Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулася до\~суду із\~позовною заявою\~до Фізичної\~особи-\~підприємця\~(далі\~-\~ФОП) [PERSON] ,\~збільшивши 04\~липня 2023\~року (а.с.86-88)\~свої позовні\~вимоги про\~стягнення заборгованості\~по нарахованій,\~але не\~виплаченій заробітній\~платі за\~період з\~16.02.2022\~року по\~30.06.2023\~року у\~розмірі 111401\~грн.\~63\~коп.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначила,\~що 02\~лютого 2021\~року ФОП\~ [PERSON] \~її було\~прийнято на\~роботу на\~посаду головного\~бухгалтера,\~де вона\~і працюю\~до цього\~часу.\~Позивач зазначає,\~що починаючи\~з 16.02.2022\~року і\~до цього\~часу відповідач\~по справі\~не виплачує\~їй заробітну\~плату,\~посилаючись на\~відсутність коштів.\~Вважає такі\~дії відповідача\~незаконними,\~оскільки заробітна\~плата повинна\~виплачуватись працівникам\~регулярно в\~робочі дні,\~але не\~рідше двох\~разів на\~місяць через\~проміжок часу,\~що не\~перевищує шістнадцяти\~календарних днів,\~та не\~пізніше семи\~днів після\~закінчення періоду,\~за який\~здійснюється виплата. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 16.02.2022 року по 30.06.2023 року у розмірі 111401\~грн. 63 коп. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 травня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.77). 11 грудня 2023 року представник відповідача адвокат Яма Д.М., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1135386 від 10.08.2023 року (а.с.121), надіслав на адресу суду клопотання, в якому просить розгляд суд провести розгляд справи без участі сторони відповідача. При цьому, представник відповідача у клопотанні звертає увагу суду на письмові докази, надані стороною позивача, і ставить під сумнів існування між позивачем та відповідачем трудових відносин, просить суд критично поставитися до всіх письмових доказів позивача і відмовити у задоволенні позову (а.с.145-146). 31 січня 2024 року позивач [PERSON] надіслала на адресу суду письмові пояснення на клопотання представника відповідача адвоката Ями Д.М., надавши додаткові пояснення по справі (а.с.152-156). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Разом з тим, позивач у прохальній частині позовної заяви та в заявах, які надсилала на адресу суду, просить суд розглянути справу без її участі, оскільки вона є внутрішньо-переміщеною особою та не проживає за місцем реєстрації у місті Запоріжжі (а.с.2, 83, 110, 151). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Яма Д.М. у судове засідання також не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку. При цьому, представник відповідача адвокат Яма Д.М. у своєму клопотанні від 11.12.2023 року просить суд провести розгляд справи без участі сторони відповідача (а.с.145-146). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , що підтверджується записами у трудовій книжці, копія якої долучена до матеріалів справи (з.б.а.с.13, а.с.14) та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 06.10.2023 року (а.с.130-133). Твердження представника відповідача адвоката Ями Д.М. щодо ведення та заповнення трудової книжки [PERSON] з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, суд не приймає до уваги, оскільки, відповідно до п.1.5 вищевказаної Інструкції, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства. В той же час, відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Посилання представника відповідача на те, що в порушення п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, записи не мають, ані підпису, ані печатки відповідача, суд не бере до уваги, оскільки даний пункт Інструкції не містить обов`язок роботодавця робити підпис, або ж ставити печатку. Посилання представника відповідача на п.4.1 вищевказаної Інструкції, суд також не бере до уваги, так як в даному пункті регулюються відносини при звільненні працівника, в той час до матеріалів справи не додано жодного доказу, що позивач [PERSON] була звільнена з роботи. Крім того, посилання представника відповідача на відсутність трудових відносин між позивачем та відповідачем, суд також не приймає до уваги, ос кільце це повністю спростовується матеріалами справи, а саме записами у трудовій книжці, копія якої долучена до матеріалів справи (з.б.а.с.13, а.с.14) та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 06.10.2023 року (а.с.130-133). Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з приписами ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Однак, під час трудових відносин сторін у справі, в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, відповідачем не здійснювалось нарахування та виплата заробітної плати позивачу [PERSON] , внаслідок чого утворилась заборгованість. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року введено воєнний стан, який в подальшому продовжено. Відповідно до ст. 10 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Відомостей же щодо припинення діяльності відповідача ФОП [PERSON] внаслідок ведення бойових дій в Україні, під час розгляду справи судом не встановлено. Згідно з розрахунком невиплаченої заробітної плати, наданим позивачем [PERSON] , заборгованість ФОП [PERSON] щодо невиплати позивачу заробітної плати за період з лютого 2022 року по червень 2023 року становить 111401 грн. 63 коп. При цьому, іншого розрахунку, на спростування здійсненого позивачем, суду так і не було надано стороною відповідача. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем порушено трудові права позивача, суд приходить до висновку, що з ФОП [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути невиплачену заробітну плату у розмірі 111401 грн. 63 коп. Окрім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved