Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-01 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договорів дарування та витребування майна, в якому вона просить визнати недійсним договір дарування 58/100 (п`ятдесят вісім сотих) частин житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , укладений між позивачем та [PERSON] , посвідчений 25 липня 2011 року приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Нельзіним М.С., реєстраційний номер № 3713, та скасувати його реєстрацію; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,0313 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , реєстровий номер - 3210945300:01:016:0014, укладений між позивачем та [PERSON] , посвідчений 25 липня 2011 року приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Нельзіним М.С., реєстраційний номер № 3716, та скасувати його реєстрацію; витребувати від [PERSON] на користь позивача 58/100 (п`ятдесят вісім сотих) частин житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; витребувати від [PERSON] на користь позивача земельну ділянку площею 0,0313 га, кадастровий номер - 3210945300:01:016:0014, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що 07 квітня 1999 року позивач спільно з її мамою, [PERSON] , придбали будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 15.02.2005 року (справа № 22-а245-05) будинок було розділено між ними, позивачу виділено 58/100 частин від всього будинку, а матері позивача - 42/100 частини будинку. Після смерті матері [INFO] , 42/100 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , успадкував брат позивача - [PERSON] . 16 грудня 2003 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис № 204 від 16.12.2003 року, зареєстрований Виконкомом Бучанської селищної ради, м. Ірпінь, Київської області. Від шлюбу спільних дітей не мали. Позивач вказує, що у 2010 році вона тяжко захворіла. 02 червня 2010 року їй було встановлено діагноз - злоякісне новоутворення яєчника, аденокарцинома ендометріоїдна та здійснено хірургічне втручання. Після операції позивач пройшла шість курсів хіміотерапії та дуже погано себе почувала. Крім того, позивач зазначає, що під час лікування раку у неї було виявлено супутні хвороби - цукровий діабет, ішемічна хвороба серця, гіпертонічну хворобу 2 ступеню, кардіосклероз, атеросклеротичний міокардіосклероз, тощо. У зв`язку з чим вона перебувала в дуже важкому психологічному стані, депресії, була під впливом ліків, потребувала догляду та вважала, що не зможе одужати. В цей період, чоловік переконував її, що у разі смерті позивачки, її рідні виженуть його з будинку, і йому не буде де жити, та просив позивача укласти договір довічного утримання, а він в свою чергу буде доглядати за позивачем до останніх днів її життя. У зв`язку з цим позивачем було підписано договір дарування 58/100 (п`ятдесят вісім сотих) частин житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер - 3210945300:01:016:0014, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Позивач наголошує, що ця угода була вчинена під впливом помилки, оскільки вона вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого, чоловік буде за нею доглядати, а будинок перейде у його власність після її смерті, наміру безоплатно позбавити себе єдиного житла, позивач не мала. Позивач стверджує, що не мала наміру дарувати будинок. 23.03.2018 року подружжя розірвало шлюб, актовий запис № 11 від 23.03.2018 року, але продовжували проживати однією сім`єю. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті чоловіка, у травні 2020 року, позивач звернулась до Бучанської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Нотаріус повідомила їй, що позивач не може отримати спадщину після смерті чоловіка, так як він все своє майно подарував своїй сестрі, в тому числі і спірну частину будинку з земельною ділянкою, відповідно до договору дарування від 24.11.2017 року. Позивач вказує, що лише в вересні 2021 року в особистих речах чоловіка вона знайшла копії документів про дарування будинку та землі. Позивач зазначає, що відповідно до договору дарування 58/100 частин житлового будинку від 24.11.2017 року та договору дарування земельної ділянки від 24.11.2017 року, чоловік таємно, без її згоди, подарував 58/100 (п`ятдесят сотих) частин житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер - 3210945300:01:016:0014, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , своїй сестрі. У зв`язку з викладеними обставинами позивач звернулася до суду. 15 грудня 2021 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області було відкрито провадження у справі за даним позовом, розгляд справи було вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Відповідач скористалася своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому зазначила, що повністю не визнає вимоги позивача та заперечує проти них, оскільки п. 9 спірних договорів дарування передбачено, що сторони розуміли значення та умови договорів, а підписання відбулося без погроз чи тиску, при цьому зазначає, що, позивач була особисто присутня та підписала договори дарування у присутності нотаріуса, який встановив її особу, та дієздатність. 19 серпня 2022 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Розпорядженням керівника апарату від 06.04.2023 року № 16 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ у зв`язку зі звільненням у відставку судді Ірпінського міського суду Київської області [PERSON] , здійснено повторний автоматизований розподіл вищевказаної цивільної справи між суддями, відповідно до якого дану справу було передано для розгляду судді Горбачовій Ю.В. 02\~травня\~2023\~року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області було прийнято справу до свого провадження, постановлено розпочати розгляд справи по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні наполягали на задоволенні позову з підстав, викладених в ньому. Позивач підтвердила, що не розуміла, що між нею та чоловіком укладалися договори дарування, а не довічного утримання. Відповідач та її представник у судовому засідання заперечували проти задоволення позовних вимог. Відповідач пояснила, що в укладеному з братом договорі дарування житлового будинку була умова, що позивач буде проживати в будинку довічно, позивач знала про цю умову, та повідомила відповідачу, що буде проживати в будинку та сплачувати самостійно всі комунальні платежі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, 16 грудня 2003 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис № 204 від 16.12.2003 року, зареєстрований Виконкомом Бучанської селищної ради, м. Ірпінь, Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 16.12.2003 року серії [NUMBER] . Від шлюбу спільних дітей не мали. Відповідно до\~копії витягу\~№ 7783004\~від 15.07.2005\~року про\~реєстрацію права\~власності на\~нерухоме майно,\~будинок за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~(п`ять),\~належав на\~дату витягу\~ [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 15.02.2005 року, у частці 58/100. Дана обставина також підтверджується копією рішення Апеляційного суду Київської області від 15.02.2005 року у справі № 22-а245-05. У червні 2010 року позивачу було встановлено діагноз - злоякісне новоутворення яєчника, аденокарцинома ендометріоїдна та здійснено хірургічне втручання, що підтверджується копіями медичної документації, доданої до позову. Також у позивача було виявлено, зокрема, цукровий діабет, ішемічну хворобу серця, гіпертонічну хворобу 2 ступеню, кардіосклероз, атеросклеротичний міокардіосклероз Відповідно до\~копії договору\~дарування земельної\~ділянки від\~25.07.2011\~року,\~за реєстровим\~№ 3716,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Нельзіним\~М.С.,\~між позивачем\~ [PERSON] (дарувальник)\~та [PERSON] \~(обдаровуваний)\~було укладено\~договір дарування\~земельної ділянки\~3210945300:01:016:0014\~площею 0,0313\~га,\~що розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~договору).\~П.\~9\~зазначеного договору\~передбачено,\~що до\~підписання даного\~договору сторони\~уважно ознайомились\~з усіма\~його умовами.\~Сторони стверджують,\~що вказані\~в тексті\~договору умови\~повністю відповідають\~реальним намірам\~сторін,\~текст даного\~договору не\~містить будь-яких\~недоліків,\~неточностей чи\~граматичних помилок,\~та підписання\~даного договору\~здійснено ними\~за доброю\~волею,\~без будь-яких\~погроз,\~морального чи\~фізичного примусу\~чи насильства. Підписанням цього правочину сторони підтверджують, що вони однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки та те, що цей правочин відповідає дійсним намірам, будь-які заперечення, щодо кожної з умов правочину відсутні. Вимоги законодавства щодо змісту та правових наслідків договору, що укладається сторонами, нотаріусом роз`яснено. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину. Також відповідно до копії договору, особи сторін було встановлено нотаріусом, їх дієздатність перевірено. Відповідно до копії договору дарування 58/100 частин житлового будинку від 25.07.2011 року, за реєстровим № 3713, посвідченого приватним нотаріусом Нельзіним М.С., між позивачем [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний) було укладено договір дарування 58/100 частин житлового будинку. Згідно з п. 1.1, 1.2 цього договору дарування, дарувальник передає, а обдаровуваний приймає безоплатно в дар 58/100 (п`ятдесят вісім сотих) частин житлового будинку, належні дарувальнику на праві приватної власності, за адресою: [ADDRESS] (п`ять). Пунктом 9 зазначеного договору передбачено, що дарувальник та обдаровуваний стверджують, що даний договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, відповідає їх справжній волі, вчинений без будь-яких погроз, фізичного та психічного тиску, у тому числі з боку інших осіб, не приховує іншого правочину, а також даний договір не укладається під впливом тяжкої для будь-якої із сторін обставини чи якоїсь помилки. Пунктом 13 зазначеного договору передбачено, що підписанням цього правочину сторони підтверджують, що вони однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки та те, що цей правочин виповідає дійсним намірам, будь-які заперечення щодо кожної з умов правочину відсутні. Також відповідно до копії договору, особи сторін було встановлено нотаріусом, їх дієздатність перевірено. Відповідно до копії договору дарування земельної ділянки від 24.11.2017 року, за реєстровим № 6405, посвідченого приватним нотаріусом Нельзіним М.С., між [PERSON] (дарувальник) та відповідачем [PERSON] (обдаровуваною) було укладено договір дарування земельної ділянки 3210945300:01:016:0014 площею 0,0313 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] договору). Відповідно до копії договору дарування 58/100 частин житлового будинку від 24.11.2017 року, за реєстровим № 6402, посвідченого приватним нотаріусом Нельзіним М.С., між [PERSON] (дарувальник) та відповідачем [PERSON] (обдаровуваною) було укладено договір дарування 58/100 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п. 9 зазначеного договору сторони домовилися, що в зазначеній частині житлового будинку буде довічно проживати громадянка [PERSON] . 23.03.2018 року подружжя розірвало шлюб, актовий запис № 11 від 23.03.2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, серії [NUMBER] від 23.03.2018 року. [INFO] [PERSON] помер, актовий запис № 131, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серії [NUMBER] від 28.02.2020 року. Позивач вказує, що перебувала в дуже важкому психологічному стані, депресії, була під впливом ліків, потребувала догляду та вважала, що не зможе одужати. Позивач наголошує, що договори дарування, укладені між нею та її чоловіком, були вчинені під впливом помилки, оскільки вона вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого, чоловік буде за нею доглядати, а будинок перейде у його власність після її смерті, наміру безоплатно позбавити себе єдиного житла, позивач не мала. Позивач стверджує, що не мала наміру дарувати будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ч. 1 ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 759/17065/14-ц (провадження № 61-2779св18) зроблено висновок щодо застосування статті 229 ЦК України та вказано, що під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу). Правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав повинна довести наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16, постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 756/6516/16-ц (провадження № 61-13359св19). Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що вона дійсно помилилася при укладанні договорів дарування, вважаючи, що укладає договір довічного утримання. Суд враховує те, що укладання спірних договорів здійснювалося в присутності нотаріуса, який перевірив особи сторін і їх дієздатність, тобто можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними. Будь-яких доказів порушень процедури укладання договорів дарування суду не надано, а тому суд вважає доводи позивача безпідставними. З наданих на розгляд суду копій договорів дарування вбачається, що була наявна дійсна спрямованість позивача на укладення договорів дарування, що вона розуміла значення, умови правочинів та їх правові наслідки, а підписання відбулося без будь-якого тиску на неї. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed