Установити,\~що неустойка\~(штраф,\~пеня)\~та інші\~платежі,\~сплата яких\~передбачена відповідними\~договорами,\~нараховані включно\~з 24\~лютого 2022\~року за\~прострочення виконання\~(невиконання,\~часткове виконання)\~за такими\~договорами,\~підлягають списанню\~кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені\~статтями 257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Представник позивача зазначає, що починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду від 23 лютого 2023 року справа №\~911/3025/21 викладено наступну правову позицію: «Крім того, заслуговують на увагу доводи скаржника щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанцій приписів статті 266 ЦК України щодо вимог про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у відповідності до статті 625 ЦК України, оскільки вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України\~не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою у будь-якому випадку не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат\~можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі\~\~№ 922/4099/17, на яку посилається скаржник у доводах касаційної скарги». Таким чином, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що позивач має право на стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, лише за останні 3 роки, що передували зверненню до суду з позовом. Позивач звернувся до суду з позовом 30 червня 2023 року, відтак, строк за який він має право на стягнення штрафних санкцій складає три роки з 30 червня 2020 року. Позивач просить стягнути 3 % річних за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року та інфляційні втрати за період з березня 2017 року по лютий 2022 року. В той же час, частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відтак, в межах заявлених позивачем вимог, період за який може бути стягнуто 3% річних та інфляційні втрати становить з 30 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року. Розмір 3% річних розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році] Де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] три проценти річних, відповідно до\~ст.\~625\~ЦК України; [Кількість днів] різниця між датою закінчення розрахунку та датою початку розрахунку; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році. Розрахунок Кількість днівПроценти Період розрахунку: з 30.06.2020 року по 31.12.2020 року - 185 днів [Проценти] = 1\~228\~480,28 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 185 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 18\~628,59 грн18518\~628,59 Період розрахунку: з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року - 365 днів [Проценти] = 1\~228\~480,28 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 36\~854,41 грн36536\~854,41 Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 23.02.2022 року - 54 дні [Проценти] = 1\~228\~480,28 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 54 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 5\~452,43 грн545\~452,43 Таблиця результату: Період розрахункуКількість днівСума боргуПроцентна ставкаПроценти 30.06.2020\~-\~31.12.20201851\~228\~480,283,0%18\~628,59 01.01.2021\~-\~31.12.20213651\~228\~480,283,0%36\~854,41 01.01.2022\~-\~23.02.2022541\~228\~480,283,0%5\~452,43 Разом60460\~935,43 Таким чином, розмір 3% річних за період з 30 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року становить: 60\~935,43 грн. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 №\~23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р]. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Таким чином, інфляційне збільшення нараховується на суму боргу і є видом відшкодування втрат при недобросовісному виконанні грошових зобов`язань. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття\~599\~ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (див. постанови Верховного Суду України від 04.07.2011 №\~13/210/10 та від 12.09.2011 №\~6/433-42/183 і постанову Вищого господарського суду України від 16.03.2011 №\~11/109). Розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції (%)] / 100% - [Сума боргу] Де: [Сума боргу] сума простроченого боргу. [Індекс інфляції (%)] добуток щомісячних індексів за відповідний період. Розрахунок Сукупний індекс інфляціїІнфляційні нарахування У період з 01.07.2020 року по 23.02.2022 року індексація на суму 1\~228\~480,00 грн [Сукупний індекс інфляції] = 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 116,536% (за період Липень 2020 - Лютий\~2022) [Інфляційні нарахування] = 1\~228\~480,00 грн (сума боргу) ? 116,536% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 1\~228\~480,00 грн (сума боргу) = 203\~145,54 грн116,536%203\~145,54 Таблиця результату: Період розрахункуВраховано індекси інфляції за періодСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїІнфляційні нарахування 01.07.2020\~- \~23.02.2022Липень 2020 - Лютий\~2022116,536%1\~228\~480,001\~431\~625,54203\~145,54 Разом 203\~145,54 Таким чином, сума інфляційних втрат за період з 30 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року становить 203145,54 грн. З урахуванням вищенаведених розрахунків загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем за 3% річних та інфляційні втрати за період з 30 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року становить: 60\~935,43 грн. + 203145,54 грн. = 264080,97 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті 3% річних та інфляційних втрат, оскільки відповідач не виконав прийняті на себе відповідно до кредитного договору зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, з огляду на розмір задоволених вимог, розмір судового збору становить 1,5 % від 264080,97 грн., а саме - 3961.21 грн. Отже, відповідно до ст.141 ЦПК України\~з відповідачів необхідно стягнути судові витрати на користь позивача, що складають 3961,21 грн. судового збору. На підставі\~вищевикладеного та\~

Outcome: partial