Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 28.03.2022 року за № [NUMBER] та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання б/н від 28 березня 2022 року (номер актового запису 757 від 28.03.2022 року). Він мешкав разом з померлим, вони вели спільне господарство, несли витрати на утримання житла, тобто, проживали однією сім`єю. Померлий доводився йому дядьком, але в силу того, що [PERSON] був особою похилого віку та абсолютно самотньою людиною, йому, [PERSON] , з 2016 року доводилося проживати разом з ним однією сім`єю, піклуватися та надавати належний догляд. [PERSON] після смерті дружини [PERSON] , [INFO] , залишився проживати разом з сином [PERSON] - інвалідом дитинства ІІ групи, який також помер [INFO] . Ще до смерті сина [PERSON] , йому довелось мешкати разом з ними, бо вони потребували постійного особливого догляду та піклування. Після смерті [PERSON] , він самостійно організовував та оплатив поховання, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання б/н від 28 березня 2022 року (номер актового запису 757 від 28.03.2022 року)., договором-замовленням № 572 на організацію та проведення поховання від 28.03.2022 року та додатками до нього, а також товарними чеками від 28.03.2022 року № 0000648. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке належало померлому, а саме - на квартиру [ADDRESS] . З метою отримання належної йому частки спадкового майна, він звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Іопеля С.О., що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69414789 від 08.07.2022 року. Однак, нотаріусом було встановлено, що не має можливості видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину, оскільки ним не надано документів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини, оскільки ст.1264 Цивільного кодексу України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.Враховуючи вищевикладене, приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Іопелем С.О. було надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.02.2023 року. Таким чином, враховуючи те, що інших спадкоємців за заповітом чи за законом у померлого немає, а також відсутність документів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю протягом п`яти років до дня відкриття спадщини, які не дають йому можливості оформити свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , відповідно до ст.1264 Цивільного кодексу України, він звернувся до суду. Факт того, що померлий [PERSON] спільно з ним проживали більше п`яти років до дня відкриття спадщині, вели спільне господарство, несли спільні витрати на утримання житла, а також він піклувався про нього та надавав належний догляд, тобто, що вони проживали однією сім`єю, підтверджується наступними письмовими доказами: - довідкою № 397 від 08.07.2022 року, виданою ТОВ «Керуюча компанія «Домком - Нікополь»; - довідкою № 501 від 01.02.2023 року, виданою ТОВ «Керуюча компанія «Домком - Нікополь»; - актом від 08.07.2022 року, складеним ТОВ «Керуюча компанія «Домком-Нікополь» Отже, враховуючи що позивач на момент смерті дядька [PERSON] постійно проживав разом з ним та, як спадкоємець за законом, у встановлений статтею 1270 ЦК строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подав, тобто, є таким, що прийняв спадщину, але не має можливості отримати документ на підтвердження права власності на спадщину, до складу якої входить нерухоме майно, вважаю, що його право є порушеним і підлягає захисту. Враховуючи, що позивач, відповідно до закону, вчинив всі необхідні заходи для належного прийняття у спадщину спірної квартири після смерті його дядька, проте, не має можливості отримати відповідне свідоцтво та позбавлений можливості зареєструвати своє право, можна прийти до висновку, що право позивача не визнається, а, отже, може бути захищене судом шляхом визнання за ним права власності на квартиру в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Беручи до уваги, що позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті дядька, а відповідне спадкове майно знаходиться на території Нікопольської територіальної громади, позов пред`явлений до належного відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі і додатково суду пояснив, що вважає, що факт проживання його довірителя з померлим повністю доводиться зібраними по справі доказами та показаннями свідків, явку яких він забезпечив. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, від них до суду надійшли пояснення, які просять суд врахувати при розгляді справи, і розгляд справи проводити за їх відсутності (а.с.85-87). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до абзацу п`ятого пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї», членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. У відповідності до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно ч.1, 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який, відповідно до вимог статті 68 Закону України "Про нотаріат", при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Як встановлення судом, [INFO] помер [PERSON] (а.с.7), що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 28.03.2022 року за № [NUMBER] та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання б/н від 28 березня 2022 року (номер актового запису 757 від 28.03.2022 року) (а.с.8). Позивач мешкав разом з померлим, вони вели спільне господарство, несли витрати на утримання житла, тобто, проживали однією сім`єю. Померлий доводився позивачу дядьком. [PERSON] після смерті дружини [PERSON] (а.с.9) залишився проживати разом з сином [PERSON] - інвалідом дитинства ІІ групи (а.с.11), який також помер [INFO] (а.с.10). Ще до смерті сина [PERSON] , позивачу довелось мешкати разом з ними, бо вони потребували постійного особливого догляду та піклування. Після смерті [PERSON] , позивач самостійно організовував та оплатив поховання, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання б/н від 28 березня 2022 року (номер актового запису 757 від 28.03.2022 року) (а.с.17), договором-замовленням № 572 на організацію та проведення поховання від 28.03.2022 року (а.с.13) та додатками до нього (а.с.14-15), а також товарними чеками (а.с.16). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке належало померлому, а саме - на квартиру [ADDRESS] (а.с.12). З метою отримання належної йому частки спадкового майна, позивач звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Іопеля С.О., що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69414789 від 08.07.2022 року. Однак, видав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.02.2023 року (а.с.18-20). Таким чином, враховуючи те, що інших спадкоємців за заповітом чи за законом у померлого немає, а також відсутність документів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю протягом п`яти років до дня відкриття спадщини, які не дають позивачу можливості оформити свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , відповідно до ст.1264 Цивільного кодексу України, позивач звернувся до суду. Факт того, що позивач та померлий [PERSON] спільно проживали більше п`яти років до дня відкриття спадщині, вели спільне господарство, несли спільні витрати на утримання житла, а також той факт, що позивач піклувався про спадкодавця та надавав йому належний догляд, підтверджується наступними письмовими доказами: - довідкою № 397 від 08.07.2022 року, виданою ТОВ «Керуюча компанія «Домком - Нікополь» (а.с.21); - довідкою № 501 від 01.02.2023 року, виданою ТОВ «Керуюча компанія «Домком - Нікополь» (а.с.22); - актом від 08.07.2022 року, складеним ТОВ «Керуюча компанія «Домком-Нікополь» (а.с.23). Даний факт в судовому засіданні також підтвердили й свідки [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою та другом позивача. Знає його з 80-х років. Спочатку вони разом працювали, а вже, близько 20 років, проживають на одній площадці в під`їзді. З першого дня, як поселились в будинку, стали бачити у позивача його дядька [PERSON] з сином [PERSON] , який був інвалідом з дитинства (це було видно по ньому). Вони приходили на всі свята, у вихідні тощо. Коли померла дружина [PERSON] , до них став ходити позивач, щоб допомогти, бо [PERSON] був великим, кремезним, треба було його перевертати, як він захворів і зліг, а [PERSON] не міг з ним впоратись. А коли помер син [PERSON] , [PERSON] взагалі до нього перейшов жити. Й жінка [PERSON] постійно бігала, допомагала, робила уколи тощо. Вони скуплялись разом. Я їх питала, навіщо воно їм. А вони казали, що не можуть кинути їх, бо в них нікого немає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона - кума позивача, він хрестив в неї старшого сина. Знає його 44 роки. І дядька [PERSON] знала років 40. [PERSON] - не рідний дядько позивача, його дружина - рідна тітка позивача. Але вони дружили завжди, скільки їх й пам`ятає. Коли син [PERSON] (вони звали його [PERSON] ) захворів, він був епілептиком, а дружина [PERSON] вже, як 20 років померла, позивачу прийшлось допомагати, бо [PERSON] був 2 метрі зростом. Помер [PERSON] в квітні 2017 року і тоді, залишившись сам, заслаб й [PERSON] . І [PERSON] став доглядати його постійно. Вони, навіть, з жінкою сварились, бо позивач жив там. Але він по іншому не міг. Інших родичів у дядька не було. І [PERSON], і [PERSON] ховав позивач з дружиною, а вони як куми допомагали фізично. За квартирою, що залишилась, доглядає [PERSON] . Вони допомагали [PERSON] вигрібати з квартири увесь хлам. Отже, враховуючи що позивач на момент смерті дядька [PERSON] постійно проживав разом з ним та, як спадкоємець за законом, у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подав, він є таким, що прийняв спадщину. Враховуючи, що позивач, відповідно до закону, вчинив всі необхідні заходи для належного прийняття у спадщину спірної квартири після смерті свого дядька, проте, не має можливості отримати відповідне свідоцтво та позбавлений можливості зареєструвати своє право, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. А тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved