Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-31 00:00:00

01.08.2023 [PERSON] звернувся із вказаним позовом до суду, зазначивши, що 23.10.2007 між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якої відповідач отримав від нього грошові кошти в розмірі 60 000,00 доларів США та зобов`язався їх повернути до 25.10.2008. Оскільки взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та згідно з рішенням Подільського районного суду міста Києва від 10.11.2011 з відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивача заборгованість за договором позики від 23.10.2007 у розмірі 628 096,13 грн. Однак відповідач добровільно рішення суду не виконував, у зв`язку з чим позивач пред`явив його для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. З 2014 року по 2023 рік відповідач ухилявся від виконання рішення суду. Виконавче провадження було закрито лише 06.06.2023 у зв`язку з погашенням боргу відповідачем. З огляду на наведене, враховуючи невиконання відповідачем грошового зобов`язання, позивач вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне повернення боргу на підставі ст. 625 ЦК України. Згідно з розрахунком позивача такі суми за період з 29.07.2020 по 06.06.2023 складають: інфляційні втрати - 286 632,63 грн.; три відсотки річних - 53 110,52 грн., а тому він просить стягнути їх з відповідача на його користь, а також стягнути понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 397,44 грн. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2023 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 03.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу - відповіді на відзив. Ухвалою суду від 19.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 02.11.2023 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги визнав частково, не заперечуючи щодо стягнення з нього суми інфляційних втрат у розмірі 96 685,82 грн. та 3% річних у розмірі 29 425,89 грн. за період з 01.08.2020 по 23.02.2022. В решті позовних вимог він просить відмовити за їх безпідставністю, вказуючи на те, що згідно зі ст. 625 ЦК України стягнення три відсотки річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову. Отже, враховуючи, що позовна заява була подана до суду 01.08.2023, початок періоду прострочення, який обчислюється останніми трьома роками, почався 01.08.2020 та закінчився днем повного виконання зобов`язання, тобто 06.06.2023. Разом із цим, із урахуванням змін, внесених до Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України Законом України №2120-IX від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, враховуючи вказані зміни, внесені до Цивільного кодексу України на час дії воєнного стану в Україні, який на даний час триває, останнім місяцем для нарахування інфляційних втрат може слугувати січень 2022 року. Позивачем же здійснено розрахунки пред`явлених до стягнення сум включно по травень 2023 року, що є помилковим. З огляду на наведене, відповідач не заперечує щодо стягнення з нього на користь позивача інфляційних втрат за несвоєчасне повернення боргу за період з 01.08.2020 по 31.01.2022 у розмірі 96 685,82 грн. та трьох відсотків річних за несвоєчасне повернення боргу за період з 01.08.2020 по 23.02.2022 у розмірі 29 425,89 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача підтримав доводи, зазначені у відзиві на позовну заяву, та просив позовні вимоги задовольнити частково. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 23.10.2007 між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якої відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 60 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 25.10.2008. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 10.11.2011, ухваленим у справі №2-3555/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, позовні вимоги задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 23.10.2007 у розмірі 628 096,13 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 20.03.2012. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 27.07.2012 на виконання рішення суду Подільським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №2-3555/11. 11.07.2014 постановою державного виконавця відділу ДВС Броварського міськрайонного управління юстиції Федяніною Ю.В. було відкрито виконавче провадження №43966615 з примусового виконання вказаного виконавчого листа. В рамках вказаного виконавчого провадження на рахунок позивача було перераховано наступні платежі: 20.09.2022 - у розмірі 2 000,00 грн.; 14.10.2022 - у розмірі 1 000,00 грн.; 22.11.2022 - у розмірі 1 000,00 грн.; 19.12.2022 - у розмірі 1 000,00 грн.; 19.01.2023 - у розмірі 1 000,00 грн.; 07.02.2023 - у розмірі 521,11 грн.; 20.02.2023 - у розмірі 1 000,00 грн.; 22.03.2023 - у розмірі 1 000,00 грн.; 02.06.2023 - у розмірі 461 197,36 грн.; 06.06.2023 - у розмірі 160 197,66 грн. Згідно з постановою державного виконавця від 06.06.2023 виконавче провадження №43966615 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з погашенням боржником боргу в повному обсязі. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати та три відсотки річних за несвоєчасне повернення боргу на підставі ст. 625 ЦК України за період з 29.07.2020 по 06.06.2023, а саме: інфляційні втрати - у розмірі 286 632,63 грн.; три відсотки річних - у розмірі 53 110,52 грн. Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на наявність підстав для стягнення з нього на користь позивача інфляційних втрат за несвоєчасне повернення боргу за період з 01.08.2020 по 31.01.2022 у розмірі 96 685,82 грн. та трьох відсотків річних за несвоєчасне повернення боргу за період з 01.08.2020 по 23.02.2022 у розмірі 29 425,89 грн. Вирішуючи обґрунтованість таких доводів та заперечень сторін, суд виходить із наступного. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З огляду на вказане можна зробити висновок, що з набранням чинності рішення суду про стягнення коштів у боржника виникає зобов`язання сплатити суму коштів, визначену судом. Наведене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц. Як встановлено судом, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 10.11.2011 у справі №2-3555/11, яке набрало законної сили 20.03.2012, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики від 23.10.2007 у розмірі 628 096,13 грн. Фактичне виконання рішення суду відбулося 06.06.2023, після сплати відповідачем заборгованості у повному обсязі, що не заперечується сторонами. Із урахуванням наведеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне повернення боргу на підставі ст. 625 ЦК України. Разом із цим, вирішуючи обґрунтованість доводів позивача в частині періоду, за який можливе нарахування та стягнення вказаних сум, суд виходить із наступного. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан, який в подальшому був неодноразово продовжений та який діє на час ухвалення рішення. Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Як встановлено судом, позивач звернувся із даним позовом до суду 01.08.2023. Отже, початком перебігу трирічного строку позовної давності у даному випадку є 01.08.2020. Встановлено також, що повне виконання відповідачем зобов`язання за рішенням суду відбулося 06.06.2023. Приймаючи до уваги вказане, із урахуванням наведених вище положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», суд визнає обґрунтованими доводи представника відповідача, наведені у відзиві та надані у судовому засіданні, про те, що в даному випадку останнім місяцем для нарахування інфляційних втрат є січень 2022 року, тобто останній місяць перед внесенням змін щодо дії норм законодавства на період дії воєнного стану. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Втрати від інфляції розраховуються за формулою: «Втрати від інфляції = (Сума боргу) х (Індекс інфляції) /100 - (Сума боргу)». Індекс споживчих цін (індекс інфляції ) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання (ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Індекс інфляції обчислюється та публікується в офіційних періодичних виданнях центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним. Три проценти річних розраховуються за формулою: «(Проценти) = (Сума боргу) ? (Процентна ставка (%)) / 100% ? (Кількість днів) / (Кількість днів у році)». Відповідно до вказаної формули: (Сума боргу) - сума простроченого боргу; (Процентна ставка (%)) - три проценти річних, відповідно до ст. 625 ЦК України; (Кількість днів) - різниця між датою закінчення розрахунку та датою початку розрахунку; (Кількість днів у році) - кількість днів у календарному році. Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.01.2020 у справі № 924/532/19, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Із урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позивач має право нараховувати інфляційні втрати за період з 01.08.2020 (граничний строк позовної давності) по 31.01.2022 (останній місяць перед внесенням вказаних вище законодавчих змін), а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за несвоєчасне повернення боргу за вказаний період (з 01.08.2020 по 23.02.2022), що згідно з розрахунком відповідача, наведеним у відзиві, складає 96 685,82 грн. Крім того, ураховуючи вказані вище положення законодавства, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних за несвоєчасне повернення боргу за період з 01.08.2020 (граничний строк позовної давності) по 23.02.2022 (останній день перед внесенням вказаних вище законодавчих змін), що становить 29 425,89 грн. Детальні розрахунки вказаних сум містяться у відзиві відповідача та приймаються судом як такі, що узгоджуються з нормами законодавства та не спростовані позивачем. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у розмірі вказаних вище сум, підстави для задоволення решти позовних вимог відсутні. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Наявною в матеріалах справи квитанцією №32528798800007434752 від 31.07.2023 підтверджується сплата позивачем при зверненні до суду з даним позовом судового збору в розмірі 3397,44 грн. Отже, враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено на 37,1% (126 111,71 грн. х 100 : 339 743,15 грн.), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 260,45 грн. (3 397,44 грн. х 37,1% / 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial